ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

20.07.2021 Справа № 905/756/21

Господарський суд Донецької області у складі судді Зекунова Е.В., за участю секретаря судового засідання Бутенко П.Є., розглянувши матеріали позовної заяви за позовом Фізичної особи підприємця Івашина Володимира Івановича до Публічного акціонерного товариства Енергомашспецсталь про стягнення заборгованості в розмірі 70 759 грн 34 коп.,-

За участю представників сторін:

від позивача в режимі відеоконференції Примєрова С.І. (на підставі ордеру);

від відповідача не з`явився;

ОБСАВИНИ СПРАВИ:

Фізична особа підприємець Івашин Володимир Іванович звернувся до Господарського суду Донецької області з позовом до Публічного акціонерного товариства «Енергомашспецсталь» про стягнення заборгованості в розмірі 70 759 грн 34 коп.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору поставки №15/940 від 10.12.2020.

Ухвалою Господарського суду Донецької області від 28.05.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі 905/756/21 за правилами спрощеного позовного провадження; судове засідання призначено на 22.06.2021 року.

11.06.2021 на електронну пошту Господарського суду Донецької області від представника позивача надійшла заява про долучення до матеріалів справи доказів про сплату судових витрат на професійну правничу допомогу.

Ухвалою Господарського суду Донецької області від 22.06.2021 відкладено розгляд справи на 20.07.2021.

07.07.2021 на електронну пошту Господарського суду Донецької області від представника позивача надійшла заява про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

Ухвалою Господарського суду Донецької області від 08.07.2021 заяву представника Фізичної особи підприємця Івашина Володимира Івановича про проведення судового засідання в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду задоволено.

У судовому засіданні 20.07.2021 в режимі відеоконференції був присутній представник позивача.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Відзив або будь-які пояснення на позов відповідач не надав.

Відповідно до частини першої пункту 3 статті 12 Господарського процесуального кодексу України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Для цілей цього Кодексу визначено поняття малозначних справ, а саме це справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а також справи незначної складності, визнані судом малозначними.

Частиною 1статті 247 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що малозначні справи розглядаються у порядку спрощеного позовного провадження.

Частиною 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

З огляду на вищевикладене, господарський суд розглядає справу в порядку частині 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України за наявними в ній матеріалами.

Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

10.12.2020 між Фізичною особою-підприємцем Івашиним Володимиром Івановичем (далі- Постачальник) та Публічним акціонерним товариством «Енергомашспецсталь» (далі Покупець) було укладено Договір поставки №15/940 (надалі - Договір).

Відповідно до умов Договору постачальник, передає у власність Покупця, а Покупець приймає й оплачує товар (продукцію), загальна кількість, одиниця виміру, ціна за одиницю виміру та загальна ціна, виробник якого визначені Сторонами в специфікаціях, які є невід`ємною частиною цього договору (п. 1.1. Договору).

Ціна продукції вказується в специфікаціях, які є невід`ємною частиною договору (п. 2.1. Договору).

Строки та умови постачання товару вказуються в специфікаціях (п. 5.1. Договору).

Датою постачання товару вважається дата його передачі Покупцеві Постачальником у встановленому в специфікаціях місці (п. 5.2. Договору).

Відповідно до п.6.1. Договору Постачальник зобов`язується надати Покупцю одночасно з продукцією наступні докоменти:

а) рахунок;

б) документ про якість;

в) накладну (в накладній обов`язкове посилання на одержувача продукції);

г) товарно - транспорту накладну.

Пунктом 6.3. Договору встановлено, що дата переходу права власності є дата, проставлена представником покупця в товарно-транспортній накладній (видатковій накладній), документом, що підтверджує такий перехід є накладна (видаткова накладна).

Оплата здійснюється Покупцем шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Постачальника в національній валюті України (п.9.1. Договору).

Покупець здійснює оплату за поставлену продукцію протягом строку, зазначеного в специфікації, від дня отримання оригіналів рахунку на оплату і документа про якість, якщо інше не передбачено специфікацією (п.9.3. Договору).

При несвоєчасній оплаті поставленої продукції Покупець сплачує Постачальнику пеню в розмірі 0,04% суми простроченого платежу за кожен день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діє в період прострочення (п.10.5. Договору).

Цей договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання Сторонами та його скраплення печатками Сторін і діє до 10.12.2022 (п.13.1. Договору).

Договір підписаний представниками сторін та засвідчений печатками цих підприємств.

У відповідності до Специфікації №1 від 10.12.2020, сторони визначили товар, що Достачається: Респіратор пилозахисний у кількості 10000 шт., на загальну суму 75000,00 грн.; умови поставки: СРТ, склад Перевізника, м. Краматорськ, згідно ІНКОТЕРМС- 2010, Перевізник: Нова почта; право власності на товар переходить в момент підписання видаткової накладної, виписаної Постачальником, представником Покупця; відстрочка платежу 7 календарних днів після відвантаження на склад покупця.

За наслідками поставки між сторонами було погоджено та підписано уповноваженими особами Позивача та Відповідача видаткову накладну №1019 від 17.12.2020 року.

Згідно видаткової накладної №1019 від 17.12.2020, ФОП Івашин В.І. доставив Відповідачу Респіратор «стандарт-203» у кількості 10000 штук на загальну суму 75000,00 грн.

На виконання умов Договору Позивачем було виставлено Відповідачу рахунок на оплату №1140 від 17.12.2020 на суму 75000,00 грн.

Товар та документи було направлено покупцю через відправлення Новою поштою. Після отримання товару, покупцем була направлена на адресу Постачальника підписана Видаткова накладна №1019 від 17.12.2020.

Отримавши Товар за Договором, у Відповідача перед Позивачем, згідно умов Договору, виникли зобов`язання по оплаті грошових коштів за отриманий Товар на загальну суму 75000,00 грн.

10.02.2021 ФОП Івашиним В.І. було направлено Відповідачу претензію №23 з вимогою про сплату заборгованості у розмірі 75000,00 грн.

Претензія була отримана ПАТ «Енергомашспецсталь» 19.02.2021, проте залишена без відповіді.

15.03.2021 Відповідач було частково сплачено Позивачу 10000,00 грн. за поставлений респіратор, що підтверджується платіжним дорученням №1528 від 15.03.2021 року.

Отже, з урахуванням часткової сплати Відповідачем заборгованості, сума основної заборгованості ПАТ «Енергомашспецсталь» перед ФОП Івашиним В.І. склала 65000,00 грн.

Вважаючи порушеним своє право, ФОП Івашин В.І. звернувся до Господарського суду з позовом про стягнення з ПАТ «Енергомашспецсталь» основної заборгованості у розмірі 65000,00 грн., 3% річних у розмірі 604,52 грн, інфляційних втрат у розмірі 2632,50 грн та пені у розмірі 2522, 32 грн.

Спірні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються нормами Цивільного та Господарського кодексів України, а також умовами Договору поставки №15/940 від 10.12.2020.

Статтею 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що цивільні права і обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також з дій осіб, що не передбачені актами цивільного законодавства, але за аналогією породжують цивільні права і обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання згідно із ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України, ст.174 Господарського кодексу України виникають, зокрема, з договору та інших правочинів.

Згідно вимог ст.ст.525, 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов`язання і одностороння зміна умов договору не допускаються.

За приписом ст.526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст.193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У відповідності до ч. 1 ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Судом встановлено, що укладений між сторонами Договір №15/940 від 10.12.2020 за своєю правовою природою є договором поставки.

Частиною 1 статті 265 Господарського кодексу України визначено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Частиною 1 ст. 655 Цивільного кодексу України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити а нього певну грошову суму.

Згідно з ч.1 ст.692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 664 ЦК України визначено, що обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар. Якщо з договору купівлі-продажу не випливає обов`язок продавця доставити товар або передати товар у його місцезнаходженні, обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент здачі товару перевізникові або організації зв`язку для доставки покупцеві.

Згідно ст. 663 ЦК України, продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

На підтвердження поставки товару позивачем до матеріалів справи додано копію видаткової накладної. Судом встановлено, що видаткова накладна містить посилання на Договір поставки №15/940 від 10.12.2020 як на підставу поставки. Видаткова накладна містять підписи повноважних осіб позивача та відповідача, які скріплено відбитками печаток обох сторін.

Отже, підписання представником покупця видаткової накладної, яка є первинним обліковим документом у розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» і фіксує факт здійснення господарської операції та встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов`язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар.

Факт отримання товару за вказаними накладними відповідачем не оспорюється та не заперечується.

Пунктом 6.3. Договору встановлено, що дата переходу права власності є дата, проставлена представником покупця в товарно-транспортній накладній (видатковій накладній), документом, що підтверджує такий перехід є накладна (видаткова накладна).

Поставка отримана Покупцем 30.12.2020, про що свідчить відповідна дата на видатковій накладній №1019 від 17.12.2020.

Оскільки дата поставки товару - 30.12.2020, то оплата за отриманий товар повинна була здійснена Покупцем - 07.01.2021 (Специфікація №1 від 10.12.2020).

Крім того, як встановлено судом, відповідачем частково погашено заборгованість за поставлений товар згідно платіжного доручення №1528 від 15.03.2021 року в розмірі 10000,00 грн., що свідчить про часткове виконання відповідачем грошового зобов`язання за договором поставки №15/940 від 10.12.2020.

З огляду на зазначене, враховуючи, що відповідачем не надано доказів відмови від прийняття товару, відмови від договору, повернення позивачу товару, складання акту щодо ненадання позивачем разом з товаром товаросупровідної документації, а передача товару підтверджується відповідною накладною, суд дійшов висновку, що позивач свої зобов`язання щодо поставки товару за договором поставки №15/940 від 10.12.2020 виконав належним чином, а відтак відповідач не звільняється від обов`язку сплатити вартість отриманого товару.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги позивача в частині стягнення основної заборгованості за договором поставки №15/940 від 10.12.2020 в загальному розмірі 65000,00 грн. підлягають задоволенню.

У зв`язку з порушенням строку виконання відповідачем грошових зобов`язань, позивачем на підставі ст. 625 ЦК України була заявлена вимога про стягнення з відповідача 3% річних.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У разі порушення зобов`язання, настають наслідки, передбачені договором або законом (ст. 611 ЦК України).

Виходячи з вимог частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

В силу приписів статей 524, 533-535, 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, яке виражається в грошових одиницях України (грошовому еквіваленті в іноземній валюті), тобто будь-яке зобов`язання зі сплати коштів.

Таким чином, грошовим зобов`язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Нарахування 3% річних здійснено позивачем:

за період з 08.01.2021 по 14.03.2021 на суму заборгованості 75000,00 грн;

за період з 15.03.2021 по 20.04.2021 на суму заборгованості 65000,00 грн.

Перевіривши за допомогою калькулятора інформаційної бази ЛІГА:ЗАКОН розрахунок 3% річних за простроченим зобов`язанням відповідача в межах періоду заявленого позивачем, суд встановив його арифметично вірним, у зв`язку з чим сума 3% річних підлягає стягненню з відповідача в заявленому розмірі 604,52 грн.

Також позивачем нараховані інфляційні втрати за період з січня 2021 по березень 2021 в сумі 2632,50 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних не мають характеру штрафних санкцій і є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Таким чином, кредитор вправі вимагати, в тому числі в судовому порядку, сплати боржником сум інфляційних нарахувань та процентів річних за весь час прострочення, навіть, якщо умовами договору не передбачено стягнення інфляційних та 3% річних

При перевірці розрахунку інфляції суд враховує правовий висновок, зроблений Об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у справі № 910/13071/19, за яким суд роз`яснив, що сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

У постанові Верховного Суду від 24.04.2019 у справі №910/5625/18 викладено таку правову позицію: "якщо прострочення відповідачем виконання зобов`язання з оплати становить менше місяця, то в такому випадку виключається застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною другою статті 625 ЦК України - стягнення інфляційних втрат за такий місяць.

Перевіривши розрахунок позивача, суд встановив, що сума інфляційних втрат є фактично більшою, ніж заявлена позивачем до стягнення. Проте, враховуючи, що суд обмежений обсягом вимог позивача та не може їх змінити на власний розсуд чи спонукати до їх уточнення, позовні вимоги у вказаній частині підлягають задоволенню на визначену позивачем суму, а саме 2632,50 грн.

Крім того, позивачем на підставі п.10.5 Договору нараховано та пред`явлено до стягнення пеню в розмірі 2522,32 грн.

Згідно розрахунку суми пені, що міститься в позовній заяві, судом встановлено, що позивачем нараховано пеню:

-на заборгованість у розмірі 75000,00 грн. за загальний період з 08.01.2021 по 04.03.2021 року 1380,82 грн;

-на заборгованість у розмірі 75000,00 грн. за загальний період з 04.03.2021 по 14.03.2021 року 267,12 грн;

-на заборгованість у розмірі 65000,00 грн. за загальний період з 15.03.2021 по 15.04.2021 року 740,82 грн;

-на заборгованість у розмірі 65000,00 грн. за загальний період з 16.04.2021 по 20.04.2021 року 133,56 грн.

Згідно статті 230 Господарського кодексу України, штрафні санкції - це господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ч.1 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України).

Як вже зазначалося, згідно до положень п.10.5. Договору при несвоєчасній оплаті поставленої продукції Покупець сплачує Постачальнику пеню в розмірі 0,04% суми простроченого платежу за кожен день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діє в період прострочення.

Перевіривши за допомогою калькулятора інформаційної бази ЛІГА:ЗАКОН розрахунок пені за простроченим зобов`язанням відповідача в межах періоду заявленого позивачем, суд встановив його арифметично вірним, у зв`язку з чим сума пені підлягає стягненню з відповідача в заявленому розмірі 2522,32 грн.

Відповідно до ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Згідно з п.4 ч.3 ст.129 Конституції України та статями 73, 74, 77, 79 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Враховуючи вищевикладене, дослідивши умови договору, надавши відповідну юридичну оцінку всім доказам на які посилається позивач, як на підставу своїх вимог, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.

У відповідності до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на Публічне акціонерне товариство «Енергомашспецсталь».

Керуючись ст.ст.12, 13, 73, 74, 76, 77, 79, 86, 91, 129, 236-238, 240, 241, 247, 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Фізичної особи підприємця Івашина Володимира Івановича до Публічного акціонерного товариства Енергомашспецсталь про стягнення заборгованості в розмірі 70 759 грн 34 коп. - задовольнити повністю.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Енергомашспецсталь (84306, Донецька обл., місто Краматорськ, ) на користь Фізичної особи підприємця Івашина Володимира Івановича ( АДРЕСА_1 , РНОКПП) основний борг 65000,00 грн, 3% річних 604,52 грн, інфляційні втрати 2632,50 грн, пеню 2522, 32 грн, а також судовий збір в сумі 2270,00 грн.

Рішення прийняте у нарадчій кімнаті, його вступну та резолютивну частини проголошено у судовому засіданні 20 липня 2021 року.

Повний текст рішення складено та підписано 23.07.2021 року.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ у встановленому порядку.

Рішення Господарського суду Донецької області набирає законної сили за правилами, встановленими статтею 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржене до Східного апеляційного господарського суду в порядку, передбаченому главою 1 розділу ІV Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Е.В. Зекунов