ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.07.2021м. ДніпроСправа № 904/3482/21

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Петренко І. В.

за участю секретаря судового засідання Єпік А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження справу

за позовом ОСОБА_1

до АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "ДЕРЖАВНИЙ ЕКСПОРТНО-ІМПОРТНИЙ БАНК УКРАЇНИ" в особі ФІЛІЇ АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "ДЕРЖАВНИЙ ЕКСПОРТНО-ІМПОРТНИЙ БАНК УКРАЇНИ" В М. ДНІПРІ

за участю третьої особи-1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на боці позивача ПЕРШОЇ СИНЕЛЬНИКІВСЬКОЇ ДЕРЖАВНОЇ НОТАРІАЛЬНОЇ КОНТОРИ (ухвала від 05.04.2021)

за участю третьої особи-2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на боці відповідача ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ЮЖСПЕЦКОНСТРУКЦІЯ" (ухвалою від 28.04.2021)

про тлумачення пунктів 1.1 та 7.3 Іпотечного договору №50216Z18 від 15.04.2016

Представники:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: не з`явився;

від третьої особи-1: не з`явився;

від третьої особи-2: не з`явився.

РУХ СПРАВИ У СУДІ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ.

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до господарського суду з позовною заявою від 29.03.2021 за вих.№б/н до АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "ДЕРЖАВНИЙ ЕКСПОРТНО-ІМПОРТНИЙ БАНК УКРАЇНИ" в особі ФІЛІЇ АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "ДЕРЖАВНИЙ ЕКСПОРТНО-ІМПОРТНИЙ БАНК УКРАЇНИ" В М. ДНІПРІ (далі - відповідач) в якій просить суд:

1. Справу розглядати за правилами загального позовного провадження.

2. Залучити до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ПЕРШУ СИНЕЛЬНИКІВСЬКУ ДЕРЖАВНУ НОТАРІАЛЬНУ КОНТОРУ (Україна, 52500, Дніпропетровська обл., місто Синельникове, ВУЛИЦЯ ЕНГЕЛЬСА, будинок 3-З; Ідентифікаційний код 02891182).

3. Витребувати від ПЕРШОЇ СИНЕЛЬНИКІВСЬКОЇ ДЕРЖАВНОЇ НОТАРІАЛЬНОЇ КОНТОРИ (Україна, 52500, Дніпропетровська обл., місто Синельникове, ВУЛИЦЯ ЕНГЕЛЬСА, будинок 3-З; Ідентифікаційний код 02891182) копії документів на підставі яких відбулася державна реєстрація Іпотечного договору №50216Z18 від 15.04.2016.

4. Тлумачити пункт 1.1 та пункт 7.3 Іпотечного договору №50216Z18 від 15.04.2016, посвідченого державним нотаріусом ПЕРШОЇ СИНЕЛЬНИКІВСЬКОЇ ДЕРЖАВНОЇ НОТАРІАЛЬНОЇ КОНТОРИ Монич Н.Д. і зареєстрованого в реєстрі за №311, серія та номер: НВС 84, а саме:

- у відповідності до умов іпотечного договору і Закону України "Про іпотеку" (станом на 15.04.2016) є основним зобов`язанням;

- якого основного зобов`язання стосується строк виконання 14.04.2021;

- іпотека стосується дійсного зобов`язання або задоволення вимоги, яка може виникнути у майбутньому на підставі договору, що набрав чинності та якого договору з урахуванням відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Судові витрати позивач просить суд стягнути з відповідача.

Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи №904/3482/21 визначено суддю Петренка Ігоря Васильовича, що підтверджується витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.03.2021.

Ухвалою від 05.04.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження. Учасників процесу повідомлено, що розгляд справи буде здійснюватися за правилами загального позовного провадження; підготовче судове засідання призначено на 28.04.2021. Залучено до участі у справі в якості третьої особи-1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на боці позивача ПЕРШУ СИНЕЛЬНИКІВСЬКУ ДЕРЖАВНУ НОТАРІАЛЬНУ КОНТОРУ. Зобов`язано відповідача надати вичерпну відповідь окремо на кожне питання позивача у формі заяви свідка. Зобов`язано третю особу-1 надати вичерпну відповідь окремо на кожне питання позивача у формі заяви свідка. У задоволенні клопотання позивача про витребування від третьої особи-1 копій документів на підставі яких відбулася державна реєстрація Іпотечного договору №50216Z18 від 15.04.2016 відмовлено. 14.04.2021 через відділ документального забезпечення від позивача надійшов лист від 14.04.2021 за вих.№14/04 яким просить суд долучити докази направлення копії позовної заяви, з урахуванням того, що додані до позовної заяви документи наявні у третьої особи-1. Оглянувши докази направлення копії позовної заяви на адресу третьої особи-1, господарський суд визнав їх належними та долучив до матеріалів справи.

28.04.2021 через відділ документального забезпечення від відповідача надійшло клопотання від 26.04.2021 за вих.№б/н у якому просить суд витребувати (для огляду) справу №904/1392/21 Господарського суду Дніпропетровської області за позовом позивача до відповідача. Ухвалою від 28.04.2021 розгляд клопотання відповідача від 26.04.2021 за вих.№б/н відкладено. Ухвалою від 29.06.2021 у задоволенні клопотання відповідача від 26.04.2021 за вих.№б/н відмовлено.

28.04.2021 через відділ документального забезпечення від відповідача надійшов відзив від 26.04.2021 за вих.№б/н, яким просить суд прийняти відзив до розгляду; відмовити у задоволенні позовних вимог, у зв`язку із відсутністю предмета спору; встановити додатковий строк для заперечень заявленого позивачем розміру судових витрат у справі 904/3482/21; залучити до участі у справі в якості третьої особи-2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на боці відповідача. Ухвалою від 28.04.2021 відзив від 26.04.2021 за вих.№б/н з доданими до нього документами прийнято до розгляду.

Ухвалою від 28.04.2021 до участі у справі в якості третьої особи-2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на боці відповідача залучено ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ЮЖСПЕЦКОНСТРУКЦІЯ".

28.04.2021 через відділ документального забезпечення від відповідача надійшли пояснення від 26.04.2021 за вих.№б/н, якими відповідач пояснив, що заяву свідка та показання свідка у справі №904/3482/21 є недопустимими, з огляду на те, що відповідь на поставлені питання підтверджується іншим способом доказування. Ухвалою від 28.04.2021 пояснення відповідача від 26.04.2021 за вих.№б/н з доданими до нього документами прийнято до розгляду.

Ухвалою від 28.04.2021 підготовче засідання відкладено на 18.05.2021.

17.05.2021 через відділ документального забезпечення від позивача надійшла відповідь на відзив від 16.05.2021 за вих.№б/н, якою просить суд постановити рішення про тлумачення пункту 1.1 та пункту 7.3 Іпотечного договору №50216Z18 від 15.04.2016 і не брати до уваги документи, договори, які не відповідають вимогам статті 19 Закону України "Про іпотеку", не є невід`ємною частиною іпотечного договору та не можуть змінювати умови іпотечного договору, навіть якщо предмет іпотеки (нерухоме майно) згадується чи мається на увазі в них. Ухвалою від 18.05.2021 вирішення питання про прийняття відповіді на відзив від 16.05.2021 за вих.№б/н відкладено. 18.05.2021 та 24.05.2021 через відділ документального забезпечення від позивача надійшло клопотання від 18.05.2021 за вих.№б/н разом з доказами направлення відповіді на відзив на адресу відповідача. Ухвалою від 29.06.2021 відповідь на відзив від 16.05.2021 за вих.№б/н з доданими до неї документами прийнято до розгляду.

Ухвалою від 18.05.2021 продовжено строк підготовчого провадження на 30 (тридцять) календарних днів, по 05.07.2021; підготовче засідання відкладено на 29.06.2021.

26.05.2021 через відділ документального забезпечення від відповідача надійшли заперечення від 20.05.2021 за вих.№0500572/16469-21, яким просить суд залишити відповідь на відзив без розгляду, а заперечення прийняти до розгляду. Ухвалою від 29.06.2021 заперечення від 20.05.2021 за вих.№0500572/16469-21 прийнято до розгляду.

10.06.2021 через відділ документального забезпечення від позивача надійшли письмові пояснення від 10.06.2021 за вих.№б/н. Ухвалою від 29.06.2021 письмові пояснення позивача від 10.06.2021 за вих.№б/н прийнято до розгляду.

16.06.2021 через відділ документального забезпечення від позивача надійшло клопотання від 15.06.2021 за вих.№б/н, яким просить суд провести судове засідання в режимі відеоконференції. Ухвалою від 24.06.2021 у задоволенні клопотання від 15.06.2021 за вих.№б/н про проведення судового засідання в режимі відеоконференції відмовлено.

Ухвалою від 29.06.2021 підготовче провадження закрито; справу призначено до розгляду по суті; представників сторін проінформовано, що судове засідання відбудеться 21.07.2021.

21.07.2021 через відділ документального забезпечення від відповідача надійшла заява від 21.07.2021 за вих.№б/н, якою просить суд визнати причину неявки представника відповідача поважною та провести судове засідання без участі представника відповідача.

ПОЗИЦІЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ.

Аналізуючи фактичні обставини справи, господарський суд дійшов висновку, що неучасть представника відповідача у судовому засіданні не перешкоджає провадженню у справі.

В судове засідання, яке відбулося 21.07.2021, учасники процесу не забезпечили явку представників.

Судовий процес, враховуючи неявку представників сторін та на виконання статті 222 Господарського процесуального кодексу України, не фіксувався за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Господарський суд констатує, що сторони мали реальну можливість надати всі існуючі докази в обґрунтування своїх позовних вимог та заперечень суду першої інстанції.

В судовому засіданні, яке відбулося 21.07.2021, здійснено розгляд справи по суті.

Завданням розгляду справи по суті є розгляд та вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів, а також розподіл судових витрат (стаття 194 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до статті 233 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

В судовому засіданні, яке відбулося 21.07.2021, в порядку статті 240 Господарського процесуального кодексу України, складено вступну та резолютивну частину рішення.

ПОЗИЦІЯ ПОЗИВАЧА.

Позивач вказує, що на момент підписання Іпотечного договору №50216Z18 від 15.04.2016 мав статус фізичної особи-підприємця, а тому правильно обрав юрисдикцію суду. Позивач вважає, що його позиція узгоджується з висновками Великої палати Верховного Суду викладеними у постановах від 19.03.2019 по справі №904/2530/18 та від 19.03.2019 по справі №904/2529/18.

Між позивачем та відповідачем, за нотаріально посвідченої згоди дружини позивача - ОСОБА_2 укладено Іпотечний договір №50216Z18 від 15.04.2016.

Предметом іпотеки виступило нерухоме майно разом із земельною ділянкою, які використовуються у господарській діяльності позивача.

В провадженні Господарського суду Дніпропетровської області перебуває справа №904/1392/21 за позовом відповідача до позивача та дружини позивача - ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки за Іпотечним договором №50216Z18 від 15.04.2016, укладеним між позивачем та відповідачем і Іпотечним договором №50216Z19 від 15.04.2016.

Відповідач в межах справи №904/1392/21 стверджує, що іпотекою в Іпотечному договорі №50216Z18 від 15.04.2016 забезпечені зобов`язання за іншою Генеральною кредитною угодою №502167№7 від 15.04.2016 в межах якої була укладена Кредитна угода №50216К15 від 15.04.2016. Проте, у справу №904/1392/21 відповідач долучив Іпотечний договір №50216Z18 від 15.04.2016 та Іпотечний договір №50216Z19 від 15.04.2016, які посвідчено державним нотаріусом ПЕРШОЇ СИНЕЛЬНИКІВСЬКОЇ ДЕРЖАВНОЇ НОТАРІАЛЬНОЇ КОНТОРИ Монич Н.Д. та зареєстровані в реєстрі за №311 та №314 в яких іпотекою забезпечується виконання за Генеральною кредитною угодою №502167 №4 від 15.04.2016, яка об`єктивно існує і знаходиться в матеріалах нотаріальної контори і відносно тлумачення якої заявлено позов у справі №904/3482/21.

Відповідач стверджує, що Генеральна кредитна угода №502167 №4 від 15.04.2016 це і є Генеральна кредитна угода №502167№7 від 15.04.2016 в межах якої і була укладена Кредитна угода №50216К15 від 15.04.2016.

Долучений відповідачем до матеріалів справи №904/1392/21 витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (номер іпотечної довідки 57488692), який стосується іпотечного договору - містить відомості про основне зобов`язання строк виконання якого 14.04.2021, розмір основного зобов`язання 200000,00грн.

Позивач наголошує, що з іпотечного договору, станом на 15.04.2016, не зрозуміло, що за основне зобов`язання, водночас строк виконання основного зобов`язання за іпотечним договором виходить за межі кредитної угоди №50216К15 від 15.04.2016.

Позивач звертає увагу, що копія нотаріально посвідченої згоди його дружини - ОСОБА_2 на укладання спірного іпотечного договору не дає можливості ідентифікувати підстави основного зобов`язання, яке забезпечується іпотекою.

Позивач констатує, що сторони мають спір щодо різного тлумачення істотних умов та сфери дії іпотечного договору в частині його предмета, умов та щодо набрання ним чинності.

Позивач повідомляє, що у 2020 році відповідач вимагав виправити описки в обох іпотечних договорах щодо номеру Генеральної кредитної угоди №50216№4 від 15.04.2016.

Позивач стверджує, що існує Генеральна кредитна угода №502167№7 від 15.04.2016 та Генеральна кредитна угода №50216№4 від 15.04.2016. Примірник останньої знаходиться в нотаріальній конторі.

ПОЗИЦІЯ ВІДПОВІДАЧА.

Відповідач констатує, що 15.04.2016 між ним (банк) та третьою особою-2 (позичальник) укладено Генеральну кредитну угоду №502167N7, зі змінами внесеними додатковою угодою №502167N7-1 від 17.03.2017, додатковою угодою №502167N7-2 від 19.05.2017, відповідно до умов якої банк здійснює із позичальником кредитні операції в межах лімітів, визначених пунктом 2.2 Генеральної угоди на підставі та з урахуванням умов Кредитних договорів, які укладаються за домовленістю сторін відповідно до положень цієї угоди.

17.03.2017 у відповідності до додаткової угоди №502167N7-1 від 17.03.2017 до Генеральної кредитної угоди №502167N7 від 17.03.2017 пункт 5.2 статті 5 Генеральної кредитної угоди №502167N7 від 17.03.2017 доповнено підпунктом 5.2.3 у такій редакції:

"5.2 позичальник зобов`язується до дати надання Кредиту оформити на умовах, що задовольняють Банк, у заставу/іпотеку майно та/або забезпечити оформлення у заставу/іпотеку Поручителем майна на умовах, що задовольняють Банк, в т.ч.

5.2.1 Іпотеку нерухомості нежитлового призначення разом із земельною ділянкою, а саме: нежитлову будівлю продбази, загальною площею 1684,9кв.м та земельну ділянку 0,6724га, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , які належать на праві власності ОСОБА_1 , заставною вартістю 1740645,00грн. (в т.ч. вартість земельної ділянки 637140,00грн.) відповідно до висновку відділу супроводження заставних зобов`язань філії. Іпотечний договір підлягає нотаріальному посвідченню.

5.2.2 Іпотеку нерухомості нежитлового призначення, а саме нежитлову будівлю, магазину № НОМЕР_1 , загальною площею 152,0кв.м, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , яка належить на праві власності ОСОБА_2 , заставною вартістю 605775,00грн. відповідно до висновку відділу супроводження заставних зобов`язань філії. Іпотечний договір підлягає нотаріальному посвідченню.

5.2.3 Поруку ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) на повну суму зобов`язань за Генеральною угодою.

Як стверджує відповідач, один примірник (оригінал) цієї Генеральної угоди отримано 15.04.2016 представником Позичальника - Прядко Ю.Ю., про що міститься підпис від 15.04.2016 зазначеного представника.

Відповідач послався на справу №904/1299/18 предметом спору за якою було стягнення заборгованості з позичальника за укладеним в рамках Генеральної кредитної угоди №50216№7 від 15.04.2016 Кредитного договору №50216К15 від 15.04.2016 і постановою Центрального апеляційного господарського суду встановлено "Заперечення щодо пов`язаності угод-Генеральної кредитної угоди та кредитного договору спростовуються змістом преамбули до кредитного договору, з якої вбачається, що Кредитний договір укладено саме в межах Генеральної угоди ( т.1 а.с. 31, зворотній бік), тому відповідає обставинам справи висновок суду першої інстанції про те, що кредитний договір було укладено саме в межах Генеральної кредитної угоди від 15.04.2016 року №50216Н7."

Відповідач звертає увагу, що в межах справи №904/1392/21 третя особа-1 надала документи на підставі яких державним нотаріусом посвідчувалися іпотечні договори серед яких наявна саме Генеральна кредитна угода від 15.04.2016 року №50216Н7.

ДОВОДИ ПОЗИВАЧА НА ВІДЗИВ.

Позивач заперечує проти позиції відповідача про наявність технічної помилки та наполягає на існуванні двох різних генеральних договорів.

ДОВОДИ ВІДПОВІДАЧА ЩОДО НЕЗГОДИ З АРГУМЕНТАМИ ПОЗИВАЧА ВИКЛАДЕНИМИ У ВІДПОВІДІ НА ВІДЗИВ.

Відповідач наголошує, що наявність у номері генеральної угоди технічної помилки та посилається на судову практику Верховного Суду, яка визначає недоліки даної категорії формальними.

ОБСТАВИНИ, ЯКІ Є ПРЕДМЕТОМ ДОКАЗУВАННЯ У СПРАВІ.

Предметом доказування, відповідно до частини 2 статті 76 Господарського процесуального кодексу України, є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Отже, обставинами, які входять до предмету доказування у даній справі є такі: встановити наявність між сторонами договору спору, перевірити та встановити в чому полягає порушення прав позивача і чи дійсно є обставини, на які посилається позивач достатніми підставами для застосування статті 213 Цивільного кодексу України.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ.

Причиною виникнення спору стало питання щодо тлумачення умов пункту 1.1, пункту 7.3 іпотечного договору №50216Z18 від 15.04.2016.

Згідно з частиною 1 статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямованих на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Визначальною ознакою договору є мета його укладення.

Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 637 Цивільного кодексу України тлумачення умов договору здійснюється відповідно до статті 213 цього Кодексу. У разі тлумачення умов договору можуть враховуватися також типові умови (типові договори), навіть якщо в договорі немає посилання на ці умови.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина 1 статті 628 Цивільного кодексу України).

Статтею 213 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст правочину може бути витлумачений стороною (сторонами). На вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину (частини перша та друга).

Правила тлумачення змісту правочину визначено частиною 3 статті 213 Цивільного кодексу України, яка передбачає, що при тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з`ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін.

За змістом частини 4 статті 213 Цивільного кодексу України якщо за правилами, встановленими частиною третьою цієї статті, немає можливості визначити справжню волю особи, яка вчинила правочин, до уваги беруться мета правочину, зміст попередніх переговорів, усталена практика відносин між сторонами, звичаї ділового обороту, подальша поведінка сторін, текст типового договору та інші обставини, що мають істотне значення.

Таким чином, у частинах 3 та 4 статті 213 Цивільного кодексу України визначено загальні способи, що застосовуються при тлумаченні, які втілюються у трьох рівнях тлумачення.

Перший рівень тлумачення здійснюється за допомогою однакових для всього змісту правочину значень слів і понять, а також загальноприйнятих у відповідній сфері відносин значення термінів.

Другим рівнем тлумачення (у разі якщо за першого підходу не вдалося витлумачити зміст правочину) є порівняння різних частин правочину як між собою, так і зі змістом правочину в цілому, а також із намірами сторін, які вони виявляли при вчиненні правочину, а також із чого вони виходили при його виконанні.

Третім рівнем тлумачення (якщо перші два не дали результатів) є врахування: а) мети правочину, б) змісту попередніх переговорів, в) усталеної практики відносин між сторонами (якщо сторони перебували раніше у правовідносинах між собою), г) звичаїв ділового обороту; ґ) подальшої поведінки сторін; д) тексту типового договору; е) інших обставин, що мають істотне значення.

Таким чином, оскільки договір є видом правочину (в даному випадку, двосторонній правочин) тлумаченню підлягають умови договору за правилами, встановленими статті 213 Цивільного кодексу України.

Підставою для тлумачення судом договору є наявність спору між сторонами правочину щодо його змісту, невизначеність і незрозумілість буквального значення слів, понять і термінів тексту всього договору/його частини, що не дає змогу з`ясувати дійсний зміст правочину/його частини, а волевиявлення сторони правочину не дозволяє однозначно встановити його намір, тлумачення не може створювати, а лише роз`яснює існуючи умови угоди. Тобто, у розумінні наведених приписів, на вимогу однієї або двох сторін договору суд може постановити рішення про тлумачення змісту цього договору без зміни його умов. При цьому, зважаючи на те, що метою тлумачення правочину є з`ясування змісту договору/його окремих частин, який складає права та обов`язки сторін, тлумачення слід розуміти як спосіб можливості виконання сторонами умов правочину, тому тлумачення договору можливе до початку виконання сторонами його умов. З огляду на викладене, тлумаченню підлягає зміст договору/його частина у способи, встановлені статтею 213 Цивільного кодексу України, тобто, тлумаченням правочину є встановлення його змісту відповідно до волевиявлення сторін при його укладенні, усунення неясностей та суперечностей у трактуванні його положень.

У випадку виникнення між сторонами договірних правовідносин визначальною в даному контексті є оцінка договору, який згідно із частиною 2 статті 11 Цивільного кодексу України є підставою виникнення у сторін певного обсягу прав та обов`язків.

В якості підстави для звернення до господарського суду з вимогами про тлумачення умов правочину (іпотечного договору) позивач визначив наявність у провадженні господарського суду справи №904/1392/21 за позовом відповідача до позивача та ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 15.04.2016 №50216Z18 та іпотечним договором від 15.04.2016 №50216Z19. У справі №904/1392/21 відповідач стверджує, що іпотекою в іпотечному договорі від 15.04.2016 №50216Z18 забезпечені зобов`язання за іншою генеральною кредитною угодою №502167№7 від 15.04.2016 у межах якої потім і була укладена кредитна угода №50216К15 від 15.04.2016. Однак у справу №904/1392/21 відповідач подав іпотечний договір від 15.04.2016 №50216Z18 та іпотечним договором від 15.04.2016 №50216Z19 в яких іпотекою забезпечується виконання зобов`язань за генеральною кредитною угодою №502167№4.

Відтак у разі обґрунтування заявленого позову посиланням на договірні відносини сторін, розглядаючи спір, суд перш за все має встановити правову природу договору з урахуванням якої визначається зміст спірних правовідносин та їх нормативне регулювання з наступним встановленням обсягу прав та обов`язків сторін, змісту зобов`язання.

Отже, визначення правової природи договору, як правочину, нерозривно пов`язано з оцінкою дій сторін, направлених на набуття (зміну, припинення) ними певних прав та обов`язків. Досліджуючи дійсні правовідносини сторін суди повинні проаналізувати його правову природу (суть умов договору) та ті дії, які сторони мали вчинити або вчинили на виконання зобов`язань, їх відповідність умовам договором.

Господарський суд встановив, що між відповідачем (іпотекодержатель) та позивачем (іпотекодавець) укладено іпотечний договір №50216Z18 від 15.04.2016 (далі - іпотечний договір). Предмет іпотечного договору. Іпотекою за цим договором забезпечуються вимоги іпотекодержателя, що випливають із генеральної кредитної угоди №50216№4 від 15.04.2016, з усіма чинними кредитними договорами, які є невід`ємними частинами та складають єдиний документ (генеральна угода та додатки - далі кредитний договір), укладений між іпотекодержателем та третьою особою-2 (боржник), відповідно до якого іпотекодержатель при виконані боржником умов та положень, визначених в кредитному договорі, проводить кредитні операції виключно в межах ліміту заборгованості за кредитним договором, встановленим у розмірі 2000000,00грн. з терміном користування до 14.04.2021, з нарахуванням процентів, комісій та інших платежів у відповідності до умов кредитного договору (пункт 1.1 договору).

Статтею 1 Закону України "Про іпотеку" визначено, що іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Основне зобов`язання, за визначенням наданим статтею 1 Закону України "Про іпотеку", це зобов`язання боржника за договорами позики, кредиту, купівлі-продажу, лізингу, а також зобов`язання, яке виникає з інших підстав, виконання якого забезпечене іпотекою.

Господарський суд звертає увагу, що позивач долучив до матеріалів справи генеральну кредитну угоду №50216№4 від 15.04.2016 та додатки №1, 2, 3, 4, 5, 6 до генеральної кредитної угоди №50216№7 від 15.04.2016, які підписано відповідачем та директором третьої особи-2, яким виступає позивач. Відповідач в свою чергу надав генеральну кредитну угоду №50216№7 від 15.04.2016 та додатки №1, 2, 3, 4, 5, 6 до генеральної кредитної угоди №50216№7 від 15.04.2016.

Так, іпотечним договором забезпечено виконання генеральної кредитної угоди, яка укладена між відповідачем та директором третьої особи-2, яким виступає позивач.

Приймаючи рішення у даній справі, господарський суд взяв до уваги обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій, про що вказано у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 23.07.2019 по справі №904/1299/18 за позовом Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Южспецконструкція" про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 1348300,84грн., а саме

"ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

14. 15 квітня 2016 року між Банком і Позичальником укладена Генеральна угода.

15. За умовами Генеральної угоди Банк здійснює із Позичальником кредитні операції в межах лімітів, визначених пунктом 2.2 Генеральної угоди, на підставі та з урахуванням умов кредитних договорів, які укладаються за домовленістю сторін відповідно до положень Генеральної угоди (п. 2.1 Генеральної угоди).

16. Ліміт Генеральної угоди становить 2000000,00грн. (п. 2.2 Генеральної угоди).

17. Ліміт заборгованості за кредитним договором встановлюється в межах ліміту Генеральної угоди та визначається у відповідному Кредитному договорі (п. 2.2.2 Генеральної угоди).

18. Строк користування кредитом за Генеральною угодою визначений до 14 квітня 2021 року. При цьому умовами Кредитного договору може встановлюватись інший (менший) строк погашення кредиту, що надається згідно з відповідним кредитним договором, який є обов`язковим до дотримання. Процента ставка за кредитним договором визначається у відповідному кредитному договорі. Надання кредиту здійснюється у порядку, визначеному у відповідному кредитному договорі (п.п. 2.3-2.5 Генеральної угоди).

19. Відповідно до статті 1 Генеральної угоди (терміни та їх визначення) кредитним договором є будь-який договір, угода, правочин, що передбачає здійснення кредитних операцій та який укладається сторонами в межах Генеральної угоди і є додатком до нього.

20. 15 квітня 2016 у межах Генеральної угоди між Банком і Позичальником укладений Кредитний договір, до якого в процесі виконання вносилися зміни згідно з Додатковими угодами №50216К15-1 від 14.02.2017, №50216К15-2 від 17.03.2017, №50216К15-3 від 14.04.2017.

21. За умовами Кредитного договору Банк надає Позичальнику кредит, а Позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за кредитом, комісії та інші платежі за Кредитним договором. Кредит надається Позичальнику шляхом відкриття відновлюваної кредитної лінії з лімітом у розмірі 2000000,00 грн. Ліміт кредитної лінії протягом строку дії Кредитного договору може бути змінений у порядку, передбаченому пунктом 4.1 Кредитного договору (п.п. 2.1, 2.2, 2.3.1, 2.3.2 Кредитного договору).

22. Кінцевий термін погашення кредиту встановлений 31 липня 2017 року (п. 2.4 Кредитного договору з урахуванням Додаткової угоди №50216К15-3 від 14.04.2017).

23. Кредит надається відповідно до графіка зміни ліміту заборгованості в межах ліміту Генеральної угоди, визначеного у Генеральній угоді. Надання кредиту здійснюється без підписання відповідних додаткових угод до Кредитного договору (п. 5.2 Кредитного договору).

24. Надання кредиту здійснюється на підставі наданих Позичальником реєстрів платежів та/або листів Позичальника та/або отриманих від Позичальника засобами програмно-технічного комплексу "Клієнт-Банк" заяв на перерахування кредитних коштів з одночасним утворенням заборгованості за кредитом на позичковому рахунку Позичальника, відкритому згідно з підпунктом пункту 5.11 Кредитного договору (п. 5.5 Кредитного договору).

25. У межах Кредитного договору Позичальник сплачує Банку проценти за кредитом, комісію за відкриття кредитної лінії, комісію за управління кредитною лінією та інші комісії/плати за Кредитним договором у розмірах та на умовах Кредитного договору (п. 2.6. Кредитного договору).

26. Тип процентної ставки за кредитом: фіксована. Розмір процентної ставки за кредитом 22% річних. Розмір процентної ставки за кредитом змінюється у випадках та порядку, що передбачені пунктом 4.1. Кредитного договору. Проценти за кредитом нараховуються протягом усього строку користування кредитом на залишок основного боргу на кінець календарного дня за кожний день користування кредитом на основі банківського року (п. 3.1 Кредитного договору).

27. Сплата процентів за кредитом (крім процентів за останній календарний місяць користування кредитом) здійснюється позичальником щомісячно з 1 по 7 число кожного місяця, наступного за розрахунковим (у січні та травні по 15 число) у валюті кредиту. Протягом цього періоду сплачуються проценти за кредитом за попередній місяць. Проценти за кредитом за останній календарний місяць користування кредитом за попередній місяць (п. 6.6 Кредитного договору).

28. Ставка комісії за управління визначена у розмірі 0,1% річних від ліміту кредитної лінії, зазначеної у п. 2.3.1. цього Договору (п. 3.2.2.1 Кредитного договору).

29. Комісія за управління нараховується щомісячно починаючи з дати набуття чинності Кредитним договором відповідно до підпункту 14.1.1 Кредитного договору і закінчуючи датою повного виконання зобов`язань з погашення кредиту (включно), але не більше 90 днів з дати повного погашення кредиту, визначеної згідно з пунктом 6.4. Кредитного договору (п. 3.2.2.2 Кредитного договору).

30. Перший період нарахування комісії за управління починається з дати набуття чинності цим договором і закінчується останнім календарним днем місяця набуття чинності Кредитним договором. Наступні періоди нарахування комісії за управління (крім останнього періоду) кожний календарний місяць. Останній період нарахування комісії за управління: починається з першого числа місяця, у якому має бути здійснене повне погашення кредиту відповідно до пункту 2.4 Кредитного договору (у випадку невиконання позичальником зобов`язань з погашення основного боргу з першого числа місяця, у якому наступить 90-й день з дати повного погашення кредиту, визначеної згідно з пунктом 6.4 Кредитного договору; у випадку повного дострокового погашення кредиту - з першого числа місяця, у якому набуде чинність договір про розірвання Кредитного договору), закінчується кінцевим терміном погашення кредиту відповідно до пункту 2.4 Кредитного договору (включно) (у випадку невиконання позичальником зобов`язань з погашення основного боргу 90-м днем з дати повного погашення кредиту, визначеної згідно з пунктом 6.4 Кредитного договору (включно); у випадку повного дострокового погашення кредиту датою укладення договору про розірвання Кредитного договору (включно). Комісія нараховується пропорційно кількості днів дії ліміту кредитної лінії зазначеної у підпункті 2.3.1. Кредитного договору, кількості календарних днів у місяці, на який припадає період нарахування комісії за управління (пп. 3.2.2.2 Кредитного договору).

31. Кредитний договір діє до банківського дня, наступного за терміном, зазначеним у пункті 2.4 Кредитного договору. У разі, якщо у вищезазначений банківський день, зобов`язання за Кредитним договором не будуть виконані, Кредитний договір залишається чинним до дати повного виконання сторонами зобов`язань за Кредитним договором (п. 14.1.2. Кредитного договору).

32. На виконання умов Кредитного договору згідно з графіком зміни ліміту заборгованості Банк здійснив кредитування Відповідача шляхом відкриття відновлюваної кредитної лінії з лімітом 2000000,00 грн. та кінцевим терміном погашення кредиту 31 липня 2018 року, що підтверджується виписками по рахунку, які містяться в матеріалах справи, та не спростовано Відповідачем.

33. Відповідач у визначений Кредитним договором термін зобов`язання з погашення кредиту не виконав, внаслідок чого в нього утворилась заборгованість перед Банком, яка на момент вирішення спору становить 944221,00 грн."

Тобто, постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 23.07.2019 по справі №904/1299/18 за позовом Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Южспецконструкція" визнано існування заборгованості третьої особи-2, директор якої є позивач за умовами генеральної кредитної угоди. Спір у справі №904/1299/18 виник у 2018 році.

Крім цього, в провадженні Господарського суду Дніпропетровської області існує справа №904/1392/21 за позовом Акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" до відповідача-1 ОСОБА_1 та до відповідача-2 ОСОБА_2 , за участю третьої особи-1 без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів - Першої Синельниківської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області та за участю третьої особи-2 без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів - Товариства з обмеженою відповідальністю "Южспецконструкція" про звернення стягнення на предмет іпотеки та за зустрічним позовом позивача-1 ОСОБА_2 та позивача-2 ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" про визнання недійсним іпотечного договору.

Господарський суд бере до уваги, що генеральна кредитна угода та іпотечний договір укладено у 2016 році. Заборгованість присуджено до стягнення з третьої особи-1, директором якої є позивач у 2018 році за кредитним договором укладеним в межах генеральної кредитної угоди №50216№7 від 15.04.2016. Позов про звернення стягнення зокрема за спірним договором іпотеку заявлено у 2021 році і позивач звернувся до господарського суду з даною позовною заявою про тлумачення змісту іпотечного договору у 2021 році, тобто через п`ять років після його укладання при тому, що додатки до генеральної кредитної угоди містять №50216№7 від 15.04.2016 в той час як генеральна кредитна угода №50216№4 від 15.04.2016.

Як вже зазначалося, у розумінні наведених статей 213, 637 Цивільного кодексу України тлумаченням правочину є встановлення його змісту відповідно до волевиявлення сторін при його укладенні, усунення суперечностей та прогалин у трактуванні його положень.

Метою тлумачення правочину є з`ясування його змісту, який становить права та обов`язки сторін, тлумачення слід розуміти як спосіб можливості виконання сторонами умов правочину.

Верховний Суд наголошує, що підставою для тлумачення судом договору є наявність спору між сторонами договору щодо його змісту, невизначеність і незрозумілість буквального значення слів, понять і термінів тексту всього договору або його частини, що не дає змоги з`ясувати дійсний зміст договору/умов договору, а волевиявлення сторони правочину не дозволяє однозначно встановити його намір, при цьому тлумачення не може створювати нових умов, тільки роз`яснювати вже існуючі умови договору.

Таким чином, при вирішенні питання щодо тлумачення умов договору, суду необхідно встановити наявність між сторонами договору спору, перевірити та встановити в чому полягає порушення прав позивача і чи дійсно є обставини, на які посилається позивач достатніми підставами для застосування статті 213 Цивільного кодексу України.

Близька за змістом правова позиція щодо застосування статей 213, 637 Цивільного кодексу України наведена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 17.10.2018 у справі №753/22010/14-ц, від 10.04.2019 у справі №916/2500/15, у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного суду від 16.04.2019 у справі №916/1171/18, від 11.09.2019 у справі №922/3740/18, від 27.01.2021 у справі №904/2581/19.

Господарський суд констатує відсутність доказів виконання генеральної кредитної угоди з боку третьої особи-1, директором якої є позивач та наявність судових провадження про звернення стягнення на предмет іпотеки, за договором пункти якого позивач просить суд розтлумачити. При цьому, у період з 2016 року у позивача не виникало питань щодо суті укладеного ним іпотечного договору, враховуючи, що саме позивач долучив до матеріалів справи генеральну кредитну угоду №50216№4 від 15.04.2016 та додатки №1, 2, 3, 4, 5, 6 до генеральної кредитної угоди №50216№7 від 15.04.2016.

Оцінивши зміст позовних вимог, господарський суд не встановив порушень прав та або інтересів позивача, з урахування того, що метою тлумачення правочину слід розуміти як спосіб можливості виконання сторонами умов правочину.

Крім цього, господарський суд звертається до висновків Верховного Суду щодо способу захисту порушеного права, викладених у постанові від 16.02.2021 у справі №916/286/20.

Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

У розумінні закону, суб`єктивне право на захист це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду (частина 1 статті 16 Цивільного кодексу України).

Наведена позиція ґрунтується на тому, що під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені положеннями статті 16 Цивільним кодексом України та статті 20 Господарського кодексу України.

Спосіб захисту порушеного права обумовлюється нормою матеріального права, яка регулює ті чи інші правовідносини між сторонами спору. Отже, позивач, формулюючи позовні вимоги, повинен відштовхуватись від тих наданих йому законом прав, які були об`єктивно порушені відповідачем і позов повинен бути направлений на припинення цих правопорушень та на відновлення порушеного права.

Таким чином, право вибору способу захисту порушеного права належить позивачу, а суд наділений компетенцією перевірити відповідність обраного способу захисту змісту порушеного права. При цьому, обраний спосіб захисту не лише повинен бути встановлений договором або законом, але і бути ефективним, таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

Виходячи з приписів статті 4 Господарського процесуального кодексу України, статей 15, 16 Цивільного кодексу України, можливість задоволення позовних вимог перебуває у залежності від наявності (доведеності) наступної сукупності умов: наявність у позивача певного суб`єктивного права або інтересу, порушення такого суб`єктивного права (інтересу) з боку відповідача та належність (адекватність встановленому порушенню) обраного способу судового захисту. Відсутність (недоведеність) будь-якого з означених елементів унеможливлює задоволення позовних вимог.

Аналогічна правова позиція висвітлена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 18.03.2021 у справі №910/9525/19.

Позивач не довів факт порушення його права з боку відповідача. Наявність судового провадження про звернення стягнення на предмет іпотеки не свідчить про порушення прав позивача з боку відповідача. Так, оцінюючи предмет позовних вимог, господарський суд визнає обраний позивачем спосіб захисту не ефективним, з огляду на не доведення з боку позивача факту порушення його прав, а тому відмовляє у задоволенні позовних вимог.

СУДОВІ ВИТРАТИ.

За змістом статті 129 Господарського процесуального кодексу України за результатами розгляду справи здійснюється розподіл судових витрат.

З урахуванням положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покласти на позивача.

Керуючись статтями 2, 5, 14, 73, 74-80, 86, 91, 129, 194, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 ; РНОКПП НОМЕР_3 ) до АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "ДЕРЖАВНИЙ ЕКСПОРТНО-ІМПОРТНИЙ БАНК УКРАЇНИ" (Україна, 03150, місто Київ, ВУЛИЦЯ АНТОНОВИЧА, будинок 127; Ідентифікаційний код 00032112) в особі ФІЛІЇ АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "ДЕРЖАВНИЙ ЕКСПОРТНО-ІМПОРТНИЙ БАНК УКРАЇНИ" В М. ДНІПРІ (Код ЄДРПОУ ВП:19358796, Місцезнаходження: Україна, 49000, Дніпропетровська обл., місто Дніпро, ВУЛИЦЯ ВОСКРЕСЕНСЬКА , будинок 26) про тлумачення пунктів 1.1 та 7.3 Іпотечного договору №50216Z18 від 15.04.2016 відмовити в повному обсязі.

Судові витрати покласти на ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 ; РНОКПП НОМЕР_3 ).

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (частини 1,2 статті 241 Господарського процесуального кодексу України).

Рішення суду може бути оскаржено до Центрального апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

Складання повного рішення відкладено на строк не більш як десять днів з дня закінчення розгляду справи.

Дата підписання та складення повного судового рішення 23.07.2021.

Суддя І.В. Петренко