ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" липня 2021 р.м. ХарківСправа № 922/1449/21

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Лавренюк Т.А.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Приватного підприємства "Світчай" (79035, м. Львів, вул. Жасмінова, 5, )
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Стронг-Сігал" (61124, м. Харків, просп. Гагаріна, 156, )
про стягнення 18 639,80грн.
без виклику учасників справи

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство "Світчай" звернулось до суду з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Стронг-Сігал" 15 967,22грн. основного боргу, 3% річних в розмірі 1 081,49грн., пеню в розмірі 39,76грн. та збитки від інфляції в розмірі 1 551,33грн. Судові витрати позивач просить суд покласти на відповідача.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором поставки № 01/03/19 від 01.03.2019 з посиланням на ст.ст.526, 530, 610, 612, 625, 692, 712 Цивільного кодексу України та ст.ст.193, 218, 230 Господарського кодексу України.

Ухвалою суду від 22.04.2021 позовну заяву Приватного підприємства "Світчай" залишено без руху. Надано позивачу для усунення недоліків строк 10 днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Після усунення недоліків, ухвалою суду від 26.05.2021 позовну заяву Приватного підприємства "Світчай" прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, відповідачу визначено строк для подання відзиву на позов - протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали для подання заперечень на відповідь на відзив (якщо така буде подана) - протягом 5 днів з дня отримання відповіді на відзив, позивачу визначено строк для подання відповіді на відзив протягом 5 днів з дня його отримання.

Відповідач своїм правом, наданим відповідно до ст.251 Господарського процесуального кодексу України, не скористався, відзив на позов не надав. Ухвала суду про відкриття провадження у справі від 26.05.2021 направлена судом на адресу відповідача, яка збігається із адресою, зазначеною у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, як місцезнаходження юридичної особи відповідача.

Проте, ухвала суду про відкриття провадження у справі від 26.05.2021 повернута на поштову адресу з відміткою: адресат відсутній за вказаною адресою.

За приписами ч.3 ст.120 Господарського процесуального кодексу України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

Згідно з ч.5 ст.242 Господарського процесуального кодексу України учасникам, які не були присутні в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності в особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення, якщо така адреса відсутня.

Частиною 7 ст.120 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у разі відсутності заяви про зміну адреси ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Отже, у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою і повернуто підприємством зв`язку, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії.

Суд зазначає, що сам лише факт неотримання скаржником кореспонденції, якою суд, з додержанням вимог процесуального закону, надсилав ухвалу для вчинення відповідних дій за належною адресою та яка повернулася в суд у зв`язку з її неотриманням адресатом, не може вважатися поважною причиною невиконання ухвали суду, оскільки зумовлений не об`єктивними причинами, а суб`єктивною поведінкою сторони щодо отримання кореспонденції, яка надходила на його адресу.

Також необхідно зазначити, що за змістом ст.2 Закону України «Про доступ до судових рішень» кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі.

Ухвала господарського суду Харківської області від 26.05.2021, якою було відкрито провадження у даній справі та запропоновано відповідачу надати до суду відзив на позов, була оприлюднена на офіційному веб-порталі судової влади України 31.05.2021. Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України.

Отримавши позовну заяву відповідач не був позбавлений можливості дізнатися в господарському суді Харківської області про подальший перебіг питання щодо зазначеного позову та своєчасно ознайомитись з відповідними судовими рішеннями в Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Таким чином, судом всім учасникам справи надано можливість для висловлення своєї правової позиції по суті позовних вимог, а також надано сторонам достатньо часу для звернення із заявами по суті справи та з іншими заявами з процесуальних питань.

Проте, станом на 22.07.2021 від відповідача будь-яких заяв чи пояснень по суті спору не надходило.

Приймаючи до уваги належне повідомлення відповідача про розгляд даної справи, суд дійшов висновку про її розгляд за наявними матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно перевіривши матеріали справи та надані докази, суд встановив наступне.

01.03.2019 між Приватним підприємством "Світчай" (позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Стронг-Сігал" (відповідач) укладено договір поставки № 01/03/19 (далі - договір), відповідно до умов якого позивач зобов`язався поставляти відповідачу товар в асортименті і кількості відповідно до замовлення, а покупець приймати товар відповідно до видаткових накладних, як є невід`ємною частиною цього договору та своєчасно здійснювати оплату на умовах, визначених цим договором.

За умовами п.2.2 договору його загальна вартість визначається із суми вартості товару, фактично поставленого за всіма видатковими накладними за період дії договору.

У п.2.3 договору сторони погодили порядок розрахунків, а саме: відповідач зобов`язався провести оплату за поставлений позивачем товар не пізніше ніж через 30 календарних днів з моменту отримання товару шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок позивача. Датою оплати товару вважається дата надходження коштів на розрахунковий рахунок позивача.

Договір набуває чинності в момент підписання повноважними представниками сторін і діє до 31.12.2019 (п.4.1 договору).

Відповідно до п.4.2 договору якщо жодна із сторін за 30 календарних днів до закінчення терміну дії даного договору не повідомить іншу сторону в письмовій формі про намір його розірвання, то термін дії цього договору автоматично пролонговується на кожен наступний рік на тих же умовах.

На виконання умов укладеного договору позивач поставив відповідачу товар:

- за видатковою накладною № Ап0000188 від 10.04.2019 на суму 24 064,75грн.;

- за видатковою накладною № Ап0000215 від 10.04.2019 на суму 4 120,32грн.

- за видатковою накладною № Ап0001001 від 18.04.2019 на суму 36 933,00грн.;

- за видатковою накладною № Ап0001010 від 18.04.2019 на суму 1 488,38грн.

Всього позивачем поставлено відповідачу товар на загальну суму 66 606,45грн.

Частина поставленого позивачем товару була повернута відповідачем за накладними на повернення товару:

- № 4008477 від 26.06.2019 на суму 490,08грн.;

- № 4008478 від 26.06.2019 на суму 12 301,01грн.;

- № 4009432 від 01.08.2019 на суму 9663,07грн.

Таким чином, відповідач повернув позивачу товар на загальну суму 22 454,16грн.

Також, на виконання умов укладеного договору відповідач перерахував на розрахунковий рахунок позивача грошові кошти в розмірі 28 185,07грн., у зв`язку з чим у нього перед позивачем утворилась заборгованість в сумі 15 967,22грн., яка до теперішнього часу не сплачена.

Такі обставини, на думку позивача, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам справи, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають зокрема з договорів. Аналогічні положення також закріплені в ст.ст.173-175 Господарського кодексу України.

Згідно із ч.1 ст.193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

За приписами ст.ст.627,628 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, зміст договору складається з умов, які визначаються на розсуд та за погодженням сторін, та умов, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до вимог ст.ст.525, 526, 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами, а зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

За своєю правовою природою укладений між сторонами договір є договором поставки, за яким одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму (ч.1 ст.265 Господарського кодексу України).

До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу (ч.6 ст.265 Господарського кодексу України).

Так, відповідно до ч.1 ст.692 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Як вже було встановлено судом, відповідач взяв на себе зобов`язання здійснити розрахунок за поставлений товар не пізніше ніж через 30 календарних днів з моменту отримання товару. Проте, відповідач поставлений позивачем товар прийняв, однак заборгованість в повному обсязі не сплатив та не надав суду жодних доказів, які б спростовували суму заявленого боргу.

Факт отримання відповідачем товару на загальну суму 66 606,45грн., повернення ним частини товару на суму 22 454,16грн. та здійснення часткової оплати товару на суму 28 185,07грн. підтверджується копіями видаткових накладних, підписаними відповідачем без будь-яких зауважень та заперечень, накладних на повернення товару, товарно-транспортних накладних та банківської виписки, наявними в матеріалах справи.

Відповідно до ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

В матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що відповідач в повному обсязі розрахувався за товар, поставлений позивачем.

Факт наявності заборгованості на вказану суму відповідачем не спростований та не оспорюється.

Враховуючи фактичні обставини справи та наведені норми законодавства, відповідач визнається судом таким, що прострочив виконання зобов`язання з оплати поставленого товару на суму 15 967,22грн., у зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню в повному обсязі.

Позивач також просить суд стягнути з відповідача 1 081,49грн. 3% річних та 1 551,33грн. збитків від інфляції.

Розглянувши позовні вимоги в цій частині суд керується наступним.

За приписами ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть якого полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору.

На підставі зазначеного позивач нарахував відповідачу 3% річних в розмірі 1 081,49грн. за період з 10.05.2019 по 13.04.2021 (з урахуванням часткової оплати та повернення товару).

Перевіривши період нарахування, суд встановив, що позивач не вірно визначив період нарахування 3% річних на суму 25 630,29грн.

Так, позивач на суму заборгованості 25 630,29грн., яка існувала станом на 26.06.2019, нараховує 3% річних за період з 26.06.2019 по 15.08.2019. Проте, оскільки відповідач частину товару на суму 9 663,07грн. повернув 01.08.2019, що підтверджується накладною на повернення товару № 4009432, сума заборгованості з 25 630,29грн. до 15 967,22грн. зменшилась з 02.08.2019, а не з 15.08.2019, як зазначає позивач у розрахунку 3% річних.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення 3% річних підлягають частковому задоволенню в розмірі 1 051,99грн.

Перевіривши розрахунок збитків від інфляції на суму 5 967,22грн. за період з 14.10.2020 по 13.04.2021, судом вбачається, що він є арифметично вірним, у зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню в повному обсязі, а сума в розмірі 1 551,33грн. збитків від інфляції стягненню з відповідача на користь позивача.

Що стосується позовних вимог в частині стягнення пені в розмірі 39,76грн., суд дійшов висновку, що позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

В силу ч.2 ст.20 Господарського кодексу України захист прав і законних інтересів суб`єктів господарювання здійснюється, зокрема, шляхом застосування до особи, яка порушила право, штрафних санкцій, а також іншими способами, передбаченими законом.

Суд зазначає, що двосторонній характер договору зумовлює взаємне виникнення у кожної зі сторін прав та обов`язків. Тобто, з укладенням договору відповідач прийняв на себе обов`язок вчасно сплатити поставлений товар, а позивач у свою чергу набуває права вимагати у відповідача вчасного здійснення оплати товару та застосування до відповідача санкцій за невчасне виконання таких робіт.

Відповідно до ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (ст. 611 Цивільного кодексу України).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 Цивільного кодексу України).

Статтею 549 Цивільного кодексу України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожний день прострочення виконання.

У п.3.6 договору сторони погодили, що при несвоєчасній або неповній оплаті товару, згідно умов п.2.3 договору, відповідач зобов`язується сплатити на користь позивача пеню у розмірі 0,5% від суми заборгованості за кожний прострочений день, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла у період, за який нараховується пеня.

На підставі зазначеного позивач за період з 14.10.2020 по 12.04.2021 нарахував відповідачу пеню на суму невиконаного зобов`язання 15 967,22грн., яка складає 39,76грн.

Дослідивши наданий позивачем розрахунок, судом встановлено, що позивач невірно визначив період нарахування пені, а саме зазначив період її нарахування за шість місяців, що передують моменту звернення до суду з позовом.

За приписами ч.6 ст.232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Суд зазначає, що цією статтею передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. При цьому, перебіг цього строку починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін.

Оскільки суд дійшов висновку, що позивач, відповідно до ст.231 Господарського кодексу України, мав право на нарахування пені лише протягом шести місяців, починаючи з дня порушення відповідачем зобов`язання, нарахування пені за півроку, що передує зверненню позивача з позовом до суду, а саме: за період з 14.10.2020 по 13.04.2021 на заборгованість, що виникла з травня 2019 року, не відповідає вимогам діючого законодавства.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в частині стягнення пені.

За таких обставин, позов підлягає частковому задоволенню в частині стягнення суми основного боргу в розмірі 24 000,00грн., 3% річних в розмірі 850,19грн. та збитків від інфляції в розмірі 2 064,00грн.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат зі сплати судового збору, суд керується ст.129 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої судові витрати зі сплати судового збору суд покладає на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 129, 237, 238, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Стронг-Сігал" (61124, м. Харків, просп. Гагаріна, 156, ) на користь Приватного підприємства "Світчай" (79035, м. Львів, вул. Жасмінова, 5, ) - 15 967,22грн. основного боргу, 1 051,99грн. 3% річних, 1 551,33грн. збитків від інфляції, 2 261,56грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В задоволенні позовних вимог в частині стягнення 3% річних в розмірі 29,50грн. та пені в розмірі 39,76грн. відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дане рішення може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення шляхом подання апеляційної скарги до Східного апеляційного господарського суду або через господарський суд Харківської області.

Повне рішення складено "22" липня 2021 р.

Суддя Т.А. Лавренюк