РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

13.07.2021Справа №908/532/21

За позовомЗаступника керівника Київської місцевої прокуратури №6 в інтересах держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по місту Києву
доТовариства з обмеженою відповідальністю "Москарт ЛТД"
простягнення 1 628 964,43 грн.
Суддя Бойко Р.В.

секретар судового засідання Кучерява О.М.

Представники учасників справи:
прокурор:Шевченко О.В.
від позивача:Михайлов В.В.
від відповідача:не з`явився
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У лютому 2021 року Заступник керівника Київської місцевої прокуратури №6 в інтересах держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по місту Києву звернувся до Господарського суду Запорізької області із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Москарт ЛТД" про стягнення неустойки в розмірі 1 628 964,43 грн.

В обґрунтування позовних вимог прокурор посилається на договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності №7768 від 22.02.2017, укладений між РВ ФДМУ по Києву та Товариством з обмеженою відповідальністю "Мак-Груп" (за вказаним ідентифікаційним кодом юридичної особи на даний час значиться ТОВ "Москарт ЛТД"), який згідно з судовим рішенням у справі №910/5868/18 є припиненим у зв`язку із закінченням строку, на який його було укладено. Судовим рішенням у справі №910/5868/18 задоволено позовні вимоги щодо виселення відповідача у зв`язку із закінченням строку дії договору. Прокурор стверджує, що, враховуючи ч. 2 ст. 785 Цивільного кодексу України та п. 10.11 Договору, у зв`язку з неповерненням товариством на підставі акта приймання-передачі орендованих приміщень після припинення договору оренди до складання акта державного виконавця від 11.09.2020 з відповідача підлягає стягненню неустойка у розмірі подвійної плати за користування річчю в сумі 1 628 964,43 гри., нарахована за період з 23 лютого 2019 року по 11 вересня 2020 року.

Попри наведене, як стверджує прокурор, з листопада 2020 року РВ ФДМУ по м. Києву не ініціювало звернення з позовом до суду з метою захисту інтересів держави і стягнення неустойки з товариства. Натомість РВ ФДМУ по м. Києву звернулось до органів прокуратури зі зверненням щодо вжиття представницьких заходів. Вказане свідчить про наявність у прокурора підстав для представництва позивача. Позов заявлено на підставі ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", ч. 2 ст. 785 Цивільного кодексу України, ст. 27 Закону України "Про оренду державного та комунального майна".

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 05.03.2021 у справі №908/532/21 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №908/532/21. Ухвалено розглядати справу за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 30.03.2021.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 15.04.2021 передано матеріали господарської справи №908/532/21 за позовом Заступника керівника Київської місцевої прокуратури №6 в інтересах держави в особі позивача - Регіонального відділення Фонду державного майна України по місту Києву про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Москарт ЛТД" 1 628 964,43 грн. неустойки за виключною підсудністю на розгляд Господарського суду міста Києва.

Ухвала Господарського суду Запорізької області від 15.04.2021 мотивована тим, що даний спір, предметом якого є стягнення неустойки за користування річчю за час прострочення, яка виникла внаслідок невиконання зобов`язань за договором, який укладений щодо користування нерухомим майном, розташованим у місті Києві, за правилами виключної підсудності підлягає розгляду господарським судом за місцезнаходженням майна, тобто, Господарським судом міста Києва.

06.05.2021 до Господарського суду міста Києва надійшли матеріали справи №908/532/21.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.05.2021 справу №908/532/21 передано на розгляд судді Бойко Р.В.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.05.2021 прийнято справу №908/532/21 до провадження та вирішено почати її розгляд спочатку; визначено учасникам справи строки для подання відзиву на позов, відповіді на відзив та заперечень на відповідь на відзив; підготовче засідання призначено на 08.06.2021.

Протокольною ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.06.2021 відкладено підготовче засідання на 24.06.2021 з метою належного повідомлення відповідача про розгляд справи №908/532/21.

Протокольною ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.06.2021 закрито підготовче провадження у справі №908/532/21, встановлено порядок дослідження доказів - в порядку їх розміщення у справі, призначено розгляд справи по суті на 13.07.2021.

В судове засідання 13.07.2021 з`явились прокурор та представник позивача, надали пояснення по суті позову, за змістом яких позовні вимоги підтримали та просили задовольнити їх в повному обсязі.

Відповідач явку свого представника в судове засідання 13.07.2021 не забезпечив, про причини неявки суд не повідомив, хоча про місце, дату та час засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується наступним.

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Згідно приписів ч. 7 ст. 120 Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Ухвала Господарського суду міста Києва від 11.05.2021 про прийняття справи №908/532/21 до провадження та всі послідуючі ухвали суду про повідомлення місця, дати та часу засідання направлялись відповідачу рекомендованими листами, що підтверджується відтиском печатки про відправлення на зворотному боці ухвал, на адресу місцезнаходження Товариства з обмеженою відповідальністю "Москарт ЛТД", вказану у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань: 69035, Запорізька обл., м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 147.

Однак жодне поштове відправлення не було вручене відповідачу за адресою місцезнаходження та всі листи з ухвалами суду повернулись до суду у зв`язку з відсутністю адресата за вказаною адресою, що підтверджується довідками відділення поштового зв`язку форми 20 на відповідних конвертах.

Крім того, судом здійснювалось направлення Товариству з обмеженою відповідальністю "Москарт ЛТД" ухвал суду по справі №908/532/21 на адресу, вказану в договорі оренди нерухомого майна, що належить до державної власності №7768 від 22.02.2017, - м. Київ, проспект Перемоги, буд. 67, офіс 108.

Проте, поштові відправлення також не були вручені відповідачу за вказаною адреою та всі листи з ухвалами суду повернулись до суду у зв`язку з відсутністю адресата за вказаною адресою, що підтверджується довідками відділення поштового зв`язку форми 20 на відповідних конвертах.

Згідно пункту 5 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Таким чином, керуючись приписами п. 5 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України, суд приходить до висновку, що днем вручення відповідачу ухвал Господарського суду міста Києва є день проставлення у відповідних довідках відділення поштового зв`язку на конвертах відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження.

До того ж, секретарем судового засідання було здійснено спробу повідомити Товариство з обмеженою відповідальністю "Москарт ЛТД" про розгляд справи №908/532/21 засобами телефонного зв`язку за номером +38 (099)-146-45-12, вказаним у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, однак виявилось, що даний номер не обслуговується, що підтверджується телефонограмою від 14.06.2021.

Відповідач в жодне засідання явку свого представника не забезпечив, про причини неявки суд не повідомляв, з жодними заявами/клопотаннями до суду не звертався, хоча повідомлялись про засідання належним чином.

З наведеного вбачається, що судом було вжито більш ніж достатніх заходів для повідомлення Товариства з обмеженою відповідальністю "Москарт ЛТД" про розгляд справи №908/532/21.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так, згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 даної Конвенції (пункти 66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

З огляду на наведене, суд вважає, що незабезпечення відповідачем участі свого представника у жодному із трьох засідань по даній справі свідчить про відсутність інтересу у Товариства з обмеженою відповідальністю "Москарт ЛТД" у розгляді справи №908/532/21, а неявка його представника не може слугувати підставою для чергового відкладення розгляду справи.

Згідно ч. 1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Пунктом 1 ч. 3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Керуючись вказаними приписами господарського процесуального закону, приймаючи до уваги відсутність будь-яких повідомлень відповідача про причини неявки його представника в судове засідання 13.07.2021, суд приходить до висновку про можливість розгляду справи за відсутності представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Москарт ЛТД".

В судовому засіданні 13.07.2021 судом завершено розгляд справи №908/532/21 по суті, оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

У засіданнях здійснювалася фіксація судового процесу технічним засобами у відповідності до статті 222 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення прокурора та представника позивача, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

22.02.2017 між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по м. Києву (орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Мак-Груп" (після перейменування - Товариство з обмеженою відповідальністю "Москарт ЛТД") (орендар) укладено Договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності №7768 (надалі - Договір), за умовами якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування державне нерухоме майно - нежитлові приміщення загальною площею 1 000,00 кв.м., розміщені за адресою: місто Київ, бульвар Лесі Українки, 26, на дев`ятому поверсі адміністративної будівлі літера "А", що перебуває на балансі Державного підприємства "Укркомунобслуговування" (балансоутримувач).

Майно передається в оренду з метою розміщення суб`єкта господарювання, що здійснює побутове обслуговування населення (п. 1.2 Договору).

Згідно з п. 2.1 Договору орендар вступає в строкове платне користування майном у термін, указаний у договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього договору та акта приймання-передавання майна.

Відповідно до пунктів 3.1-3.3 Договору орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 №786 і становить за базовий місяць розрахунку - серпень 2016 року 77 077,75 грн.

Нарахування ПДВ на суму орендної плати здійснюється у порядку, визначеному законодавством.

Орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції на наступний місяць з врахування пункту 9 розділу "Прикінцеві положення" Закону України "Про державний бюджет України на 2016 рік".

Оперативна інформація про індекси інфляції, розраховані Державною службою статистики України, розміщується на веб-сайті Фонду державного майна України.

За умовами п. 3.6 Договору орендна плата перераховується до державного бюджету та балансоутримувача у співвідношенні 70% до 30% щомісяця не пізніше 15 числа місяця за звітним з урахуванням щомісячного індексу інфляції відповідно до пропорцій розподілу, установлених Кабінетом Міністрів України і чинних на кінець періоду, за який здійснюється платіж. Із врахуванням пункту 9 розділу "Прикінцеві положення" Закону України "Про державний бюджет України на 2016 рік".

Цей Договір укладено строком на 1 рік, що діє з 22.02.2017 до 22.02.2018 включно (п. 10.1 Договору).

Пунктом 10.4 Договору узгоджено, що у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення цього Договору або зміну його умов після закінчення строку його чинності протягом одного місяця Договір вважається продовженим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені цим Договором, з урахуванням змін у законодавстві на дату продовження цього Договору.

Згідно з п. 10.6.1 Договору чинність цього Договору припиняється внаслідок закінчення строку, на який його було укладено.

Відповідно до п. 10.9 Договору у разі припинення або розірвання цього Договору майно протягом трьох робочих днів повертається орендарем орендодавцю/ балансоутримувачу за актом приймання передавання майна.

У разі, якщо орендар затримав повернення майна, він несе ризик його випадкового знищення або випадкового пошкодження.

Майно вважається поверненим орендодавцю/балансоутримувачу з моменту підписання сторонами акта приймання-передавання. Обов`язок щодо складення акта приймання-передавання про повернення майна покладається на орендаря (п. 10.10 Договору).

За актом приймання-передавання орендованого майна від 22.02.2017 позивач на виконання умов договору оренди передав орендарю об`єкт оренди - нежитлові приміщення загальною площею 1 000,00 кв.м. за адресою: місто Київ, бульвар Лесі Українки, 26, на дев`ятому поверсі адміністративної будівлі літера "А", що перебуває на балансі ДП "Укркомунобслуговування", а відповідачем прийнято в користування зазначені приміщення.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 03.06.2019, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 08.10.2019 та постановою Верховного Суду від 03.12.2019, у справі №910/5868/18 позов Регіонального відділення Фонду державного майна України по місту Києву задоволено та виселено Товариство з обмеженою відповідальністю "Мак-Груп" (після перейменування - Товариство з обмеженою відповідальністю "Москарт ЛТД") з державного нерухомого майна за Договором оренди від 22.02.2017 №7768 загальною площею 1000 кв.м. (реєстровий номер 16466350.2.ХВЮЯШЖ382), розміщеного за адресою: м. Київ, бульвар Лесі Українки, 26, на дев`ятому поверсі адміністративної будівлі літера "А" що перебуває на балансі Державного підприємства "Укркомунобслуговування".

Вказане рішення мотивоване тим, що судом було встановлено, що Договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності №7768 від 22.02.2017 припинив свою дію з 22.02.2019 у зв`язку із закінченням строку, на який його було укладено.

11.01.2020 було видано накази Господарського суду міста Києва на примусове виконання рішення Господарського суду міста Києва від 03.06.2019 у справі №910/5868/18, зокрема, щодо виселення Товариства з обмеженою відповідальністю "Мак-Груп" (після перейменування - Товариство з обмеженою відповідальністю "Москарт ЛТД") з державного нерухомого майна за Договором оренди від 22.02.2017 №7768 загальною площею 1000 кв.м. (реєстровий номер 16466350.2.ХВЮЯШЖ382), розміщеного за адресою: м. Київ, бульвар Лесі Українки, 26, на дев`ятому поверсі адміністративної будівлі літера "А" що перебуває на балансі Державного підприємства "Укркомунобслуговування".

11.09.2020 державним виконавцем Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Лазюком Д.М. в межах виконавчого провадження з виконання наказу Господарського суду міста Києва №910/5868/18 від 11.01.2020 з виселення відповідача із спірних приміщень складено акт державного виконавця №61340833, в якому зафіксовано, що вказаний наказ виконано, виселено Товариство з обмеженою відповідальністю "Мак-Груп" (після перейменування - Товариство з обмеженою відповідальністю "Москарт ЛТД") з державного нерухомого майна загальною площею 1000 кв.м., залишок невивезеного майна боржника (перелік якого зазначений у додатку №1 на зворотному боці акту) передано на зберігання балансоутримувачу.

Спір у справі виник у зв`язку з твердженнями прокуратури про наявність правових підстав для стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Москарт ЛТД" неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю в сумі 1 628 964,43 гри., нарахованої за період з 23 лютого 2019 року по 11 вересня 2020 року на підставі ч. 2 ст. 785 Цивільного кодексу України та п. 10.11 Договору у зв`язку з неповерненням відповідачем на підставі акта приймання-передачі орендованих приміщень після припинення Договору.

Укладений сторонами Договір є договором оренди державного майна, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 58 Цивільного кодексу України, Глави 30 Господарського кодексу України та Закону України "Про оренду державного та комунального майна" в редакції, чинній станом на дату виникнення спірних правовідносин.

Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов`язань, а саме майново-господарських зобов`язань згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 статті 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Згідно з ч. 1 ст. 2 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

Згідно із ч. 1 ст. 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Матеріалами справи (актом приймання-передавання орендованого майна від 22.02.2017) підтверджується факт передачі позивачем в оренду та прийняття відповідачем в орендне користування за Договором нежитлових приміщень загальною площею 1 000,00 кв.м. за адресою: місто Київ, бульвар Лесі Українки, 26, на дев`ятому поверсі адміністративної будівлі літера "А", що перебуває на балансі ДП "Укркомунобслуговування".

Рішенням Господарського суду міста Києва від 03.06.2019, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 08.10.2019 та постановою Верховного Суду від 03.12.2019, у справі №910/5868/18 встановлено факт , що Договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності №7768 від 22.02.2017 припинив свою дію з 22.02.2019 у зв`язку із закінченням строку, на який його було укладено, що і слугувало підставою для задоволення позову Регіонального відділення Фонду державного майна України по місту Києву про виселення відповідача із спірних приміщень.

Вказані судові рішення набрали законної сили.

Відповідно до пункту 9 частини 2 статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є обов`язковість рішень суду.

Частиною 1 статті 129-1 Конституції України встановлено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Згідно з ч. 2 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається процесуальним законом.

Пунктом 10 постанови Пленуму Верховного Суду України №8 від 13.06.2007 "Про незалежність судової влади" передбачено, що за змістом частини 5 статті 124 Конституції України судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України і тому вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом, в межах провадження справи, в якій вони ухвалені.

Частиною 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відтак, обставини припинення дії Договору, неповернення відповідачем позивачу спірного майна із орендного користування та продовження відповідачем користування спірними приміщеннями після спливу строку дії Договору не підлягають доказуванню та презюмуються, оскільки в протилежному випадку матиме місце поставлення під сумнів остаточних судових рішень у справі №910/5868/18.

11.09.2020 державним виконавцем Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Лазюком Данилом Максимовичем в межах виконавчого провадження з виконання наказу Господарського суду міста Києва №910/5868/18 від 11.01.2020 з виселення відповідача із спірних приміщень складено акт державного виконавця №61340833, в якому зафіксовано, що вказаний наказ виконано, виселено Товариство з обмеженою відповідальністю "Мак-Груп" (після перейменування - Товариство з обмеженою відповідальністю "Москарт ЛТД") з державного нерухомого майна загальною площею 1000 кв.м., залишок невивезеного майна боржника (перелік якого зазначений у додатку №1 на зворотному боці акту) передано на зберігання балансоутримувачу.

Тобто, в акті державного виконавця було зафіксовано наявність майна боржника у спірному приміщенні (перелік якого зазначений у додатку №1 на зворотному боці акту) та обставини передання на зберігання такого майна балансоутримувачу.

Наявність станом на дату складення акта держаного виконавця у спірних приміщеннях майна відповідача свідчить про невиконання Товариством з обмеженою відповідальністю "Москарт ЛТД" ні своїх обов`язків за Договором з повернення приміщень з орендного користування, ні рішення суду про виселення, оскільки розміщення (зберігання) власного нерухомого майна у приміщенні є нічним іншим як використанням такого приміщення.

На підставі вказаного акту державного виконавця №61340833 від 11.09.2020 державним виконавцем Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Лазюком Данилом Максимовичем було прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження №61340833 від 20.11.2020 з виконання наказу Господарського суду міста Києва №910/5868/18 від 11.01.2020 з виселення відповідача із спірних приміщень на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39, ст. 40 Закону України "Про виконавче провадження" у зв`язку з виконанням рішення суду в повному обсязі.

Таким чином, наведеними документами підтверджується факт продовження користування відповідачем спірними приміщеннями після припинення дії Договору (з 22.02.2019) у зв`язку із закінченням строку, на який його було укладено, а також після прийняття судових рішень по справі №910/5868/18 та набрання ними законної сили.

Натомість відповідачем не надано жодних доказів припинення користування спірним майном до складення держаним виконавцем акту від 11.09.2020.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом (ч. 3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України).

Аналогічні приписи закріплені у ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

З огляду на наведені приписи господарського процесуального закону, суд приходить до висновку, що матеріалами справи підтверджується фактичне користування Товариством з обмеженою відповідальністю "Москарт ЛТД" нежитловими приміщеннями загальною площею 1 000,00 кв.м. за адресою: місто Київ, бульвар Лесі Українки, 26, на дев`ятому поверсі адміністративної будівлі літера "А" у період з 23.02.2019 по 11.09.2020.

Пунктом 10.9 Договору передбачено, що у разі припинення або розірвання цього Договору, майно протягом трьох робочих днів повертається орендарем орендодавцю/ балансоутримувачу за актом приймання передавання майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Матеріалами справи підтверджується, що відповідач обов`язку щодо повернення за актом приймання передавання майна орендованого за Договором майна не виконав, в той час як фактично таке майно повернулось у володіння орендодавця внаслідок примусового виконання рішення суду в межах виконавчого провадження №61340833.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зазначене також кореспондується з положеннями статей 525, 526 Цивільного кодексу України.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Отже, відповідачем не виконаного свого обов`язку з повернення спірного майна з орендного користування після припинення Договору та Товариство з обмеженою відповідальністю "Москарт ЛТД" продовжило користування орендованим майном до 11.09.2020.

Частиною 2 статті 785 Цивільного кодексу України унормовано, що якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за найм речі за час прострочення.

Неустойка, стягнення якої передбачено частиною 2 статті 785 Цивільного кодексу України, є самостійною формою майнової відповідальності у сфері орендних правовідносин, яка застосовується у разі (після) припинення договору - якщо наймач не виконує обов`язку щодо негайного повернення речі, і є належним способом захисту прав та інтересів орендодавця після припинення договору, коли користування майном стає неправомірним. Для притягнення орендаря, що порушив зобов`язання, до зазначеної відповідальності необхідна наявність вини (умислу або необережності) відповідно до вимог статті 614 Цивільного кодексу України.

Отже, яким би способом в договорі не регламентувалися правовідносини між сторонами у разі невиконання (несвоєчасного виконання) наймачем (орендарем) обов`язку щодо повернення речі з найму (оренди) з її подальшим користуванням після припинення договору, проте ці правовідносини не можуть врегульовуватись іншим чином, ніж визначено частиною 2 статті 785 Цивільного кодексу України.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 19.04.2021 у справі №910/11131/19 та постановах Верховного Суду від 23.06.2021 у справі №908/3593/19 та від 08.07.2021 у справі №904/6063/19.

В свою чергу, суд відзначає, що представник відповідача брав участь у розгляді справі №910/5868/18 у всіх судових інстанціях (зокрема, приймав участь у судових засіданнях, в яких місцевим, апеляційним та касаційним судами завершувався розгляд справи) та відповідно Товариство з обмеженою відповідальністю "Москарт ЛТД" було достеменно обізнане із тим, що Договір припинився із 22.02.2019, оскільки наведені обставини зазначені у змісті судових рішень по справі №910/5868/18, а відтак і був обізнаний про наявність у нього обов`язку з повернення спірного майна позивачу за актом приймання передавання майна.

Відповідачем жодних доказів неможливості повернення спірного майна позивачу за актом приймання передавання майна суду не надано.

З огляду на наведене, суд приходить до висновку, що бездіяльність відповідача щодо повернення з орендного користування позивачу майна свідчить про те, що неповернення нерухомого майна за Договором мало місце з вини відповідача, а тому наявні підстави для застосування положень частини другої статті 785 Цивільного кодексу України щодо стягнення неустойки за користування річчю за час прострочення.

Згідно розрахунків прокурора, правильність яких підтверджена представником позивача у судовому засіданні, у разі якби Договір не припинився б, Товариство з обмеженою відповідальністю "Москарт ЛТД" повинне було б сплатити орендну плату за період з 23.02.2019 по 11.09.2020 у загальному розмірі 1 863 359,87 грн., зокрема, позивачу у розмірі 70%, що становить суму 1 304 351,91 грн.

Отже, правомірним є нарахування за період з 23.02.2019 по 11.09.2020 Товариству з обмеженою відповідальністю "Москарт ЛТД" на підставі частини 2 статті 785 Цивільного кодексу України неустойки, яка підлягає сплаті на користь Регіонального відділення Фонду державного майна України по місту Києву з урахуванням п. 3.6 Договору, у загальному розмірі 2 608 703,82 грн. (1 304 351,91 грн. х 2).

Водночас, як стверджує прокурор, в той час як у суду відсутні підстави для обґрунтованих сумнівів у таких твердженнях, Товариством з обмеженою відповідальністю "Москарт ЛТД" було сплачено позивачу за користування спірним майном у період з 23.02.2019 по 11.09.2020 кошти у загальному розмірі 979 739,38 грн.

Таким чином, суд прийшов до висновку про правомірність стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Москарт ЛТД" на користь Регіонального відділення Фонду державного майна України по місту Києву неустойки у розмірі 1 628 964,44 грн. (2 608 703,82 грн. загального розміру неустойки - 979 739,38 грн. сплачених відповідачем).

Судом враховано, що прокурором при здійсненні розрахунку неустойки допущено арифметичну помилку, яка полягає в тому, що при виконанні множення 70% від загального розміру орендної плати, що становить суму 1 304 351,91 грн., на 2, ним було одержано суму 2 608 703,81 грн. замість 2 608 703,82 грн., що потягнуло в подальшому одержання суми неустойки у розмірі меншому, ніж встановлений судом.

З огляду на наведене та керуючись імперативними приписами ст. 14 Господарського процесуального кодексу України, якими передбачено, що суд розглядає справи не інакше як в межах заявлених нею вимог, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення позовних вимог в повному обсязі та стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Москарт ЛТД" на користь Регіонального відділення Фонду державного майна України по місту Києву неустойки у розмірі 1 628 964,43 грн.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача у зв`язку з задоволенням позову в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 2, 13, 73, 74, 75, 79, 123, 129, 233, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов Заступника керівника Київської місцевої прокуратури №6 в інтересах держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по місту Києву задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Москарт ЛТД" (69035, Запорізька обл., м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 147; ідентифікаційний код 40230926) на користь Регіонального відділення Фонду державного майна України по місту Києву (01032, м. Київ, бульвар Тараса Шевченка, буд. 50-Г; ідентифікаційний код 19030825) неустойку у розмірі 1 628 964 (один мільйон шістсот двадцять вісім тисяч дев`ятсот шістдесят чотири) грн. 43 коп. Видати наказ.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Москарт ЛТД" (69035, Запорізька обл., м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 147; ідентифікаційний код 40230926) на користь Київської міської прокуратури (03150, м. Київ, вул. Предславинська, будинок 45/9; ідентифікаційний код 02910019) судовий збір у розмірі 24 434 (двадцять чотири тисячі чотириста тридцять чотири) грн. 46 коп. Видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення. Відповідно до п.17.5 ч.1 ПЕРЕХІДНИХ ПОЛОЖЕНЬ Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга подається до Північного апеляційного господарського суду або через Господарський суд міста Києва.

Повний текст рішення складено 27.07.2021.

Суддя Р.В. Бойко