ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" липня 2021 р. м.Київ Справа№ 910/17097/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Станіка С.Р.

суддів: Дикунської С.Я.

Тищенко О.В.

за участю секретаря судового засідання Cалій І.О.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Метпромресурси"

на рішення Господарського суду м. Києва

від 23.02.2021

у справі № 910/17097/20 (cуддя Князьков В.В.)

за позовом Акціонерного товариства "Українська залізниця"

в особі Регіональної філії "Донецька залізниця" Акціонерного товариства "Українська

залізниця"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Метпромресурси"

про стягнення 133 935 грн.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Донецька залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" звернулось з позовними вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю "Метпромресурси" про стягнення штрафу в сумі 133 935 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач посилається на невірне зазначення відповідачем, як відправником вантажу згідно залізничної накладної №34596809, маси вантажу, що у відповідності з вимогами ст.ст.118, 122 Статуту залізниць України є підставою для стягнення штрафу у розмірі п`ятикратної провізної плати за всю відстань перевезення.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його ухвалення

Рішенням Господарського суду міста Києва від 23.02.2021 у справі №910/17097/20 позовні вимоги Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Донецька залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Метпромресурси" про стягнення штрафу в сумі 133 935 грн - задоволено повністю.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Метпромресурси" на користь Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Донецька залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" штраф в сумі 133 935 (сто тридцять три тисячі дев`ятсот тридцять п`ять) грн та судовий збір в розмірі 2102 (дві тисячі сто дві) грн.

Рішення суду першої інстанції вмотивоване тим, що 05.05.2020 на проміжній станції Покровськ на підставі акту загальної форми № 33556 від 04.05.2020 було здійснено комісійне переважування вагону № 60247251 та складено комерційний акт №482004/178 від 05.05.2020. Результат вказаного переважування було зафіксовано у книзі обліку контрольних зважувань та перевірки кількості вантажу в вагонах. Згідно з вказаним комерційним актом під час переважування вагону виявлено, що маса вантажу у вагоні, що фактично склала 66250 кг, не відповідає масі, вказаній відправником у накладній, де зазначено, що маса вантажу становить 67750 кг, тобто на 1500 кг менше. Про наявність комерційного акту внесено відмітку до залізничної накладної № 34596809. Судом першої інстанції враховано, що в комерційному акті зазначено, що вагон бездвірний, люки закриті. Прибув з охороною ВОХР Чернавин. Вагон технічно справний. Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що комерційний акт №482004/178 від 05.05.2020, яким засвідчено невідповідність маси вантажу даним, зазначеним вантажовідправником у накладній, є складеним у відповідності до вимог Правил. Крім того, у застосуванні статей 118 та 122 Статуту слід враховувати, що штраф підлягає стягненню за сам факт допущення вантажовідправником зазначених порушень, незалежно від того, чи завдано залізниці у зв`язку з цим збитки.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись з ухваленим рішенням, відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Метпромресурси" звернулось до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду м. Києва від 23.02.2021 у справі №910/17097/20 та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Донецька залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" у повному обсязі.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що місцевим господарським судом при ухваленні оскаржуваного рішення порушено норми процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права, рішення суду першої інстанції ухвалено при неповному дослідженні доказів та з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, а зроблені судом висновки не відповідають обставинам справи.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що:

- з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби COVID-19 та мінімізації ризиків загрози здоров`ю працівників Товариства з обмеженою відповідальністю "Метпромресурси" керуючись п. 2 ст. 60 КзпП України, на період з 01.11.2020 по 15.01.2021 всіх працівників переведено на дистанційну роботу за місцем проживанням, у зв`язку з цим поштова кореспонденція не доставлялась відповідачу, а копію позовної заяви та ухвали суду першої інстанції про відкриття провадження не було отримано, що обмежило відповідача у його процесуальних правах відповідно до ст. 42 Господарського процесуального кодексу України;

- суд першої інстанції не звернув увагу на приписи п. 7 Правил приймання вантажів до перевезення маса вантажів, які перевозяться навалом, насипом, наливом визначається зважуванням на вагонних вагах. Отже, скаржник зазначає, що вантаж міг бути прийнятий до перевезення лише шляхом зважування, а не шляхом візуального огляду. Після повідомлення товарним касиром ваги, вантажовідправник вніс до п .24 накладної вагу 67 750 цифрами, Товарний касир станції Коростень - Житомирський також записав вагу 67 750 у накладну п. 25, будь-якої іншої правильної ваги на момент прийняття вагону до перевезення не існувало, а передбачити, що можлива інша правильна вага відповідач не міг.

- суд першої інстанції належно не дослідив зобов`язання Акціонерного товариства "Українська залізниця" щодо погодження залізничної накладної, які передбачені п. 2.5. Порядку застосування електронного документообігу, пов`язаного з перевезенням вантажів залізничним транспортом, затвердженого Наказом Міністерства Інфраструктури України від 16.11.2012 №690 передбачає, що працівник залізниці після перегляду ЕД (електронного документу) у разі погодження даних, зазначених у ЕД (електронного документу) накладає ЕЦП та передає ЕД вантажовідправнику, у разі непогодження даних не здійснює накладання ЕЦП та передає свої зауваження вантажовідправнику. Факт відповідності ваги залізниця засвідчила ще й шляхом накладання ЕЦП в графі 38 залізничної накладної, товарний касир ОСОБА_1 30.04.2020 о 16 год. 58 хв. наклала ЕЦП. Зазначає, що залізниця сама зважила вагон при прийманні до перевезення, визначила вагу, приняла дану вагу під свою охорону, на шляху прямування не зберегла вантаж.

- суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення не врахував, що комерційний акт №482004/178 не може бути належним доказом у справі, так як складений з порушенням чинного законодавства у відповідності до вимог ч.3 п.4 Правил складання актів затверджених наказом Міністерства транспорту України від 28.05.2002 №334 у разі перевірки маси вантажу зважуванням на вагонних вагах, якщо маса тари приймається за трафаретом на вагоні, комерційний акт складається у день зважування вагона з вантажем. На вантаж, що перебуває у дорозі комерційні акти складаються у день виявлення обставин, що підлягають оформленню.

Даним комерційним актом позивач також виявив комерційну несправність вантаж вище бортів на 10 см, між пакетами з`явились зазори 10-20 см, невідповідність маси вантажу 5450 кг.

Короткий зміст заперечень проти апеляційної скарги

22.04.2021 через канцелярію Північного апеляційного господарського суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, який прийнято судом апеляційної інстанції до розгляду згідно з приписами ст. 263 Господарського процесуального кодексу України.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу вказував на те, що рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим підстави для його скасування - відсутні.

Зокрема, позивач посилався на те, що у графі 24 (маса вантажу, визначена відправником) накладної №34596809 внесена маса вантажу - 67 750, а графі накладної 26 (спосіб визначення маси) - "на вагонных весах (150 т) Заводський №РС 150 Ц 0058" маса вантажу у вагоні № 60247251, який перевозився навалом, було визначено зважуванням на вагонних вагах згідно п. 7 Правил приймання вантажів до перевезення" і прийнято залізницею до перевезення шляхом візуального огляду вагону, вантажу, його маркування (т.ч. захисного) та кріплення у вагоні без перевірки маси та кількості вантажу відповідно до п. 28 Правил приймання вантажів до перевезення; відомість плати за подавання, забирання, та маневрову роботи за 30.04.2020 підтверджує лише факт подавання, забирання, маневрової роботи, а ніяк не факт проведення зважування залізницею. Позивач зазначав, що залізницею були перевірені лише дані внесені в накладну, а не відповідність фактичної ваги вантажу даним внесеним в графу 24 накладної, а припущення відповідача про втручання сторонніх осіб, що призвело до нестачі вантажу, відповідачем не доведено і має лише імовірний характер, є спробою уникнути відповідальності і спростовується тим, що в разі нестачі вантажу відповідач згідно ст. 113, 114 Статуту залізниць України має право на компенсацію збитків, пов`язаних з втратою вантажу з вини залізниці, проте відповідач за даним відправленням претензій до залізниці - не заявляв. Крім того, комерційний акт було складено 05.05.2020 на наступну добу після виявлення порушення, що не суперечить встановленим Правилам, і вказаний акт підписаний трьома працівниками залізниці станції Покровськ - заступником начальника станції Ветошко Д.В., робітником станції Вакуленко Я.В., та комерційним агентом Соляник Н.В., які брали участь у зважуванні вагону.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.03.2021 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Метпромресурси" передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя - Станік С.Р., судді Тищенко О.В., Дикунська С.Я.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.03.2021 відкрито апеляційне провадження у справі №910/17097/20 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Метпромресурси" на рішення Господарського суду м. Києва від 23.02.2021, розгляд справи ухвалено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України №731-ІХ від 18.06.2020 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)" визначено, що процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 4 розділу X "Прикінцеві положення" Господарського процесуального кодексу України, пункту 3 розділу XII "Прикінцеві положення" Цивільного процесуального кодексу України, пункту 3 розділу VI "Прикінцеві положення" Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)"№ 540-IX від 30 березня 2020 року, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом. Протягом цього 20-денного строку учасники справи та особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цими кодексами), мають право на продовження процесуальних строків з підстав, встановлених цим Законом.

У зв`язку з проведенням заходів, спрямованих на запобігання виникненню та поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), та з метою мінімізації ризиків розповсюдження гострої респіраторної хвороби COVID-19, колегія суддів дійшла висновку про розгляд справи у розумний строк, застосувавши ст.ст. 2, 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 3 Конституції України та ст. 2, 11 Господарського процесуального кодексу України.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Як підтверджується наявними матеріалами справи та вірно встановлено судом першої інстанції, 30.04.2020 зі станції Коростень-Житомирський Південно-західної залізниці відповідачем згідно із залізничною накладною № 34596809 було здійснено відправлення вантажу (лом чорних металів, не поіменований в алфавіті, маса вантажу 67750 кг) у вагоні № 60247251 на станцію призначення Роя Донецької залізниці.

05.05.2020 на проміжній станції Покровськ на підставі акту загальної форми № 33556 від 04.05.2020 було здійснено комісійне переважування вагону № 60247251 та складено комерційний акт №482004/178 від 05.05.2020. Результат вказаного переважування було зафіксовано у книзі обліку контрольних зважувань та перевірки кількості вантажу в вагонах.

Згідно з вказаним комерційним актом під час переважування вагону виявлено, що маса вантажу у вагоні, що фактично склала 66250 кг, не відповідає масі, вказаній відправником у накладній, де зазначено, що маса вантажу становить 67750 кг, тобто на 1500 кг менше. Про наявність комерційного акту внесено відмітку до залізничної накладної № 34596809.

У зв`язку з тим, що маса вантажу у вищезазначеному вагоні не відповідає масі, вказаній відправником у накладній, позивач на підставі статей 118, 122 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 457 від 06.04.1998, Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Донецька залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" звернулось до суду з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Метпромресурси" штрафу в розмірі п`ятикратної провізної плати, а саме 133 935 грн.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Згідно зі статтею 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Північний апеляційний господарський суд, в межах доводів апеляційної скарги, дійшов наступних висновків.

За змістом ст. 20 Господарського кодексу України, кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб`єктів захищаються шляхом: визнання наявності або відсутності прав; визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб`єктів, що суперечать законодавству, ущемляють права та законні інтереси суб`єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом; відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб`єктів господарювання; припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення; присудження до виконання обов`язку в натурі; відшкодування збитків; застосування штрафних санкцій; застосування оперативно-господарських санкцій; застосування адміністративно-господарських санкцій; установлення, зміни і припинення господарських правовідносин; іншими способами, передбаченими законом.

У відповідності до ст. 908 Цивільного кодексу України, перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Згідно п.п.1, 2, 3 ст.909 Цивільного кодексу України, за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складанням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Частиною 2 ст.306 Господарського кодексу України визначено, що суб`єктами відносин перевезення вантажів є перевізники, вантажовідправники та вантажоодержувачі.

Відповідно до ч.3 ст.308 Господарського кодексу України, вантажовідправник зобов`язаний підготувати вантаж до перевезення з урахуванням необхідності забезпечення транспортабельності та збереження його в процесі перевезення і має право застрахувати вантаж у порядку, встановленому законодавством.

Статтею 918 Цивільного кодексу України передбачено, що завантаження (вивантаження) вантажу здійснюється організацією, підприємством транспорту або відправником (одержувачем) у порядку, встановленому договором, із додержанням правил, встановлених транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Загальні умови перевезення вантажів залізничним транспортом регулюються Законом України "Про транспорт", Законом України "Про залізничний транспорт", Статутом залізниць України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 №457 (далі - Статут), Правилами оформлення перевізних документів, затвердженими наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 №644 (далі - Правила), Правилами складання актів, затвердженими наказом Міністерства транспорту України від 28.05.2002 №334, Правилами приймання вантажів до перевезення, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 №861/5082, Правилами видачі вантажів, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 №862/5083.

Статтею 23 Закону України "Про залізничний транспорт" передбачено, що перевізники несуть відповідальність за зберігання вантажу, багажу, вантажобагажу з моменту його прийняття і до видачі одержувачу, а також за дотримання терміну їх доставки в межах, визначених Статутом залізниць України. За незбереження (втрату, нестачу, псування, пошкодження) прийнятого до перевезень вантажу, багажу, вантажобагажу перевізники несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з незалежних від них причин.

Частиною 1 ст. 26 Закону України "Про залізничний транспорт" передбачено, що обставини, які можуть слугувати підставою для майнової відповідальності перевізників, відправників і одержувачів вантажу, багажу, вантажобагажу, пасажирів засвідчуються актами. Аналогічну норму містить ст. 129 Статуту залізниць обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, складеними станціями залізниць.

За змістом п. 5 Статуту залізниць України нормативні документи, що визначають порядок і умови перевезень, користування засобами залізничного транспорту, безпеки руху, охорони праці, громадського порядку, перетину залізничних колій іншими видами транспорту і комунікаціями, пожежної безпеки, санітарні норми та правила на залізничному транспорті, є обов`язковими для всіх юридичних і фізичних осіб на території України.

Відповідно до статті 110 Статуту, залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу.

Згідно до ст. 130 Статуту залізниць України, право на пред`явлення до залізниці претензій та позовів у разі недостачі, псування або пошкодження вантажу має одержувач - за умови пред`явлення накладної, комерційного акту і документа, що засвідчує кількість і вартість відправленого вантажу. Якщо у складання комерційного акту відмовлено, замість нього подається документ, що підтверджує скаргу про цю відмову.

У відповідності до пп. а) п.111 Статуту залізниць України, залізниця звільняється від відповідальності за втрату, недостачу, псування або пошкодження вантажу у разі, коли вантаж надійшов у непошкодженому вагоні (контейнері) з непошкодженими пломбами відправника чи без пломб, коли таке перевезення дозволено Правилами, а також якщо вантаж прибув у непошкодженому відкритому рухомому складі, завантаженому засобами відправника, якщо немає ознак втрати, псування або пошкодження вантажу під час перевезення.

За змістом ст. 129 Статуту залізниць України, комерційний акт складається для засвідчення таких обставин:

а) невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах;

б) у разі виявлення вантажу, багажу чи вантажобагажу без документів або документів без вантажу, багажу чи вантажобагажу;

в) псування, пошкодження вантажу, багажу і вантажобагажу; г) повернення залізниці вкраденого вантажу, багажу або вантажобагажу.

Залізниця зобов`язана скласти комерційний акт, якщо вона сама виявила зазначені вище обставини або якщо про існування хоча б однієї з них заявив одержувач або відправник вантажу, багажу чи вантажобагажу.

Зокрема, розглянувши доводи скаржника про те, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення не врахував, що комерційний акт №482004/178 не може бути належним доказом у справі, так як складений з порушенням чинного законодавства у відповідності до вимог ч.3 п.4 Правил складання актів затверджених наказом Міністерства транспорту України від 28.05.2002 №334 у разі перевірки маси вантажу зважуванням на вагонних вагах, якщо маса тари приймається за трафаретом на вагоні, комерційний акт складається у день зважування вагона з вантажем. На вантаж, що перебуває у дорозі комерційні акти складаються у день виявлення обставин, що підлягають оформленню, а даним комерційним актом позивач також виявив комерційну несправність вантаж вище бортів на 10 см, між пакетами з`явились зазори 10-20 см, невідповідність маси вантажу 5450 кг, - суд апеляційної інстанції відхиляє з нижчезазначених підстав.

Відповідно п. 4 Правил складання актів що перебуває в дорозі комерційні акти складаються у день виявлення обставин, що підлягають оформленню комерційним актом, а у разі неможливості скласти комерційні акти в указані терміни вони складаються у всіх випадках не пізніше наступної доби. Даний комерційний акт було складено 05.05.2020 на наступну добу після виявлення порушення, що узгоджується з Правилами.

Посилання відповідача, що комерційний акт №482004/178 від 05.05.2020 складено з порушенням правил складання актів затверджених наказом Міністерства транспорту України від 28.05.2002 №334 - судом апеляційної інстанції відхиляються, оскільки комерційний акт підписаний трьома працівниками залізниці станції Покровськ - заступником начальника станції Ветошко Д.В., робітником станції Вакуленко Я.В., та комерційним агентом Соляник Н.В., які брали участь у зважуванні вагону.

Колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до статті 52 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 6 квітня 1998 року № 457, на станціях призначення залізниця зобов`язана перевірити масу, кількість місць і стан вантажу, зокрема, у разі прибуття вантажу з ознаками недостачі, псування або пошкодження під час перевезення на відкритому рухомому складі, у критих вагонах без пломб або у разі прибуття вантажів у вагонах навалом і насипом за вимогою одержувача, якщо таке перевезення передбачене Правилами.

Статтею 6 Статуту визначено, що накладна - це основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил перевезення вантажів, і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої особи-одержувача і супроводжує вантаж до місця призначення.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 23 Статуту відправники повинні надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів). Станція призначення видає накладну одержувачу разом з вантажем.

Пунктом 2.3. Правил визначено, що представник відправника у графі 55 накладної "Правильність внесених відомостей підтверджую" вказує свою посаду, розписується, засвідчуючи правильність відомостей, указаних ним у перевізному документі. Представник відправника повинен мати довіреністю на оформлення перевезення.

Правила оформлення перевізних документів затверджені наказом Міністерства транспорту України 21.11.2000 №644 (у редакції наказу Міністерства інфраструктури України від 08.06.2011 №138). Відповідно до пунктів 1.2, 2 Правил, накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна одночасно є договором застави вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення, де видається одержувачу разом з вантажем. Відправник заповнює відповідні графи накладної згідно з додатком 3 до цих Правил.

Накладна може оформлятися і надаватися в електронному вигляді (із накладенням електронного цифрового підпису). Електронний перевізний документ та його паперова версія мають однакову юридичну силу.

У додатку 3 до Правил оформлення перевізних документів встановлено, що у графі "маса вантажу, визначена відправником" вказується маса у кілограмах брутто вантажу, загальна маса відправки (прописом). У графі "спосіб визначення маси" зазначається спосіб визначення маси вантажу (на вагах, за стандартом, за трафаретом, за обміром, за розрахунками, умовно), тип ваг (товарні, вагонні, елеваторні тощо), їх вантажопідйомність та ким було визначено масу вантажу (залізницею/відправником). У графі "ким завантажено вантаж у вагон (контейнер)" зазначається відправником або залізницею. У графі "правильність внесених відомостей підтверджую" представник відправника засвідчує правильність відомостей, указаних ним у перевізному документі. В електронній накладній накладається електронний цифровий підпис відправника.

Згідно з пунктом 2.1 Правил оформлення перевізних документів відправником заповнюються, зокрема, такі графи накладної як "Маса вантажу, визначена відправником" - заповнюється, якщо маса вантажу визначена відправником. Маса вказується у кілограмах (маса брутто вантажу), загальна маса відправки (прописом), а також "Спосіб визначення маси".

Правильність внесених у накладну відомостей, як це передбачено пунктом 2.3 Правил оформлення перевізних документів, своїм підписом підтверджує представник відправника.

З матеріалів справи вбачається, що правильність внесених відомостей до накладної №34596809 підтвердив своїм електронним цифровим підписом представник відправника Слободяник Руслан Степанович.

Враховуючи, вищевикладене довод скаржника стосовно того, що суд першої інстанції належно не дослідив того, що працівник залізниці після перегляду ЕД (електронного документу) у разі погодження даних, зазначених у ЕД (електронного документу) накладає ЕЦП та передає ЕД вантажовідправнику, у разі непогодження даних не здійснює накладання ЕЦП та передає свої зауваження вантажовідправнику. Факт відповідності ваги залізниця засвідчила ще й шляхом накладання ЕЦП (електронного цифрового підпису) в графі 38 залізничної накладної, товарний касир ОСОБА_1 30.04.2020 о 16 год. 58 хв. наклала ЕЦП (електронний цифровий підпис), суд апеляційної інстанції відхиляє.

Згідно з ч. 1 ст. 24 Статуту залізниць України, вантажовідправник несе відповідальність за всі наслідки невірності, неточності або неповноту відомостей, зазначених ним у накладній.

Частиною 2 ст. 24 Статуту залізниць України, передбачено право Залізниці перевіряти правильність відомостей, зазначених вантажовідправником у накладній, а також періодично перевіряти кількість та масу вантажу, що зазначаються у накладній.

Згідно з пунктом 28 Правил приймання вантажів до перевезення, вантаж завантажений відправником у вагони відкритого типу (платформи, напіввагони тощо), приймається залізницею до перевезення шляхом візуального огляду вагона, вантажу, його маркування.

Статтею 37 Статуту залізниць України встановлено, що під час здавання вантажів для перевезення відправником має бути зазначена у накладній їх маса. Маса окремих вантажів може визначатися розрахунковим методом, за обміром або умовно (нафтопродукти в цистернах, тварини, лісоматеріали тощо). Маса вантажів визначається відправником. Спосіб визначення маси зазначається у накладній.

Довод скаржника стосовно того, що вантаж міг бути прийнятий до перевезення лише шляхом зважування, а не шляхом візуального огляду. Після повідомлення товарним касиром ваги, вантажовідправник вніс до п .24 накладної вагу 67 750 цифрами, Товарний касир станції Коростень - Житомирський також записав вагу 67 750 у накладну п. 25, будь-якої іншої правильної ваги на момент прийняття вагону до перевезення не існувало, а передбачити, що можлива інша правильна вага відповідач не міг, суд апеляційної інстанції відхиляє враховуючи нижче викладене.

Зі змісту накладної №34596809 підтверджується, що вага вантажу була визначена вантажовідправником - відповідачем, без участі представників позивача, спосіб визначення маси на вагонних вагах (150 т) заводський №РС 150 Ц 0058; завантаження вагону проводилося власними силами та засобами вантажовідправника.

Вищенаведені норми свідчать про те, що залізниця не зобов`язана перевіряти відповідність вказаних відправником вантажу даних, які зазначені у накладній, при прийнятті вантажу до перевезення. А вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених ним у накладній.

Отже, факт невідповідності маси вантажу проти зазначених даних у накладній та відсутність ознак втрати або пошкодження вантажу під час перевезення встановлений згаданим вище комерційним актом.

Комерційний акт було складено на підставі акту загальної форми, накладної та витягу з журналу контрольного зважування вагону, що свідчить про встановлення надлишку вантажу порівняно з вагою зазначеною вантажовідправником у накладній.

Перевірка проміжною станцією маси вантажів у вагонах може здійснюватись нею у будь-який спосіб, передбачений для визначення маси відповідного вантажу.

Стосовно спірного вантажу, норми діючого законодавства дозволяють здійснювати перевірку його маси шляхом як зважування, так і умовно.

Однак, саме зважування є більш точним способом визначення маси вантажу (аналогічна правова позиція викладена, зокрема в пункті 3.18 Роз`яснення Президії Вищого господарського суду України від 29 травня 2002 року № 04-5/601 "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з перевезення вантажів залізницею").

Можливість визначення маси певних вантажів умовно не виключає можливість її визначення шляхом зважування. Вантажовідправник у такому разі має можливість обирати той чи інший спосіб визначення маси на власний розсуд. Однак, враховуючи викладені висновки, Залізниця, користуючись правом, визначеним статтею 24 Статуту, під час перевірки на проміжних станціях не позбавлена можливості обрати для цього зручний для себе та більш точний спосіб.

Судом першої інстанції було вірно встановлено, і з чим погоджується суд апеляційної інстанції, що 05.05.2020 на проміжній станції Покровськ на підставі акту загальної форми № 33556 від 04.05.2020 було здійснено комісійне переважування вагону № 60247251 та складено комерційний акт №482004/178 від 05.05.2020. Результат вказаного переважування було зафіксовано у книзі обліку контрольних зважувань та перевірки кількості вантажу в вагонах.

Згідно з вказаним комерційним актом під час переважування вагону виявлено, що маса вантажу у вагоні, що фактично склала 66250 кг, не відповідає масі, вказаній відправником у накладній, де зазначено, що маса вантажу становить 67750 кг, тобто на 1500 кг менше. Про наявність комерційного акту внесено відмітку до залізничної накладної № 34596809.

Судом першої інстанції обгрунтовано враховано, і з чим погоджується суд апеляційної інстанції, що в комерційному акті зазначено, що вагон бездвірний, люки закриті. Прибув з охороною ВОХР Чернавин. Вагон технічно справний.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що суд першої інстанції вірно встановив, що комерційний акт №482004/178 від 05.05.2020, яким засвідчено невідповідність маси вантажу даним, зазначеним вантажовідправником у накладній, є складеним у відповідності до вимог Правил, у пункті 31 накладної №34596809 зазначено, що провізна плата за вагон №60247251 становить 26787 грн. Отже, штраф (п`ятикратний розмір провізної плати) становить 133 935 грн. (26 787 грн. х 5).

За викладених обставин, колегія суддів приходить висновку, що застосування позивачем до відповідача штрафних санкцій у розмірі п`ятикратної всієї суми провізної плати, визначеної вищевказаною накладною, в зв`язку з невиконанням відправником зобов`язання зазначити в накладній вірну масу всього вантажу, який знаходився у вказаному вагону, відповідає як ст.ст. 118, 122 Статуту залізниць України, так і ч. 2 ст. 549 Цивільного кодексу України.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, наведеній у постановах від 12.04.2018 у справі №904/10497/16, від 25.05.2018 у справі №926/3327/16, від 21.05.2018 у справі №916/2001/17.

Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно з частиною 1 статті 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до частини 1 статті 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Суд зазначає, що у розгляді справ про стягнення цього штрафу слід виходити з того, що неправильно вказаною має бути хоча б одна відомість.

Крім того, у застосуванні статей 118 та 122 Статуту слід враховувати, що штраф підлягає стягненню за сам факт допущення вантажовідправником зазначених порушень, незалежно від того, чи завдано залізниці у зв`язку з цим збитки.

Також суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно того, що факт невідповідності маси вантажу даним, зазначеним відповідачем у накладній по вагону №60247251, підтверджений належними доказами, наявними у матеріалах справи, а тому суд дійшов висновку про обґрунтованість та наявності підстав для задоволення позовних вимог Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Донецька залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Метпромресурси" про стягнення штрафу в сумі 133 935 грн.

Відповідно до пункту 5.5 розділу 5 Правил якщо під час перевезення вантажу або на станції його призначення буде виявлено неправильне зазначення у накладній відомостей про адресу одержувача, його код, назву вантажу, його кількість, то з відправника стягується штраф згідно з ст. 122 Статуту. Факт неправильного зазначення відправником указаних відомостей засвідчується актом загальної форми та комерційним актом.

Згідно з ст. 122 Статуту за неправильно зазначені у накладній масу, кількість місць вантажу, його назву, код та адресу одержувача з відправника, порту стягується штраф у розмірі згідно із статтею 118 цього Статуту. При цьому відправник несе перед залізницею відповідальність за наслідки, які виникли.

Згідно з ч. 1 ст. 118 Статуту за пред`явлення вантажу, який заборонено до перевезень або який потребує під час перевезення особливих заходів безпеки, та з неправильним зазначенням його найменування або властивостей, з відправника, крім заподіяних залізниці збитків і витрат, стягується штраф у розмірі п`ятикратної провізної плати за всю відстань перевезення.

Тобто, відправник був зобов`язаний зазначити у накладній вірну масу всього вантажу, який знаходився у даному вагоні, і провізна плата визначалася виходячи з маси всього вантажу, який знаходився у вагоні.

Відповідно до п. 10 Правил складання актів встановлено, що комерційний акт підписує начальник станції (його заступник), начальник вантажного району (завідувач вантажного двору, складу, контейнерного відділу, контейнерного майданчика, сортувальної платформи) і працівник станції, який особисто здійснював перевірку, а також одержувач, якщо він брав участь у перевірці. Крім того, у разі необхідності, до перевірки вантажу і підписання акту можуть бути залучені також інші працівники залізниці.

Застосовуючи ст.ст. 118, 122 Статуту залізниць суд першої інстанції правильно зазначив про те, що штраф підлягає стягненню за сам факт допущення вантажовідправником порушень, незалежно від того, чи завдано залізниці, у зв`язку з цим збитків.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Стосовно доводів скаржника про те, що з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби COVID-19 та мінімізації ризиків загрози здоров`ю працівників Товариства з обмеженою відповідальністю "Метпромресурси" керуючись п. 2 ст. 60 КзпП України, на період з 01.11.2020 по 15.01.2021 всіх працівників переведено на дистанційну роботу за місцем проживанням, у зв`язку з цим поштова кореспонденція не доставлялась відповідачу, а копію позовної заяви та ухвали суду першої інстанції про відкриття провадження не було отримано, що обмежило відповідача у його процесуальних правах відповідно до ч. 42 Господарського процесуального кодексу України,

Враховуючи, вищевикладений довод скаржника, суд апеляційної інстанції зазначає, що саме лише посилання скаржника на запровадження карантинних заходів не дає підстав суду для визнання причин обмеження його у процесуальних правах. При цьому скаржник взагалі не зазначає, які саме обмежувальні заходи стали перешкодою для отримання позовної заяви та ухвали суду першої інстанціії про відкриття провадження. З наданого наказу Товариства з обмеженою відповідальністю "Метпромресурси" №58 від 29.10.2020 вбачається лише факт, що Товариством працівників переведено на дистанційну роботу з розташуванням робочих місць за місцем проживання працівників.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що переведення на дистанційну роботу з розташуванням робочих місць за місцем проживання працівників, несвідчить про наявність обставин, які стали перешкодою для отримання позовної заяви та ухвали суду першої інстанціії про відкриття провадження від 04.11.2020 та обмеженням відповідача у його процесуальних правах відповідно до Господарського процесуального кодексу Украни.

Оскільки, запровадження скаржником дистанційної роботи працівників Товариства є його власним рішенням, втім не є обмеженнями, впровадженими Державою та органами місцевого самоврядування у зв`язку з карантином, а відтак наведена обставина відноситься до організаційних питань внутрішньої діяльності Товариства та носить суб`єктивний характер, з яких вбачається, що роботу не зупинено/припинено в цілому, а виконується працівниками дистанційно.

Суд апеляціної інстанції також зазначає, що скаржник взагалі не обґрунтував неможливість отримання поштової кореспонденції з позовною заявою та ухвали суду першої інстанціії про відкриття провадження від 04.11.2020, оскільки запровадження дистанційної роботи працівників не звільняє цих працівників від зобов`язання належно виконувати покладені на них обов`язки, а сторону, відповідно, від обов`язку дотримуватися встановленого для всіх без виключення скаржників загального процесуального порядку встановленого Господарського процесуального кодексу Украни.

При цьому доказів з яких би вбачалось, що відповідальні особи за прийом кореспонденції, зокрема з державних органів, суду тощо, працівники, які виконують або можуть виконувати функції самопредставництва Товариства, як юридичної особи (наприклад, директор, юристи тощо) у порядку статті 56 Господарського процесуального кодексу Украни були переведені на дистанційну роботу, до матеріалів апеляційної скарги не додано.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що скаржником не наведено достатнього аргументованого обґрунтування поважності не отримання копії позовної заяви та ухвали суду першої інстанції про відкриття провадження від 04.11.2020, що обмежило відповідача у його процесуальних правах відповідно до ч. 42 Господарського процесуального кодексу України.

Інформацію з Єдиного державного реєстру судових рішень, слід вважати загальновідомою згідно із Законом України "Про доступ до судових рішень", що дозволяло скаржнику ознайомитися з текстом ухвали суду першої інстанції про відкриття провадження від 04.11.2020.

Також, ні постановами Кабінету Міністрів України "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" від 11.03.2020 № 211 і "Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та етапів послаблення протиепідемічних заходів" від 20.05.2020 № 392, ні іншими нормативно-правовими актами робота судів зі здійснення правосуддя не була обмежена. Також не було припинено роботи поштових операторів в Україні, що давало змогу отримати копію позовної заяви та ухвали про відкриття провадження.

Таким чином, як вірно встановлено судом першої інстанції та з чим погоджується суд апеляційної інстанції, всупереч викладеного вище, відповідачем не надано належних та допустимих доказів на спростування доводів позивача та наведених вище висновків суду, як і не надано належним доказів на підтвердження сплати спірної суми штрафної санкції.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. У даній справі апеляційний суд дійшов висновку, що учасникам спору було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені скаржником в апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків суду першої інстанції у вказаній справі про задоволення позовних вимог.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

У відповідності з п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. (ст. 76 Господарського процесуального кодексу України).

Статтею 79 Господарського процесуального кодексу України визначено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Ч. 1 статті 276 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, Північний апеляційний господарський суд визнає, що доводи скаржника викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному рішенні, оскаржуване рішення ухвалено з повним і достовірним встановленням всіх фактичних обставин, а також з дотриманням норм процесуального та матеріального права, у зв`язку з чим, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для зміни або скасування рішення Господарського суду м. Києва від 23.02.2021 у справі № 910/17097/20 за наведених скаржником доводів апеляційної скарги.

Розподіл судових витрат

Згідно із ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 240, 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Метпромресурси" на рішення Господарського суду м. Києва від 23.02.2021 у справі №910/17097/20 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду м. Києва від 23.02.2021 у справі №910/17097/20 - залишити без змін.

3. Судовий збір за подачу апеляційної скарги залишити за Товариства з обмеженою відповідальністю "Метпромресурси".

4. Матеріали справи №910/17097/20 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах, яким є Верховний Суд, шляхом подачі касаційної скарги в порядку, строки та випадках, визначених ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя С.Р. Станік

Судді С.Я. Дикунська

О.В. Тищенко