ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" липня 2021 р. Справа №914/127/21

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді О.В. Зварич

суддів Т.Б. Бонк

В.М. Гриців,

секретар судового засідання М.С. Кіра,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Ековей Вейст Менеджмент б/н від 19.05.2021 року (вх.№01-05/1782/21 від 20.05.2021 року)

на рішення господарського суду Львівської області від 19.04.2021 року (суддя П.Т. Манюк; повний текст рішення складено 29.04.2021 року)

у справі № 914/127/21

за позовом: Фермерського господарства Агро Захід Буг (надалі ФГ Агро Захід Буг)

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Ековей Вейст Менеджмент (надалі ТзОВ Ековей Вейст Менеджмент)

про стягнення 976303,58 грн.,

за участю:

від позивача: Шнир Я.Б. адвокат (ордер серія ВС №1085704 від 09.07.2021 року);

від відповідача: Костур Р.В. адвокат (ордер серія ВС №1076334 від 19.05.2021 року),

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції

19.01.2021 року ФГ «Агро Захід Буг» звернулось до господарського суду Львівської області з позовом до ТзОВ «Ековей Вейст Менеджмент» про стягнення 976303,58 грн., з яких: 657585,43 грн інфляційних втрат та 318714,15 грн 3% річних.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ухвалою господарського суду Львівської області від 13.09.2018 року було відкрито провадження у справі № 914/1680/18 за позовом ФГ «Агро Захід Буг» до ТзОВ «АВЕ Львів» (нова назва ТзОВ «Ековей Вейст Менеджмент») про стягнення заборгованості за договором про надання транспортних послуг за №А-3/010318-ГР від 15.03.2018 року в сумі 8257099,80 грн. Постановою Західного апеляційного господарського суду від 19.06.2020 року у справі № 914/1680/18, яка набрала законної сили, встановлено, що із заявленої до стягнення заборгованості в сумі 8257099,80 грн, обґрунтованими є вимоги на суму 8085099,80 грн, однак частина заборгованості в сумі 3614472,14 грн вже стягнена з відповідача і перерахована позивачу приватним виконавцем при виконанні рішення суду від 24.01.2019 року, яке в подальшому було скасоване Верховним Судом із направленням справи на новий розгляд. Західний апеляційний господарський суд у своїй постанові зазначив, що з метою недопущення подвійного стягнення з відповідача коштів в сумі 3614472,14 грн та порушення прав відповідача, позов необхідно задоволити частково, тому постановив стягнути з ТзОВ «Ековей Вейст Менеджмент» на користь ФГ «Агро Захід Буг» 4470627,66 грн заборгованості (з урахуванням стягненої заборгованості в сумі 3614472,14 грн). У зв`язку з обставинами, встановленими судом при розгляді справи № 914/1680/18, позивач здійснив нарахування 3% річних в сумі 318714,15 грн та інфляційних втрат в сумі 657585,43 грн: за період з 09.10.2018 року (12 днів після підписання сторонами останнього акту наданих послуг 27.09.2018року ) до 31.05.2019 року (дата часткового перерахунку приватним виконавцем коштів на примусове виконання рішення суду у справі 914/1680/18) із суми заборгованості 8085099,80 грн та за період з 01.06.2019 року до 16.08.2020 року із суми заборгованості 4470627,66 грн.

У відзиві на позовну заяву (вх. № 4745/21 від 01.03.2021 року) відповідач заперечив проти задоволення позову у повному обсязі, вказуючи, що позивач не зазначив правового (нормативного або договірного) обґрунтування, чому саме початок відліку прострочення грошового зобов`язання визначено 09.10.2018 року і чому із суми заборгованості 8085099,80 грн, що виключає можливість розрахунку інфляційних втрат та 3 % річних. Дата виникнення грошового зобов`язання відповідача пов`язана із конкретними обставинами, визначеними сторонами у п. 4.1 договору, а саме: 12 банківських днів, які слід відраховувати від настання конкретних подій: фактичного надання послуг та факту передання документів. Стверджує про відсутність доказів, які свідчать про те, що за 12 банківських днів до дати початку відліку прострочення грошового зобов`язання (09.10.2018 року), позивач передавав відповідачеві документи. Водночас, в постанові Західного апеляційного господарського суду по справі № 914/1680/18 не встановлено ні конкретних дат, коли саме передано документи, тобто, від якої календарної дати слід відраховувати 12 банківських днів, передбачених п. 4.1 договору, за кожне конкретне перевезення, ні відповідних сум на конкретні дати (а лише загальний розмір заборгованості). Тобто, суд встановив наявність обов`язку оплатити надані послуги, але не визначив коли саме цей обов`язок виник, та у якому розмірі за конкретними перевезеннями.

Рішенням господарського суду Львівської області від 19.04.2021 року у справі №914/127/21 (суддя П.Т. Манюк) частково задоволено позов ФГ «Агро Захід Буг». Стягнуто з ТзОВ «Ековей Вейст Менеджмент» на користь ФГ «Агро Захід Буг» 520138,76грн інфляційних втрат, 302901,44 грн 3% річних, 12345,36 грн судового збору. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В ході розгляду справи суд першої інстанції встановив, що судовими рішеннями у справі № 914/1680/18 встановлено наявність у відповідача перед позивачем заборгованості разом з обов`язком її сплати та з відповідача на користь позивача стягнуто залишок заборгованості у розмірі 4470627,66 грн і такі зобов`язання зводиться до сплати грошей, отже, є грошовим зобов`язанням. Відтак між сторонами існували грошові зобов`язання, які відповідач належним чином не виконував. Здійснений позивачем розрахунок інфляційних втрат та 3% річних на суму заборгованості 8085099,80 грн., починаючи з 09.10.2018 року (12 днів після останнього підписаного сторонами акту наданих послуг від 27.09.2018 року) суперечить п.4.1 договору, оскільки такий розрахунок повинен здійснюватись з 16.10.2018 року (12 банківських днів, а не календарних). Крім цього, позивач помилково нарахував інфляційні втрати та 3% річних, виходячи із суми заборгованості в розмірі 4470627,00 грн за період з 01.06.2019 року по 16.08.2020 року, в той час як повинен був їх нарахувати по 16.07.2020 року (дата закінчення виконавчого провадження з примусового виконання судового рішення у справі №914/1680/18). Також при розрахунку інфляційних втрат за жовтень 2018 року позивач не врахував рекомендацій Верховного Суду України, викладених в листі від 03.04.1997 року № 62-97р. Здійснивши перерахунок заявлених до стягнення 3% річних та інфляційних втрат, суд дійшов до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 302901,44 грн 3 % річних та 520138,76 грн інфляційних втрат.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

У своїй апеляційній скарзі (вх. № 01-05/1782/21 від 20.05.2021 року) на рішення господарського суду Львівської області від 19.04.2021 року у справі №914/127/21, ТзОВ «Ековей Вейст Менеджмент» просить скасувати зазначене судове рішення та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ФГ «Агро Захід Буг». Скаржник вважає, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права та неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи. Зокрема, звертає увагу на те, що суд не з`ясував конкретної дати виникнення у відповідача грошового зобов`язання, його розміру, а також чітких дат прострочення такого зобов`язання, що є тим обсягом даних (дати, суми), без яких неможливо здійснити вірний розрахунок інфляційних втрат та 3% річних. Не погоджується з висновком місцевого господарського суду про те,що позивач повинен був нараховувати інфляційні втрати та 3% річних, починаючи з 16.10.2018 року, виходячи із заборгованості в сумі 4470627,00 грн до 16.07.2020 року.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Позивач не надавав письмового відзиву на апеляційну скаргу.

В судовому засіданні представник відповідача підтримав доводи, наведені в апеляційній скарзі.

Представник позивача просив залишити без змін оскаржене рішення місцевого господарського суду, апеляційну скаргу без задоволення.

Обставини справи

Як видно із наявних у справі копій документів, 15.03.2018 року між ТзОВ «Аве Львів» (замовник), яке у подальшому змінило назву на ТзОВ «Ековей Вейст Менеджмент», та ФГ «Агро Захід Буг» (виконавець) укладено договір про надання транспортних послуг за №А-З/010318-ТР, відповідно до якого виконавець від свого імені та за рахунок замовника зобов`язаний організувати та виконати перевезення твердих побутових відходів (надалі вантаж) автомобільним транспортом у приміському й міжміському сполученні (надалі послуги) (а.с.8-12, т.1).

Виконавець в інтересах замовника виконує такі операції відповідно до цього договору: здійснює перевезення відходів; розробляє та узгоджує із замовником маршрут перевезення; у випадку неможливості самостійно виконати перевезення здійснює пошук перевізника; організовує забезпечення відправлення та одержання вантажу; надає підготовлений автотранспорт, який має додаткове обладнання згідно з вимогами, передбаченими законодавством; надає інші допоміжні та супутні перевезенням послуги по організації перевезення вантажу, які не передбачені у договорі та не суперечать чинному законодавству України (п.1.2 договору).

Згідно з п. 4.1 договору замовник оплачує фактично надані виконавцем послуги протягом 12 банківських днів з дня отримання належним чином оформлених оригіналів усіх необхідних документів (акт виконаних робіт, товарно-транспортна накладна, податкова накладна, рахунок, засвідчений належним чином витяг з GPS-моніторингу по здійсненому маршруту).

У відповідності до п. 4.3 договору підтвердженням факту здійснення перевезення вантажу є оригінали товарно-транспортної накладної з відміткою одержувача вантажу, акт наданих послуг, підписаний уповноваженими особами та засвідчений належним чином витяг з GPS-моніторингу по здійсненому маршруту.

В пункті 5.1 договору сторони погодили, що за невиконання або неналежне виконання умов цього договору винна сторона несе відповідальність відповідно до чинного законодавства України.

У відповідності до п.9.1 сторони встановили, що умови цього договору застосовуються до відносин між виконавцем та замовником, які виникли з 01.03.2018 року (згідно з п.3 ст. 631 ЦК України) та цей договір діє до 31.12.2019 року. В разі, якщо жодна із сторін не заявить про свій намір припинити дію даного договору, договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, з 01 січня по 31 грудня включно.

Договір про надання транспортних послуг за №А-З/010318-ТР від 15.03.2018 року підписали представники його сторін. Вказаний договір містить відтиски печаток.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що у зв`язку з порушенням відповідачем зобов`язань щодо оплати послуг за договором №А-З/010318-ТР від 15.03.2018 року, позивач у вересні 2018 року звернувся до суду за захистом свого порушеного права, шляхом подання позову про стягнення заборгованості.

Рішенням господарського суду Львівської області від 15.01.2020 року у справі №914/1680/18 за позовом ФГ «Агро Захід Буг» до ТзОВ «Ековей Вейст Менеджмент» закрито провадження в частині стягнення з 3659772,14 грн заборгованості за договором №А-З/010318-ТР від 15.03.2018 року. Стягнуто з ТзОВ «Ековей Вейст Менеджмент» на користь ФГ «Агро Захід Буг» 4597327,66 грн основного боргу, 18000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу, 123856,50 грн судового збору.

Постановою Західного апеляційного господарського суду від 19.06.2020 року скасовано рішення господарського суду Львівської області від 15.01.2020 року у справі №914/1680/18. Прийнято нове рішення, яким позов задоволено частково. Стягнуто з ТзОВ «Ековей Вейст Менеджмент» на користь ФГ «Агро Захід Буг» 4470627,66 грн заборгованості (з урахуванням стягненої заборгованості в сумі 3614472,14 грн.), 121255,51 грн судового збору, 17622, 00 грн витрат на професійну правничу допомогу. Відмовлено в задоволенні позову в частині стягнення 172000, 00 грн боргу. Стягнуто з ФГ «Агро Захід Буг» на користь ТзОВ «Ековей Вейст Менеджмент» 3901,48 грн судового збору за перегляд рішення апеляційним судом (а.с.27-44, т.1).

При розгляді справи №914/1680/18 Західний апеляційний господарський суд встановив, що ФГ «Агро Захід Буг» відповідно до договору №А-З/010318-ТР від 15.03.2018 виконало роботи по перевезенню вантажу в наступних обсягах: за період з 15.03.2018 року по 31.05.2018 року на загальну суму 8433000,00 грн; за період з червня по вересень 2018 року на загальну суму - 9498099,80 грн.

ТзОВ «Ековей Вейст Менеджмент» оплатив надані позивачем послуги з перевезення ТПВ частково в сумі 9846000,00 грн, у зв`язку з чим заборгованість Товариства за договором №А-З/010318-ТР від 15.03.2018 року становить 8085099,80 грн.

Разом з тим, Західний апеляційний господарський суд в постанові від 19.06.2020 року у справі №914/1680/18 зазначив, що при виконанні наказу суду, виданого на виконання рішення господарського суду Львівської області від 24.01.2019 року у даній справі № 914/1680/18 про стягнення з відповідача на користь позивача 8257099,80 грн основного боргу, 123856,50 грн судового збору та 18000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу, приватний виконавець Меленчук В.І. стягнув з відповідача та перерахував позивачу 3614472,14 грн боргу. Однак, постановою Верховного Суду від 15.08.2019 року скасовано рішення господарського суду Львівської області від 24.01.2019 року та постанову Західного апеляційного господарського суду від 30.05.2019 року у справі №914/1680/18, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції, у зв`язку з чим виконавець виніс постанову №58520840 від 15.08.2019 року про повернення виконавчого документа стягувачу. Враховуючи те, що із заявленої до стягнення заборгованості в сумі 8257099,80 грн, обґрунтованими є вимоги на суму 8085099,80 грн, і що частина заборгованості в сумі 3614472,14 грн вже стягнена з відповідача та перерахована позивачу приватним виконавцем, апеляційний суд дійшов до висновку, що з метою недопущення подвійного стягнення з відповідача коштів в сумі 3614472,14 грн та порушення прав відповідача, позов належить задоволити частково та стягнути з відповідача на користь позивача 4470627,66 грн боргу (8085099,80 грн -3614472,14 грн.).

ФГ «Агро Захід Буг», враховуючи те, що суму основного боргу відповідача встановлено судом у справі №914/1680/18, на підставі ст. 625 ЦК України, нарахував відповідачу за період прострочення його сплати 318714,15 грн 3% річних та 657585,43 грн інфляційних втрат за період з 09.10.2018 року (12 днів після останнього акту наданих послуг за 27.09.2018 року) до 31.05.2019 року (дата перерахунку приватним виконавцем коштів на примусове виконання судового рішення у справі № 914/1680/18) із суми боргу 8085099,80 грн та за період з 01.06.2019 року до 16.08.2020 року із суми 4470627,66 грн., звернувся до суду з даним позовом.

Норми права та мотиви, якими керується суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови та висновки суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Згідно з частиною 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з врахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 Цивільного кодексу України).

В силу частини 1 статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 901 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з частиною 1 статті 903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Статтею 193 Господарського кодексу України та статтею 526 Цивільного кодексу України, яка містить аналогічні положення, унормовано, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 202 Господарського кодексу України, статтею 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В ході розгляду справи суд встановив, що між сторонами укладено договір про надання транспортних послуг за №А-З/010318-ТР від15.03.2018 року, за умовами якого позивач взяв на себе зобов`язання організувати та виконати перевезення твердих побутових відходів (надалі вантаж) автомобільним транспортом у приміському й міжміському сполученні, а відповідач оплатити надані послуги.

Західний апеляційний господарський суд в постанові від 19.06.2020 року у справі №914/1680/18 встановив, що заборгованість відповідача перед позивачем за договором №А-З/010318-ТР від 15.03.2018 року становить 8085099,80 грн. Разом з тим, Західний апеляційний господарський суд стягнув з відповідача на користь позивача 4470627,66 грн боргу, врахувавши, що приватний виконавець Меленчук В.І. стягнув з відповідача та перерахував позивачу 3614472,14 грн боргу та виніс постанову №58520840 від 15.08.2019 року про повернення виконавчого документа стягувачу

Відповідно до ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України унормовано, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом частини другої статті 625 Цивільного кодексу України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 Цивільного кодексу України, за час прострочення.

Враховуючи встановлену, а також стягнуту судовим рішенням у справі №914/1680/18 суму заборованості за договором №А-З/010318-ТР від 15.03.2018 року, позивач здійснив нарахування до стягнення з відповідача 318714,15 грн 3% річних та 657585,43 грн інфляційних втрат за період з 09.10.2018 року (12 днів після останнього акту наданих послуг за 27.09.2018 року) до 31.05.2019 року (дата перерахунку приватним виконавцем коштів на примусове виконання судового рішення у справі № 914/1680/18) із суми боргу 8085099,80 грн та за період з 01.06.2019 року до 16.08.2020 року із суми 4470627,66 грн.

Перевіривши вказані розрахунки заборгованості, суд першої інстанції підставно визнав їх помилковими, оскільки при їх проведенні позивач не врахував положень п.4.1 договору №А-З/010318-ТР від 15.03.2018 року щодо обов`язку замовника оплати послуги протягом 12 банківських днів, а не календарних з дня отримання належним чином оформлених оригіналів усіх необхідних документів (акт виконаних робіт, товарно-транспортна накладна, податкова накладна, рахунок, засвідчений належним чином витяг з GPS-моніторингу по здійсненому маршруту). Позивач повинен був розрахувати інфляційні втрати та 3% річних починаючи з 16.10.2018 року (12 банківських днів після останнього акта наданих послуг за 27.09.2018 року).

Також позивачем допущено помилку при нарахуванні інфляційних втрат та 3% річних із заборгованості в сумі 4470627,00 грн з 01.06.2019 року по 16.08.2020 року, в той час як дані розрахунки необхідно було провести по 16.07.2020 року (дата закінчення виконавчого провадження з примусового виконання судового рішення у справі №914/1680/18).

Крім того, при розрахунку заявлених до стягнення інфляційних втрат позивач не врахував рекомендацій щодо їх нарахування, зазначених в листі Верховного Суду України від 03.04.1997 року № 62-97р та безпідставно врахував індекс інфляції за жовтень 2018 року.

З огляду на встановлені обставини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних в сумі 302901,44 грн та інфляційних втрат в сумі 520138,76 грн.

Суд зазначає, що чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з постановленням судового рішення, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків, у зв`язку з чим суд відхиляє необґрунтовані доводи скаржника про відсутність правових підстав для застосування до спірних правовідносин положень статті 625 ЦК України.

Судовим рішеннями у справі №914/1680/18 встановлено той факт, що відповідач належним чином не виконав умов договору про надання транспортних послуг №А-З/010318-ТР від 15.03.2018 року, доказів на підтвердження часткового або повного виконання судового рішення від 19.06.2020 року суду не надав, суд першої інстанції при здійсненні нарахування 3% річних та інфляційних втрат, правомірно виходив із сум встановленої та непогашеної заборгованості в частині стягнення з відповідача на користь позивача інфляційної складової боргу та 3 % річних.

У зв`язку з цим не можуть бути прийняті до уваги аргументи скаржника про те, що суд першої інстанції не з`ясував конкретної дати виникнення у відповідача грошового зобов`язання, його розміру, а також чітких дат прострочення такого зобов`язання, оскільки вони стосуються обставин щодо стягнення з відповідача на користь позивача основної заборгованості внаслідок неналежного виконання умов договору про надання транспортних послуг №А-З/010318-ТР від 15.03.2018 року. Зазначені обставини вже були предметом судового розгляду в справі №914/1680/18, рішення в якій набрали законної сили та мають силу преюдиції щодо розглядуваної справи.

Отже, доводи апеляційної скарги є необґрунтованими й такими, що не підтверджуються матеріалами справи та жодним чином не спростовують висновків, наведених в рішенні господарського суду Львівської області від 19.04.2021 року у справі №914/127/21.

Відповідно до статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України).

Таким чином, у господарському процесі обов`язок сторін довести ті обставини, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог чи заперечень, коригується (співвідноситься) з правом суду прийняти чи не прийняти докази в контексті їхнього значення для справи, що і є предметом оцінки господарського суду.

Відповідно до ч.1-5 статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За приписами частин 1, 2, 4 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Підсумовуючи вищевказане, колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції вірно встановив обставини, що мають значення для справи, надав належну оцінку дослідженим доказам, прийняв законне обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального і процесуального права, тому його необхідно залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Судові витрати

З огляду на те, що суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, судові витрати, пов`язані з розглядом справи у суді апеляційної інстанції, покладаються на скаржника відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись, ст. ст. 86, 269, 270, 275, 276, 282 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Ековей Вейст Менеджмент б/н від 19.05.2021 року (вх. № 01-05/1782/21 від 20.05.2021 року) залишити без задоволення, рішення господарського суду Львівської області від 19.04.2021 року у справі №914/127/21 без змін.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покласти на скаржника.

Справу повернути в господарський суд Львівської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Строки та порядок оскарження постанов (ухвал) апеляційного господарського суду визначені в § 1 глави 2 Розділу IV ГПК України.

Веб-адреса судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень: http//reyestr.court.gov.ua.

Головуючий суддя О.В. Зварич

Суддя Т.Б. Бонк

Суддя В.М. Гриців