РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

23.07.2021Справа № 910/6187/21

Господарський суд міста Києва у складі судді - Бондаренко-Легких Г. П., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи №910/6187/21

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРІСТОН" (вул. Панівецька, буд. 10, кв. 1, м. Кам`янець-Подільський, Хмельницька область, 32313)

До Товариства з обмеженою відповідальністю "КОРАЛТРЕЙД" (бул. Вайлава Гавела, буд. 16-"Б", офіс 302, м. Київ 124, 03124, поштова адреса: 01021, м. Київ, вул. М. Грушевського, буд. 28/2, а/с 50)

Про стягнення 350656, 54 грн

Без виклику представників сторін.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

16 квітня 2021 року до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРІСТОН" (далі за текстом - позивач) з вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю "КОРАЛТРЕЙД" (далі по тексту - відповідач) про стягнення 350 656, 54 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням з боку відповідача його зобов`язань за договором поставки № 1405/ТН від 14.05.2020 в частині оплати поставленого товару за видатковою накладною №51 від 27.09.2020, у зв`язку з чим, позивач просить суд стягнути з відповідача 311 902, 06 грн основного боргу, 17 533, 93 грн втрат від інфляції, 4 223, 60 грн 3 % річних, 16 996, 95 грн пені. Також позивач просить суд покласти на відповідача витрати по сплаті судового збору та витрати по оплаті правничої допомоги.

23.04.2021 Господарський суд міста Києва ухвалою відкрив провадження у справі, розгляд справи ухвалив здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Запропонував відповідачу надати суду відзив на позовну заяву протягом 15 днів з дня вручення ухвали від 23.04.2021. Даною ухвалою суд повідомив сторін про їх право, встановлене статтями 250, 252 Господарського процесуального кодексу України, на подання до суду клопотань про перехід до розгляду справи в загальному провадженні, або в спрощеному з викликом сторін , яке відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву.

24.05.2021 до Господарського суду міста Києва надійшов відзив відповідача, в якому останній просить суд продовжити процесуальний строк надання відзиву, здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, витребувати у позивача оригінал видаткової накладної № 51 від 27.09.2020 №51 для огляду з метою усунення сумнівів в її достовірності.

18.06.2021 Господарський суд міста Києва ухвалою залишив без розгляду відзив, заяву про продовження процесуального строку для подання відзиву, заяву про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін на підставі ч. 2 ст. 118 ГПК України через подання даних документів з пропуском встановленого судом 15-ти денного строку без клопотання про поновлення такого строку. Цією ухвалою, суд задовольнив клопотання відповідача про витребування письмового доказу та витребував у позивача оригінал видаткової накладної №51 від 27.09.2020.

29.06.2021 до Господарського суду міста Києва надійшла заява позивача на виконання вимог ухвали суду від 18.06.2021 про надання оригіналу витребуваного документу, а саме надано оригінал видаткової накладної № 51 від 27.09.2020, на якій не міститься підпису та печатки представника відповідача у справі.

19.07.2021 до Господарського суду міста Києва надійшла заява представника відповідача, в якій останній просив здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та повідомлення про зміну адреси відповідача у справі.

19.07.2021 року від позивача надійшла також заява про відвід судді у справі.

21.07.2021 Господарський суд міста Києва ухвалою відмовив у задоволенні заяви представника відповідача про відвід судді та заяви про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін з мотивів, наведених в ухвалі.

Згідно з ч. 2 ст. 252 ГПК України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Згідно з ч. 4 ст. 240 ГПК України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Відповідно до ч. 2 ст. 178 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Розглянувши подані позивачем документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва -

ВСТАНОВИВ:

1. Фактичні обставини, що стали підставою спору (підставою позову).

14.05.2020 між ТОВ «Трістон» (надалі - позивач, постачальник) та ТОВ «Коралтрейд» (надалі - відповідач, покупець) було укладено Договір поставки №1405/ТН (надалі - Договір), згідно п. 1.1. якого постачальник зобов`язується протягом дії цього Договору передавати покупцеві у власність товар за цінами, в асортименті та кількості, що погоджуються сторонами в накладних або специфікаціях, які є невід`ємною частиною Договору, а покупець зобов`язаний прийняти товар та оплатити його на умовах, встановлених цим Договором.

Серед іншого, сторони домовились про наступне:

Пункт 2.1. - сума договору становить сума товару прийнятого покупцем по всіх накладних на відгрузку товару. Покупець проводить оплату за товар в терміни та на умовах вказаних у специфікації, яка є невід`ємною частиною Договору.

Пункт 2.3. - вартість товару, вказана в рахунку або податковій накладній є сумою зобов`язань покупця перед постачальником.

Пункт 4.2. - покупець несе відповідальність за прострочення з оплатою вартості товару, сплачуючи пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, за кожен день прострочення.

Пункт 4.4. - у відповідності до ст. 629 ЦК України та п. 6 ст. 232 ГК України сторони домовились про те, що строк позовної давності щодо стягнення штрафних санкцій збільшується до повного виконання сторонами своїх грошових зобов`язань, а нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язань здійснюється без обмеження строку.

Пункт 10.1 - права і обов`язки сторін згідно цього договору виникають в момент його підписання та припиняються належним виконанням всіх передбачених даним договором обов`язків, а також в інших випадках, передбачених законодавством України.

Позивач вказує, що умовами Специфікації №5 від 27.09.2021 (специфікація не містить підпису відповідача) сторони погодили строк оплати поставленого товару - по факту поставки протягом 5 днів.

Так, позивач вказує, що ним було здійснено поставку товару за видатковою накладною №51 від 27.09.2020 на суму 387 068, 76 грн, про що виставлено рахунок на оплату №67.

Сторонами також було підписано та скріплено печатками Акт звірки взаємних розрахунків за період травень-вересень 2020, згідно якого заборгованість відповідача перед позивачем становить 517 866, 04 грн, серед якої 387 068, 76 грн за видатковою накладною №51.

16.11.2020 позивачем було складено Акт-коригування від 16.11.2020 №2к до видаткової накладної №51 від 27.09.2020 про зменшення вартості поставки на 25 166, 70 грн, у зв`язку з чим, складено також рахунок-коригування №2к на оплату вартості поставки з урахуванням суми корегування. Отже, з урахуванням корегування вартість поставленого товару згідно видаткової накладної №51 становить 361 902, 06 грн.

Позивач вказує, що платіжними дорученнями №259 від 18.01.2021 та №262 від 19.02.2021 відповідачем частково сплачено вартість поставленого товару згідно видаткової накладної №51, у зв`язку з чим, сума заборгованості становить 311 902, 06 грн.

Позивач також вказує, що ним на адресу відповідача надсилалась претензія №2 про сплату заборгованості у розмірі 311 902, 06 грн. З огляду на відсутність опису вкладення у лист, зі змісту якого можна було встановити кореспонденція якого змісту надсилалась на адресу відповідача, оскільки, квитанція про надання послуг поштового зв`язку таких відомостей не містить, позивач не надав суду належних доказів надсилання претензії №2.

Оскільки відповідач всупереч домовленостям сторін не оплатив вартість поставленого товару в строк передбачений в Специфікації №5 (5 днів), позивач просить стягнути з відповідача суму основного боргу у розмірі 311 902, 06 грн (з урахуванням коригувань та вирахуваних позивачем часткових оплат від 18.01.2021 та 19.02.2021), а також нараховані інфляційні втрати у розмірі 17 553, 93 грн та 3 % річних у розмірі 16 996, 95 грн. за поставлений по видатковій накладній № 51 від 27.09.2020 року товар. Також позивач просить покласти на відповідача сплачений судовий збір.

2. Предмет позову.

Предметом позову у даній справі є вимоги позивача про стягнення з відповідача 350 656, 54 грн заборгованості за невиконання зобов`язань в частині оплати поставленого у вересні 2020 року товару.

3. Доводи позивача щодо суті позовних вимог.

(1) Між сторонами укладено Договір поставки;

(2) 27.09.2020 Позивач поставив товар відповідачеві вартістю 387068, 76 грн та виставив рахунок, що підтверджується видатковою накладною № 51 від 27.09.2020 ;

(3) Відповідач всупереч умовам Специфікації №5 не сплатив вартість поставленого товару протягом 5 днів після фактичної поставки;

(4) Відповідач зобов`язаний сплатити позивачеві суму основного боргу у розмірі 311 902, 06 грн (з урахуванням корегувань та часткових оплат), а також пеню, інфляційні втрати та 3 % річних.

4. Обґрунтування вирішення спору за наявними матеріалами справи.

З метою повідомлення відповідача про розгляд справи судом та про його право подати відзив на позовну заяву, на виконання приписів ГПК України, ухвала суду про відкриття провадження у справі від 23.04.2021 була направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідача згідно відомостей з ЄДР станом на дату постановлення ухвали (відомості отримані шляхом здійснення електронного безкоштовного запиту за ідентифікаційним кодом відповідача за посиланням: https://usr.minjust.gov.ua/content/free-search ), оскільки іншого адресу суду відомо не було до отримання повідомлення представником відповідача 19.07.2021.

З трекінгу відстеження поштового відправлення №140 вбачається, що ухвала про відкриття провадження від 23.04.2021 надійшла в поштове відділення відповідача (індекс 03124) 28.04.2021, однак не була вручена в цей же день під час доставки з поміткою «інші причини».

Частиною 7 статті 120 Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи.

У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Пунктом 5 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

За таких обставин, обов`язок суду з повідомлення відповідача про розгляд справи №910/6187/21 виконано, з огляду на що суд вважає, що відповідач є таким, що повідомлений про розгляд справи Господарським судом міста Києва №910/6187/21 з 28.04.2021 (день коли ухвала суду не була вручена під час доставки), а отже останнім днем строку для подання відзиву є 13.05.2021.

18.06.2021 Суд ухвалою залишив без розгляду відзив відповідача. Постановлення ухвали суду від 18.06.2021 зумовлено неналежним виконанням відповідачем процесуальних прав, зокрема - подання відзиву та інших заяв з пропуском процесуального строку встановленого судом для їх подання без клопотання про ПОНОВЛЕННЯ пропущеного строку (а не його продовження, що можливо коли строк не пропущено).

Відтак, відповідач про розгляд справи №910/6187/21 Господарським судом міста Києва обізнаний.

Відповідно до ч. 2 ст. 178 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Відзив від відповідача або заява про поновлення строку для його подання до суду не надходила, а відтак відповідач не скористався наданим йому правом на подання відзиву у можливий спосіб, що передбачений процесуальним законодавством, з огляду на що, суд вирішує спір за наявними матеріалами справи.

5. Оцінка доказів судом та висновки суду.

Спір у даній справі виник внаслідок наявності або відсутності факту порушення відповідачем зобов`язання щодо сплати вартості поставленого товару за видатковою накладною №51 від 27.09.2020.

Отже, на переконання суду, для вирішення справи по суті за позовом, суду необхідно надати відповіді на наступні питання, що мають значення для вирішення спору:

- чи підтверджений факт поставки товару позивачем та отримання його відповідачем у визначеному позивачем розмірі;

- за умови встановлення факту поставки та отримання товару - чи мало місце порушення відповідачем зобов`язання з оплати товару у визначений сторонами строк, а відтак чи наявний обов`язок відповідача оплатити поставку з урахуванням пені, інфляції та 3% річних;

- чи підтверджена заявлена сума до стягнення дійсній сумі заборгованості.

Оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, Суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно зі статтею 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 ст. 265 ГК України передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

В свою чергу, згідно ч. 1 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 2 ст. 712 ЦК України також передбачено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Аналогічна норма міститься в ч. 6 ст. 265 ГК України.

Враховуючи зазначене, відповідно до приписів ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Так, ч. 1 ст. 692 ЦК України встановлено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Умовами Договору (п. 2.1.) сторони передбачили, що покупець проводить оплату за товар в терміни та на умовах вказаних у Специфікаціях.

Під час дослідження наявних в матеріалах справи доказів, судом встановлено, що Специфікація №5 від 27.09.2020, яка передбачає строк оплати поставленого товару по факту поставки протягом 5 днів згідно виставленого рахунка - не містить підпису відповідача.

Відтак, суд вважає, що сторонами не було узгоджено в передбачений договором спосіб поставку товару та строки його оплати по специфікації № 5 від 27.09.2020 п`ятиденного строку оплати вартості товару після фактичної поставки, як те стверджує позивач, а отже до даних правовідносин слід застосувати положення ч. 1 ст. 692 ЦК України.

До позовної заяви позивачем було додано копію спірної видаткової накладної на суму 387068, 76 грн з підписами сторін та відтиском печаток.

Ухвалою від 18.06.2021 судом було витребувано оригінал спірної накладною №51 від 27.09.2020, з огляду на сумніви щодо достовірності поданої позивачем копії означеної видаткової накладної.

З доданого на виконання ухвали від 18.06.2021 до клопотання позивача оригіналу видаткової накладної №51 від 27.09.2020 вбачається, що оригінал спірної видаткової накладної містить лише підпис та відтиск печатки позивача, підпису відповідача, що підтверджував би отримання останнім поставленого товару вартістю 387068, 76 грн. оригінал накладної не містить. При цьому, в клопотанні позивач жодним чином не обґрунтував причину за якої копія видаткової накладної №51 містить підпис та відтиск печатки відповідача, а оригінал - ні.

Водночас, частиною першою статті 43 Господарського процесуального кодексу України вказано, що учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Згідно ч. 2 ст. 164 ГПК України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Крім того, суд звертає увагу позивача, що позивач добросовісно виконуючи свій обов`язок з доказування повинен подати докази, що не формуватимуть хибне уявлення про обставини справи, оскільки, в іншому разі такі докази не є достовірними, а отже не можуть бути прийняті судом до уваги.

Пунктом 2.1. Договору сторони погодили, що сума договору становить сума товару прийнятого покупцем по всіх накладних на відгрузку товару. Покупець проводить оплату за товар в терміни та на умовах вказаних у специфікації, яка є невід`ємною частиною Договору.

Відтак, при дослідженні доказів наявних в матеріалах справи, в суду виникли обґрунтовані сумніви з приводу реальності факту здійснення поставки та отримання товару відповідачем за видатковою накладною №51, оскільки така накладна не містить підпису відповідача про отримання товару або інших поміток про отримання товару відповідачем. Фактично графа де відповідач повинен був своїм підписом засвідчити факт отримання товару - не заповнена взагалі.

За таких обставин, суд, вирішуючи питання щодо підтвердження факту поставки товару позивачем та отримання його відповідачем у визначеному позивачем розмірі зазначає, що згідно із положеннями статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи;

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції (ч.2 ст. 9 ЗУ "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні").

Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо (ч.2)

Стаття 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначає господарську операцію як дію або подію, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства, а первинний документ як документ, який містить відомості про господарську операцію.

За приписами п. 2.1. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів від 24.05.95 №88 (надалі - Положення) первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, які містять відомості про господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення; господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів.

При цьому, згідно п. 2.2. Положення підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є саме первинні документи.

Суд зазначає, що визначальною ознакою господарської операції є те, що внаслідок її здійснення має відбутися реальний рух активів, отже, при розгляді справи належить досліджувати, крім обставин оформлення первинних документів, наявність або відсутність реального руху такого товару (обставини здійснення перевезення товару, поставленого за спірною видатковою накладною, обставини зберігання та використання цього товару в господарській діяльності покупця).

За таких обставин, суд вважає, що позивачем не доведено належними, допустимими та достовірними первинними документами, що складені у відповідності до вимог законодавства з усіма необхідними реквізитами - факт отримання товару відповідачем на суму 387 068, 76 грн.

Втім, дійсно, у разі дефектів первинних документів та невизнання стороною факту постачання спірного товару сторони не позбавлені можливості доводити постачання товару іншими доказами, які будуть переконливо свідчити про фактичні обставини здійснення постачання товару.

З матеріалів справи вбачається, що факт поставки товару та прийняття його відповідачем позивач доводить також такими доказами:

- Підписаним обома сторонами та скріпленим їх печатками Актом звірки взаєморозрахунків за травень -вересень 2020 про заборгованість відповідача перед позивачем на суму 517 866, 04 грн;

- Залізничними накладними № 33394990, 33399049;

- Платіжними дорученням №259 від 18.01.2021 та №262 від 19.01.2021 про часткову оплату поставленого товару за видатковою накладною №51;

- Складеною позивачем податковою накладною №3 від 27.09.2020 та розрахунком коригування кількісних і вартісних показників від 16.11.2020 до податкової накладної №3.

Однак, суд вважає, що такі документи не доводять фактичні обставини прийняття товару на суму 387 068, 76 грн відповідачем, а відтак не підтверджують наявність зобов`язань відповідача з його оплати, у зв`язку з нижче наведеним.

Згідно позиції Верховного Суду викладеної в постановах від 04.12.2019 у справі №916/1727/17, від 19.04.2018 у справі № 905/1198/17 та від 05.03.2019 у справі № 910/1389/18 - акт звірки може вважатися доказом у справі в підтвердження певних обставин, зокрема, в підтвердження наявності заборгованості суб`єкта господарювання, її розміру, визнання боржником такої заборгованості тощо. Однак, за умови, що інформація, відображена в акті підтверджена первинними документами та акт містить підписи уповноважених на його підписання сторонами осіб.

В даному випадку, поданий позивачем кінцевий Акт звіряння взаємних розрахунків за період травня 2020-вересеня 2020 містить інформацію, що не підтверджується належним, допустимим та достовірним первинним документом - видатковою накладною, яким видаткова накладна №51 не є.

Факт поставки товару у розмірі 387 068, 76 грн не може підтверджувати і залізничні накладні №33394990, 33399049, оскільки, не містять жодних посилань як на укладений між сторонами Договір, такі і видаткову накладну, крім того не містить відмітки про видачу вантажу, відтак, суд не вбачає підстав вважати, що згідно вказаних накладних було здійснено перевезення товару саме спірного вантажу.

Платіжні доручення №259 та 262 згідно яких відповідач ніби як підтвердив отримання товару шляхом часткової його оплати містять лише посилання на Договір та не містить посилання на спірну видаткову накладну, рахунок або ж рахунок-коригування №2к який оплачується. З матеріалів справи вбачається, що між сторонами існували тривалі відносини поставки та позивач поставляв відповідачеві товар різними партіями, відтак дійти висновку про те, що згідно вказаних платіжок відповідач оплатив товар саме за спірною накладною суд не може.

З огляду на вище викладене, суд не враховує всі вище означені докази, як такі, що не містять необхідні відомості, які б з достатньою вірогідністю підтверджували б отримання відповідачем товару 27.09.2020 на суму 387 068, 76 грн.

З урахуванням викладеного, не є доказами, що підтверджують факт поставки та прийняття товару відповідачем та не свідчать про наявність заборгованості відповідача перед позивачем податкова накладна №3 від 27.09.2020 та розрахунок коригування кількісних і вартісних показників від 16.11.2020 до податкової накладної №3.

Дійсно, як доказ здійснення господарської операції податкова накладна може оцінюватися судом, втім лише у сукупності з іншими доказами у справі, при цьому, вона не може буди єдиним доказом (у випадку, якщо всі інші судом відхилені), на підставі якого суд встановлює факт постачання товару покупцю та його прийняття ним.

Крім того, оцінюючи податкові накладні у сукупності з іншими доказами у справі, суд враховує положення ПК України та фактичні дії як постачальника, так і покупця щодо відображення ними в податковому та бухгалтерському обліку постачання спірного товару.

Відповідно до п.201.7 ПК України податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

Пунктом 201.10 ПК України визначено, що при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою. Податкова накладна, складена та зареєстрована в ЄРПН платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Однак, матеріали справи не містять доказів того, що дана господарська операція була відображена у податковій звітності відповідача, як покупця у вигляді податкового кредиту за фактом поставки товару та доказів того, що у реєстрі отриманих податкових накладних відповідача взагалі відображалась податкова накладна позивача.

Крім того, з наданої самим позивачем електронної переписки з відповідачем вбачається, що відповідач заперечував проти якості поставленого позивачем товару, вказуючи, що він є надмірно вологим, а отже суд не може дійти достовірного висновку, що товар за видатковою накладною № 51 від 27.09.20220 року було прийнято відповідачем без зауважень та у сумі, що вказана у видатковій накладній.

Згідно з пункту 3 ч. 4 ст. 238 ГПК України у мотивувальній частині рішення зазначаються мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надання достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надання саме тієї кількості, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Відповідно до ст. 79 ГПК наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі N 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі N 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі N 902/761/18, від 04.12.2019 у справі N 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі N 129/1033/13-ц (провадження N 14-400цс19).

Зазначений підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (п. 1 ст. 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23 серпня 2016 року у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 86 ГПК).

Таким чином суд зобов`язаній надати оцінку кожному належному, допустимому та достовірному доказу, який міститься в матеріалах справи, а також визначити певну сукупність доказів, з урахуванням їх вірогідності та взаємного зв`язку, що дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

В процесі розгляду справи сторони доводили суду існування різних (протилежних) обставин, які, на їх думку, мали значення для справи і на які вони посилалися як на підставу своїх вимог або заперечень. так, позивач стверджував про факт поставки товару належної якості, визначеної вартості, а відповідач- такий факт поставки заперечував.

Оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що скоріше за все поставки товару належної якості на визначену позивачем суму по видатковій накладній № 51 від 27.09.2020 не відбулося, хоча з огляду на триваючі між сторонами правовідносини по договору № 1405/ТН товар відповідачеві поставлявся, проте на підстав наданих до справи доказів, встановити, що такий товару по видатковій накладній № 51 від 27.09.2020 було прийнято відповідачем як якісний та на зазначену суму, суд не може.

На підставі вище викладеного, суд дійшов висновку про те, що позивачем не доведено факт поставки та отримання товару відповідачем 27.09.2020 на суму 387068, 76 грн, а відтак позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

6. Розподіл судових витрат.

Відповідно до частини 1 ст. 129 ГПК судовий збір покладається:

1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін;

2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За таких обставин, у зв`язку з відмовою у задоволенні позову суд покладає судовий збір за подання позову на ТОВ «ТРІСТОН».

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 13, 73-77, 86, 129, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРІСТОН" до Товариства з обмеженою відповідальністю "КОРАЛТРЕЙД" про стягнення 350 656, 54 грн заборгованості відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Г. П. Бондаренко-Легких