УХВАЛА

про відмову у видачі судового наказу

21.07.2021Справа № 910/11439/21

Суддя Господарського суду міста Києва Літвінова М.Є. розглянувши заяву

про видачу судового наказу Товариства з обмеженою відповідальністю «Гігатранс Україна» (03022, м. Київ, вул. Васильківська, буд. 37, літ «В» (далі - заявник) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Іженербудпроект» (далі - боржник) про стягнення заборгованості за Договором № ТЮШ - 140219 про надання телекомунікаційних послуг від 14.02.2019 у розмірі 7 817, 75 грн

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Гігатранс Україна» звернулось до Господарського суду міста Києва з заявою про видачу судового наказу до Товариства з обмеженою відповідальністю «Іженербудпроект» про стягнення заборгованості за Договором № ТЮШ - 140219 про надання телекомунікаційних послуг від 14.02.2019 у розмірі 7 817, 75 грн.

Подана заява обґрунтована тим, що боржник належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання за Договором № ТЮШ -140219 про надання телекомунікаційних послуг від 14.02.2019 в частині повної та своєчасної сплати за надані позивачем послуги, внаслідок чого у боржника утворилася заборгованість перед заявником за вказаним правочином.

Розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Гігатранс Україна», суд дійшов висновку, що подана заява про видачу судового наказу не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Згідно ч. 1 ст. 147 Господарського процесуального кодексу України, судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 148 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 148 Господарського процесуального кодексу України, судовий наказ може бути видано тільки про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Особа має право звернутися до суду з вимогами, визначеними у частині першій цієї статті, в наказному або спрощеному позовному провадженні на свій вибір (ч. 2 ст. 148 ГПК України).

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 154 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає заяву про видачу судового наказу протягом п`яти днів з дня її надходження. Розгляд проводиться без судового засідання і повідомлення заявника і боржника. За результатами розгляду заяви про видачу судового наказу суд видає судовий наказ або постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу.

За змістом п.п. 1, 8 ч. 1 ст. 152 Господарського процесуального кодексу України суддя відмовляє у видачі судового наказу, зокрема, якщо: заяву подано з порушенням вимог статті 150 цього Кодексу; із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу.

Згідно з вимогами ч.ч. 2, 3 ст. 150 Господарського процесуального кодексу України у заяві повинно бути зазначено: вимоги заявника і обставини, на яких вони ґрунтуються. До заяви про видачу судового наказу, зокрема, додаються: копія договору, укладеного в письмовій формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості; інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Таким чином, для задоволення заяви про видачу судового наказу, суд повинен перевірити виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу, на підставі викладених у ній обставин та доданих до заяви доказів.

Судом встановлено, що 14.02.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Гігатранс Україна» (виконавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Іженербудпроект» (замовник) укладено Договір про надання телекомунікаційних послуг № ТЮШ-140219, відповідно до п. 1.1 якого виконавець зобов`язується надати замовнику телекомунікаційні послуги до специфікації у порядку встановленому договором, а замовник зобов`язується своєчасно приймати послуги та оплачувати їх відповідно до умов Договору.

Відповідно до п. 5.2 Договору замовник підписує акт здачі - приймання протягом 3 робочих днів з моменту отримання.

Як вказано заявником до квітня 2019 надані послуги оплачувались замовником у повному обсязі, проте за період з 01.04.2019 по 31.08.2019 послуги не оплачені.

Заявником до заяви додано наступні акти:

- Акт надання послуг № 3389 від 31.05.2019 на суму 1 850 грн;

- Акт надання послуг № 3695 від 30.06.2019 на суму 1 850 грн;

- Акт надання послуг № 4449 від 31.07.2019 на суму 1 850 грн;

- Акт надання послуг № 5196 від 31.08.2019 на суму 1 850 грн.

Загальна сума по актам становить 7 400, 00 грн.

Вказані акти не підписані зі сторони Товариства з обмеженою відповідальністю «Іженербудпроект».

Як вбачається з аналізу вищенаведених норм законодавства, судовий наказ може бути видано за наявності відповідного договору, інших письмових доказів, що підтверджують фактичне виконання сторонами умов договору, а також заявник має обґрунтувати свої вимоги та додати документи, що вказують на правильність і безспірність здійснених розрахунків.

Відтак, безспірні вимоги мають бути підтверджені відповідними доказами.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частинами 1-2 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За загальним правилом, обов`язок (тягар) доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. При цьому доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості. Доказування повинно здійснюватись за загальними правилами відповідно до ст. 74 ГПК України, яка передбачає обов`язковість подання доказів наявності фактичних обставин

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

При цьому достовірними доказами є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи (ст. 78 ГПК України).

Разом з тим, суд зазначає, що доказів, які б підтверджували факт надання заявником послуг у розмірі 7 817, 75 грн за період з 01.04.2019 по 31.08.2019 до заяви не додано.

Тобто, із вищенаведеного вбачається, що вимоги заявника і обставини, на яких вони ґрунтуються, не підтверджуються доданими до неї документами.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що з поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права безспірної грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу про стягнення суми грошової заборгованості.

Відповідно до ч. 2 ст. 152 Господарського процесуального кодексу України про відмову у видачі судового наказу суддя постановляє ухвалу не пізніше десяти днів з дня надходження до суду заяви про видачу судового наказу.

Керуючись ст. 150, 152, 153, 154, 235 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

УХВАЛИВ:

1. В задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Гігатранс Україна» про видачу судового наказу відмовити.

2. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена в порядку передбаченому ст. 255 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст ухвали складено та підписано 21.07.2021.

Суддя М.Є. Літвінова