ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" липня 2021 р. м. Київ Справа № 910/5828/21

Господарський суд Київської області у складі судді Бабкіної В.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи

за позовом Державного підприємства Міжнародний аеропорт Бориспіль (08300, Київська обл., Бориспільський р-н, с. Гора, вул. Бориспіль-7)

до Товариства з обмеженою відповідальністю ІНТЕРАВІА (01034, м. Київ, вул. Лисенка, 4)

про стягнення 22447,12 грн. заборгованості за договором № 37.2.1-14/1-1 від 15.01.2014 р., у тому числі 17160,89 грн. основного боргу, 2768,06 грн. пені, 594,66 грн. 3% річних, 1923,51 грн. інфляційних втрат,

Без виклику представників сторін

Обставини справи:

До господарського суду Київської області за підсудністю від господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Державного підприємства Міжнародний аеропорт Бориспіль (далі - ДП «МА «Бориспіль», позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю ІНТЕРАВІА (далі - ТОВ ІНТЕРАВІА, відповідач) про стягнення 30759,35 грн. заборгованості за договором № 37.2.1-14/1-1 від 15.01.2014 р., у тому числі 26745,24 грн. основного боргу, 2221,52 грн. пені, 541,28 грн. 3% річних, 1251,31 грн. інфляційних втрат.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем зобов`язання за договором № 37.2.1-14/1-1 від 15.01.2014 р. в частині сплати вартості послуг відповідно до виставлених рахунків: № 61/400 від 30.04.2020 р.; № 61/401 від 30.04.2020 р.; № 61/402 від 30.04.2020 р.; № 61/468 від 31.05.2020 р.; № 61/566 від 30.06.2020 р.; № 62/153 від 31.03.2020 р.; № 62/249 від 31.05.2020 р.; № 62/291 від 30.06.2020 р.; № 61/147 від 28.02.2021 р.; № 62/78 від 28.02.2021 р. в загальній сумі 26745,24 грн., у зв`язку з чим позивач просив суд стягнути з відповідача 26745,24 грн. основного боргу, 2221,52 грн. пені, 541,28 грн. 3% річних, 1251,31 грн. інфляційних втрат, а також судовий збір.

Беручи до уваги характер спірних правовідносин, предмет, підстави позову і обраний позивачем спосіб захисту, заявлене позивачем клопотання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, а також категорію та складність справи, обсяг та характер доказів у справі, зважаючи на заявлену у даному спорі ціну позову, що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, суд дійшов висновку, що справа за поданою Державним підприємством Міжнародний аеропорт Бориспіль позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю ІНТЕРАВІА про стягнення 30759,35 грн. заборгованості за договором № 37.2.1-14/1-1 від 15.01.2014 р., підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Ухвалою господарського суду Київської області від 24.05.2021 р. було відкрито провадження у справі та постановлено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання).

Відповідно до ч. 8 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Згідно з приписами ч. 2 ст. 161 ГПК України до заяв по суті справи належать відзив на позовну заяву, відповідь на відзив, заперечення на відповідь на відзив.

23.06.2021 р. до господарського суду Київської області від ДП «МА «Бориспіль» надійшла заява № 35-22/1-348 від 18.06.2021 р. (вх. № 15295/21 від 23.06.2021 р.) про зменшення розміру позовних вимог, відповідно до якої позивач зазначив, що відповідачем були оплачені рахунки: № 62/153 від 31.03.2020 р., № 62/249 від 31.05.2020 р., № 62/78 від 28.02.2020 р., № 62/291 від 30.06.2020 р., № 61/147 від 28.02.2021 р. на загальну суму 9584,35 грн. Проте, несплаченими за цими рахунками залишились пеня, 3% річних та інфляційні втрати. Також несплаченими залишились рахунки: № 61/400 від 30.04.2020 р.; № 61/401 від 30.04.2020 р.; № 61/402 від 30.04.2020 р.; № 61/468 від 31.05.2020 р.; № 61/566 від 30.06.2020 р. у загальній сумі 17160,89 грн. З урахуванням зазначеного, посилаючись на ст. 46 Господарського процесуального кодексу України, позивач просить прийняти дану заяву до розгляду, зменшити розмір позовних вимог в частині стягнення суми основного боргу та збільшити в частині пені, 3% річних та інфляційних втрат, у зв`язку з чим стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНТЕРАВІА» на користь Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» заборгованість у розмірі 22447,12 грн., що складається з суми основного боргу - 17160,89 грн.; пені - 2768,06 грн.; 3% річних - 594,66 грн.; інфляційних втрат - 1923,51 грн., а також стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору у розмірі 2270,00 грн.

Дослідивши заяву позивача № 35-22/1-348 від 18.06.2021 р. (вх. № 15295/21 від 23.06.2021 р.) про зменшення розміру позовних вимог у даній справі, суд дійшов висновку щодо прийняття вказаної заяви з огляду на таке.

Відповідно до пункту 2 частини 2 статті 46 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання.

Згідно з приписами ч. 5 ст. 46 ГПК України у разі подання будь-якої заяви, передбаченої пунктом 2 частини другої, частиною третьою або четвертою цієї статті, до суду подаються докази направлення копії такої заяви та доданих до неї документів іншим учасникам справи.

Як встановлено судом, позивач до заяви про зменшення розміру позовних вимог додав опис вкладення у цінний лист та відповідний фіскальний чек, що свідчить про надіслання відповідачу копії вказаної заяви.

З огляду на зазначене та враховуючи дотримання позивачем вимог ч. 5 ст. 46 ГПК України, суд дійшов висновку щодо прийняття заяви позивача № 35-22/1-348 від 18.06.2021 р. (вх. № 15295/21 від 23.06.2021 р.) про зменшення розміру позовних вимог, у зв`язку з чим подальший розгляд даної справи здійснюється з урахуванням вказаної заяви, а саме про стягнення 22447,12 грн. заборгованості за договором № 37.2.1-14/1-1 від 15.01.2014 р., у тому числі - 17160,89 грн. основного боргу, 2768,06 грн. пені, 594,66 грн. 3% річних, 1923,51 грн. інфляційних втрат.

02.07.2021 р. до господарського суду Київської області від ТОВ «ІНТЕРАВІА» надійшов відзив б/н від 17.06.2021 р. (вх. № 15957/21 від 02.07.2021 р.) на позовну заяву, відповідно до якого відповідач просить суд у задоволенні позовних вимог ДП «МА «Бориспіль» відмовити повністю і судові витрати, що будуть понесені TOB «ІНТЕРАВІА» по справі, стягнути з ДП «МА «Бориспіль».

Заперечуючи проти позову, відповідач зазначав наступне.

ТОВ «ІНТЕРАВІА» є компанією, що здійснює наземне обслуговування повітряних суден, пасажирів, багажу, зокрема, в Міжнародному аеропорту «Бориспіль». Для здійснення своєї діяльності TOB «ІНТЕРАВІА» орендує майно, балансоутримувачем якого є ДП «МА «Бориспіль». 15.08.2013 р. між ТОВ «ІНТЕРАВІА» (орендар) та Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Київській області (орендодавець) був укладений договір оренди індивідуально визначеного (нерухомого) майна, що належить до державної власності № 1463 від 15.08.2013 р., за яким РВ ФДМУ по Київській області передало в оренду ТОВ «ІНТЕРАВІА» наступні об`єкти: приміщення № 4.2.61 на четвертому поверсі терміналу «D», площею 6,6 кв.м; приміщення № 4.2.58 на четвертому поверсі терміналу «D», площею 21,2 кв.м; приміщення № В 2.22 у підвалі терміналу «D», площею 24,2 кв.м. 28.04.2020 р. ТОВ «ІНТЕРАВІА» повернуло частину приміщень, а саме приміщення - № 4.2.61 на четвертому поверсі терміналу «D», площею 6,6 кв.м; приміщення № 4.2.58 на четвертому поверсі терміналу «D», площею 21,2 кв.м. Балансоутримувачем вказаних об`єктів є ДП «МА «Бориспіль». Окрім того, ТОВ «ІНТЕРАВІА» зобов`язалось укласти з балансоутримувачем об`єктів договір про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання приміщень та надання комунальних послуг ТОВ «ІНТЕРАВІА», а також відшкодування податку на землю.

ТОВ «ІНТЕРАВІА» уклало з ДП «МА «Бориспіль» договір про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю № 37.2.1-14/1 від 15.01.2014 р., згідно з яким ДП «МА «Бориспіль» надає наступні послуги: забезпечення санітарно-гігієнічних умов праці за одного працівника за місяць; вода, використана для прибирання самостійно; прибирання та вивезення твердих побутових відходів за 1 куб. м за місяць; постачання теплової енергії за 1 Гкал; відшкодування вартості спожитої електричної енергії.

Відповідач відзначає, що об`єкти оренди знаходяться в пасажирському терміналі «D» міжнародного аеропорту «Бориспіль» на території пункту пропуску через державний кордон. Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 14.03.2020 р. № 287-р, в редакції від 16.03.2020 р., було тимчасово закрито з 00 год. 00 хв. 17 березня 2020 р. пункти пропуску (пункти контролю) через державний кордон для міжнародного пасажирського залізничного, повітряного, автомобільного (для автобусів) сполучення, крім здійснення перевезень осіб з метою забезпечення захисту національних інтересів або у зв`язку з виконанням міжнародних зобов`язань, а також представників дипломатичних установ та гуманітарних місій. Закриття пунктів пропуску через державний кордон тривало до 13.06.2020 р. (Розпорядження № 287-р втратило чинність на підставі постанови КМУ № 477 від 12.06.2020 р., яка набула чинності 13.06.2020 р.). Оскільки пункти пропуску в аеропорту «Бориспіль» були закриті до 13.06.2020 р., ТОВ «ІНТЕРАВІА» не могло здійснювати діяльність на території об`єктів оренди, а отже і не могло споживати послуги, передбачені договором.

Поряд з цим, у зв`язку із рішенням ДП «МА «Бориспіль» перевести обслуговування рейсів з пасажирського терміналу «D» до терміналу «F», ТОВ «ІНТЕРАВІА» на підставі наказу генерального директора ТОВ «ІНТЕРАВІА» № 27 від 17.03.2020 р. тимчасово зупинило свою діяльність з 18 березня 2020 року в пасажирському терміналі «D». Наказом генерального директора № 29 від 31.03.2020 р. в ТОВ «ІНТЕРАВІА» встановлено простій з 17.03.2020 р. по 24.04.2020 р., у зв`язку з чим працівникам дозволили не виходити на роботу до закінчення простою, якщо не виникне термінової потреби у відновленні робіт. Наказом генерального директора відповідача № 31 від 24.04.2020 р. період простою продовжено до стабілізації ситуації та дозволу державних органів на відновлення авіасполучення в країні та світі. Неможливість користування в період з 17 березня 2020 по 14 червня 2020 року об`єктами оренди посвідчується сертифікатом Торгово-промислової палати України № 3100-20-1455. Таким чином, в терміналі «D» працівники TOB «ІНТЕРАВІА» не перебували, починаючи з 17.03.2020 р. по 15.06.2020 р. Поряд з цим, ДП «МА «Бориспіль» нарахувало за місяці, впродовж яких ТОВ «ІНТЕРАВІА» не використовувало об`єкти оренди (квітень, травень), плату за забезпечення санітарно-гігієнічних умов праці, за воду, використану для прибирання самостійно, за прибирання та вивезення твердих побутових відходів в такому самому обсязі, як і в лютому 2020 року, хоча в зазначений період працівники ТОВ «ІНТЕРАВІА» не перебували на об`єктах оренди (а отже не було для кого забезпечувати санітарно-гігієнічні умови праці), ТОВ «ІНТЕРАВІА» не здійснювало прибирання (а отже й не використовувало воду за прибирання), не здійснювало жодної діяльності на об`єктах (а отже не вироблялись тверді побутові відходи). Відтак, ТОВ «ІНТЕРАВІА» фізично не могло споживати послуги, зазначені в неоплачених рахунках. Крім того, ДП МА «Бориспіль» нарахувало за червень 2020 року плату за забезпечення санітарно-гігієнічних умов праці, за воду, використану для прибирання самостійно, за прибирання та вивезення твердих побутових відходів в такому самому обсязі, як і в лютому 2020 року, хоча в першій половині червня працівники ТОВ «ІНТЕРАВІА» не перебували на об`єктах. Отже, за червень 2020 року обсяги послуг повинні бути меншими, ніж звичайно. При цьому, ДП «МА «Бориспіль» не надало жодних первинних документів, які б свідчили про обсяги надання таких послуг, як забезпечення санітарно-гігієнічних умов праці, за воду, використану для самостійного прибирання, за прибирання та вивезення твердих побутових відходів за березень, квітень, травень, червень 2020 року. З причин, зазначених вище, ТОВ «ІНТЕРАВІА» вважає вимоги сплатити суми, зазначені в рахунках № 61/400 від 30.04.2020 р., № 61/401 від 30.04.2020 р., № 61/401 від 30.04.2020 р., № 61/402 від 30.04.2020 р., № 61/408 від 31.05.2020 р., № 61/566 від 30.06.2020 р., безпідставними.

Поряд з цим, відповідач, керуючись ч. 1 ст. 90 Господарського процесуального кодексу, поставив наступні запитання ДП «МА «Бориспіль»: 1. Чи знаходяться об`єкти оренди (приміщення № 4.2.61 на четвертому поверсі терміналу «D»; приміщення № 4.2.58 на четвертому поверсі терміналу «D»; приміщення № В 2.22 у підвалі терміналу «D») в межах пункту пропуску через державний кордон? 2. Чи реально надавались послуги із забезпечення санітарно-гігієнічних умов праці, прибирання та вивезення твердих побутових відходів, вода, використана для прибирання самостійно, в період з 17.03.2020 р. по 14.06.2020 р.? 3. Якщо послуги, зазначені в питанні № 2, реально надавались в період з 17.03.2020 р. по 14.06.2020 р., то які підрозділи та/або підрядники ДП «МА «Бориспіль» були задіяні в наданні цих послуг? 4. Якщо послуги, зазначені в питанні № 2, реально надавались в період з 17.03.2020 р. по 14.06.2020 р. підрозділами ДП «МА «Бориспіль», то скільки працівників такого підрозділу перебувало на простої та/або у відпустці в період з період з 17.03.2020 р. по 14.06.2020 р.? 5. Чи може ДП «МА «Бориспіль» надати докази витрат (докази сплати), які ДП «МА «Бориспіль» здійснило на надання такої послуги, як забезпечення санітарно-гігієнічних умов праці в період з 17.03.2020 р. по 14.06.2020 р.? 6. Чи може ДП «МА «Бориспіль» надати докази витрат (докази сплати), які ДП «МА «Бориспіль» здійснило на надання такої послуги, як «вода, використана для прибирання самостійно», в період з 17.03.2020 р. по 14.06.2020 р.? 7. Чи може ДП «МА «Бориспіль» надати докази витрат (докази сплати), які ДП «МА «Бориспіль» здійснило на надання такої послуги, як прибирання та вивезення твердих відходів, в період з 17.03.2020 р. по 14.06.2020 р.?

02.07.2021 р. до господарського суду Київської області від ДП «МА «Бориспіль» надійшла відповідь на відзив № 35-22/1-360 від 29.06.2021 р. (вх. № 15978/21 від 02.07.2021 р.), відповідно до якої позивач заперечує проти наведених відповідачем обставин та правових підстав відзиву, з огляду на наступне.

Відповідно до пунктів 2.5, 2.13, 2.14, 2.15 Інструкції про порядок розміщення на територіях пунктів пропуску через державний кордон України підприємств, що здійснюють господарську або іншу діяльність, пов`язану із забезпеченням діяльності пунктів пропуску, і підприємств (установ) сфери обслуговування, затвердженої наказом Державної митної служби України, Адміністрації Державної прикордонної служби України 24.01.2006 р. № 51/49, на підставі висновку керівників, а також заяви й поданих заявником документів, спільною робочою групою Держмитслужби України й Адміністрації Держприкордонслужби України, склад якої затверджується наказом цих центральних органів виконавчої влади, приймається спільне рішення про можливість розміщення підприємства в пункті пропуску через державний кордон України. Графік роботи підприємства, що отримало рішення, погоджується начальником митного органу й начальником органу охорони державного кордону з урахуванням режиму роботи пункту пропуску. Підприємство, що отримало таке рішення, розміщується поза межами зон прикордонного й митного контролю пунктів пропуску. Працівники підприємства, розміщеного в пункті пропуску, допускаються на територію пункту пропуску за перепустками, виданими начальником органу охорони державного кордону, згідно з графіком роботи підприємства. Працівники підприємства, що мають допуск на територію пункту пропуску, зобов`язані дотримуватись вимог режиму, установленого в пункті пропуску. Відтак, орендовані відповідачем приміщення знаходяться поза межами зон прикордонного й митного контролю пунктів пропуску. Працівники ТОВ «ІНТЕРАВІА» мають перепустки для проходження пунктів догляду на вході до терміналу «D». Пункти догляду, через які здійснювався доступ до орендованих приміщень, в тому числі - у спірний період, працювали цілодобово, працівники ТОВ «ІНТЕРАВІА» мали доступ до орендованих приміщень. Крім того, відповідно до розпорядження КМУ від 14.03.2020 р. № 287-р, на яке посилається відповідач, пункти пропуску через державний кордон було тимчасово закрито лише для міжнародних пасажирських перевезень, що очевидно не стосується працівників TOB «ІНТЕРАВІА».

Отже, твердження відповідача про те, що ТОВ «ІНТЕРАВІА» не могло здійснювати діяльність на території об`єктів оренди і не могло споживати послуги через закриття пунктів пропуску через державний кордон, на переконання позивача, не відповідають дійсним обставинам справи та спростовуються вищенаведеним.

Поряд з цим, відповідно до розпорядження № 287-р від 14.03.2020 р., КМУ постановив тимчасово закрити з 00 год. 00 хв. 17 березня 2020 р. до 03 квітня 2020 р. пункти пропуску (пункти контролю) через державний кордон для міжнародних пасажирських перевезень, крім здійснення перевезень осіб з метою забезпечення захисту національних інтересів або у зв`язку з виконанням міжнародних зобов`язань, а також представників дипломатичних установ та гуманітарних місій; тимчасово заборонити з 00 год. 00 хв. 16 березня 2020 р. до 03 квітня 2020 р. перетинання державного кордону на в`їзд в Україну для іноземців та осіб без громадянства, крім тих, що мають право на постійне або тимчасове проживання в Україні, є подружжям або дітьми громадян України, працівників іноземних дипломатичних представництв та консульських установ, акредитованих в Україні, представництв офіційних міжнародних місій, організацій, акредитованих в Україні, та членів їх сімей, водіїв та обслуговуючого персоналу вантажних транспортних засобів, членів екіпажів. В`їзд в Україну інших категорій іноземців та осіб без громадянства здійснюється за погодженням з Міністерством закордонних справ. Постановою Кабінету Міністрів України від 23 березня 2020 року № 228 «Питання перевезень авіаційним транспортом» була передбачена тимчасова заборона прийняття та відправлення повітряних суден, що виконують пасажирські перевезення, крім перевезень, які здійснюються через Державне підприємство «Міжнародний аеропорт «Бориспіль». Позивач наголошував, що жоден з перелічених відповідачем нормативно-правових актів не забороняв ТОВ «ІНТЕРАВІА» здійснювати свою господарську діяльність та використовувати орендоване майно за призначенням та що тимчасове обмеження регулярних пасажирських перевезень не позбавило відповідача права доступу до орендованого приміщення та його використання за призначенням. При цьому, в орендованому приміщенні безпосередньо не здійснюється обслуговування пасажирів, а працівники ТОВ «ІНТЕРАВІА» використовують орендовані приміщення незалежно від того, чи здійснюється обслуговування пасажирів в терміналі «D». Водночас, відповідач із власної ініціативи оголосив про простій та на власний розсуд видав наказ № 29 від 31.03.2020 р., відповідно до якого керівникам відповідних дирекцій для підготовки бухгалтерської звітності, вирішення кадрових, фінансових, адміністративних та комерційних питань, наказано організувати дистанційну роботу підлеглого персоналу та можливість відвідування робочого місця в разі потреби вирішення виробничих питань безпосередньо на робочому місці. Таким чином, ТОВ «ІНТЕРАВІА» документально підтвердило, що орендар здійснював виробничу діяльність на постійній основі навіть в період оголошеного по підприємству простою та працівники мали можливість перебувати безпосередньо на робочому місці.

Щодо сертифікату про форс-мажорні обставини за договором оренди № 1463 від 05.08.2013 р., то даний сертифікат, на переконання позивача, не звільняє відповідача від обов`язку зі сплати орендної плати за користування орендованим майном у період дії карантину, тим більше відповідач не може бути звільнений і від сплати витрат позивача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг. При цьому, наданий відповідачем сертифікат не стосується договору № 37.2.1-14/1-1 від 15.01.2014 р., з якого виник спір у даній справі. Договором передбачено, що сторони звільняються від відповідальності за часткове або повне невиконання обов`язків, передбачених договором, якщо це є наслідком обставин непереборної сили, що виникли після укладання договору в результаті подій надзвичайного характеру. Сторона, для якої склалась неможливість виконання обов`язків за договором, зобов`язана у письмовій формі повідомити іншу сторону протягом 14 календарних днів з моменту настання форс-мажору. Відсутність такого повідомлення позбавляє відповідну сторону права посилатися на форс-мажор у майбутньому. Достатнім доказом дії форс-мажору є документ, виданий ТПП України. Проте, відповідач не повідомляв позивача про настання форс-мажору та документу, виданого ТПП України, який би підтверджував дію форс-мажору саме за договором № 37.2.1-14/1-1 від 15.01.2014 р. не надав. Інших випадків для звільнення відповідача від відповідальності договором не передбачено.

Поряд з цим, позивач відзначив, що рахунки за квітень-червень 2020 року відповідачу було виставлено вірно та відповідно до умов договору, у зв`язку з чим відповідач безпідставно стверджує про відсутність у нього обов`язку по сплаті заборгованості відповідно виставлених рахунків. Всі зазначені рахунки та акти були отримані уповноваженими особами ТОВ «ІНТЕРАВІА», про що свідчать відповідні реєстри виданих/отриманих оригіналів документів. Оскільки відповідач протягом 5-ти робочих днів не повернув акти балансоутримувачу та не надав в цей строк вмотивованих відмов від їх підписання, то, відповідно, акти вважаються підписаними сторонами без зауважень та є підставою для сплати.

06.07.2021 р. до господарського суду Київської області від ДП «МА «Бориспіль» надійшла заява свідка (у порядку ст. 90 ГПК України) № 35-22/1-372 від 05.07.2021 р. (вх. № 16316/21 від 06.07.2021 р.), за змістом якої позивач, на виконання приписів ст. 90 Господарського процесуального кодексу України, надав відповіді на поставлені ТОВ «ІНТЕРАВІА» у відзиві від 17.06.2021 р. запитання, а саме -

1. Чи знаходяться об`єкти оренди (приміщення № 4.2.61 на четвертому поверсі терміналу «D»; приміщення № 4.2.58 на четвертому поверсі терміналу «D»; приміщення № В 2.22 у підвалі терміналу «D») в межах пункту пропуску через державний кордон?

Приміщення № 4.2.61 та приміщення № 4.2.58 знаходяться не в межах пункту пропуску через державний кордон. Приміщення № В.2.22 знаходиться в межах пункту пропуску через державний кордон.

2. Чи реально надавались послуги із забезпечення санітарно-гігієнічних умов праці, прибирання та вивезення твердих побутових відходів, вода, використана для прибирання самостійно в період з 17.03.2020 р. по 14.06.2020 р.?

Так, вищезазначені послуги надавались.

3. Якщо послуги, зазначені в питанні № 2, реально надавались в період з 17.03.2020 р. по 14.06.2020 р., то які підрозділи та/або підрядники ДП «МА «Бориспіль» були задіяні в надані цих послуг?

У наданні послуг були задіяні ТОВ «ФІРМА «ВОЛОДАР-РОЗ» та ТОВ «ШЕН-СЕРВІС».

4. Якщо послуги, зазначені в питанні № 2, реально надавались в період з 17.03.2020 р. по 14.06.2020 р. підрозділами ДП «МА «Бориспіль», то скільки працівників такого підрозділу перебувало на простої та/або у відпустці в період з період з 17.03.2020 р. по 14.06.2020 р.?

Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 90 ГПК України, учасник справи має право відмовитися від надання відповіді на поставлені запитання, якщо поставлене запитання не стосується обставин, що мають значення для справи.

Послуги були надані відповідачу у повному обсязі. Надання інформації щодо кількості працівників ДП «МА «Бориспіль», які перебувають на простої або відпустці, не передбачено умовами договору та не стосується обставин справи.

5. Чи може ДП «МА «Бориспіль» надати докази витрат (докази сплати), які ДП «МА «Бориспіль» здійснило на надання такої послуги, як забезпечення санітарно-гігієнічних умов праці в період з 17.03.2020 р. по 14.06.2020 р.? 6. Чи може ДП «МА «Бориспіль» надати докази витрат (докази сплати), які ДП «МА «Бориспіль» здійснило на надання такої послуги, як «вода, використана для прибирання самостійно», в період з 17.03.2020 р. по 14.06.2020 р.? 7. Чи може ДП «МА «Бориспіль» надати докази витрат (докази сплати), які ДП «МА «Бориспіль» здійснило на надання такої послуги, як прибирання та вивезення твердих відходів, в період з 17.03.2020 р. по 14.06.2020 р.?

Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 90 ГПК України, учасник справи має право відмовитися від надання відповіді на поставлені запитання, якщо поставлене запитання не стосується обставин, що мають значення для справи.

Окрім того, позивач наголосив, що підтвердженням витрат є виставлені відповідачу рахунки та акти, що були отримані уповноваженими особами ТОВ «ІНТЕРАВІА», про що свідчать відповідні реєстри виданих/отриманих оригіналів документів, які відповідач протягом 5-ти робочих днів не повернув балансоутримувачу та не надав в цей строк вмотивованих відмов від їх підписання. Надання інформації щодо будь-яких оплат позивача не передбачено умовами договору та не стосується обставин справи.

Суд відзначає, що заперечень на відповідь на відзив до матеріалів справи відповідачем не надано.

У відповідності з приписами ч. 5 ст. 252 ГПК України суд розглядає дану справу за наявними в ній на час ухвалення рішення матеріалами.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні в ній докази та оцінивши їх в сукупності, суд

встановив:

05.08.2013 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «ІНТЕРАВІА» (орендар) та Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Київській області (орендодавець) було укладено договір оренди № 1463 нерухомого майна, що належить до державної власності.

За умовами п. 1.1 вищевказаного договору оренди ТОВ «ІНТЕРАВІА» було передано в оренду приміщення № 4.2.61 на четвертому поверсі терміналу «D», площею 6,6 кв.м; приміщення № 4.2.58 на четвертому поверсі терміналу «D», площею 21,2 кв.м; приміщення № В 2.22 у підвалі терміналу «D», площею 24,2 кв.м. Об`єкти розташовані за адресою: Київська обл., м. Бориспіль, Міжнародний аеропорт «Бориспіль». Балансоутримувачем приміщень є ДП «МА «Бориспіль».

Згідно з п. 5.11 договору оренди ТОВ «ІНТЕРАВІА» зобов`язалось укласти з балансоутримувачем приміщень договір про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання приміщень та надання комунальних послуг ТОВ «ІНТЕРАВІА».

15.01.2014 р., на виконання пункту 5.11 договору оренди, між ТОВ «ІНТЕРАВІА» (орендар) та ДП «МА «Бориспіль» (балансоутримувач) було укладено договір № 37.2.1-14/1-1 про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю.

Відповідно до підпунктів 1.1.1 та 1.1.2 пункту 1.1 договору, з урахування додаткової угоди № 1 від 23.07.2016 р. та додаткової угоди № 2 від 21.02.2019 р., у зв`язку з наданням орендарю в строкове платне користування приміщення № 4.2.61 на четвертому поверсі терміналу «D», площею 6,6 кв.м; приміщення № 4.2.58 на четвертому поверсі терміналу «D», площею 21,2 кв.м; приміщення № В 2.22 у підвалі терміналу «D», площею 24,2 кв.м. для розміщення службового приміщення балансоутримувач надає, а орендар отримує наступні послуги: - постачання теплової енергії; забезпечення санітарно-гігієнічних умов праці одного працівника; вода, використана для прибирання 1-го кв. м приміщення самостійно; прибирання та вивезення твердих побутових відходів; технічної можливості для приєднання обладнання орендаря до електричних мереж балансоутримувача з метою передачі орендарю електричної енергії, та орендар відшкодовує витрати балансоутримувача за цінами (тарифами), встановленими уповноваженим органом державної влади (Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг); відшкодування вартості спожитої електричної енергії.

Згідно з умовами пп. 2.1.6 пункту 2.1 договору балансоутримувач зобов`язується надавати орендарю визначені договором послуги та щомісяця, до 10 числа місяця, наступного за звітним, виставляти орендарю рахунок за надані послуги за звітний місяць та складати акт приймання-здачі виконаних послуг, який є контрольним та звітним документом сторін щодо надання-отримання послуг та їх якості.

Орендар зобов`язується своєчасно здійснювати розрахунки за договором (пп. 2.2.1 п. п. 2.2 договору).

Відповідно до пп. 2.2.2 п. 2.2 договору (в редакції додаткової угоди № 2 від 21.02.2019 р.) орендар зобов`язується щомісяця, з 10 числа місяця, що слідує за звітним, самостійно одержувати в бухгалтерії балансоутримувача рахунок, акт та раз на рік рахунок-фактуру на оплату земельного податку згідно з п. 1.1.3 договору. Орендар несе відповідальність за вчасне отримання рахунку та акту. Датою отримання рахунку та акту вважається 10 число кожного місяця незалежно від дати їх фактичного отримання. Сплата рахунку здійснюється орендарем до 20 числа того ж місяця. Підписаний акт орендар зобов`язаний повернути в бухгалтерію балансоутримувача протягом 5-ти робочих днів з дати його отримання або надати в цей строк вмотивовану відмову від його підписання. Якщо протягом 5-ти робочих днів акт не буде повернутий балансоутримувачу та не надана в цей строк вмотивована відмова від його підписання, він вважається підписаним сторонами.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання взятих на себе зобов`язань за договором позивачем в період з 01 квітня по 30 червня 2020 року були надані відповідачу послуги, зазначені в договорі, що підтверджується актами виконаних послуг від 30.04.2020 р., від 31.05.2020 р., від 30.06.2020 р.

Для оплати послуг за вищевказаний період позивачем були надані відповідачу наступні рахунки-фактури на загальну суму 17520,99 грн.:

- № 61/400 від 30.04.2020 р. на суму 3541,02 грн.;

- № 61/401 від 30.04.2020 р. на суму 4648,81 грн.;

- № 61/402 від 30.04.2020 р. на суму 110,82 грн.;

- № 61/468 від 31.05.2020 р. на суму 4610,17 грн.;

- № 61/566 від 30.06.2020 р. на суму 4610,17 грн.

Згідно з актами приймання-передачі орендованого майна від 22.07.2020 р. ТОВ «ІНТЕРАВІА» повернуло ДП «МА «Бориспіль» державне нерухоме майно, а саме - приміщення № 4.2.61 на четвертому поверсі терміналу «D», площею 6,6 кв.м; приміщення № 4.2.58 на четвертому поверсі терміналу «D», площею 21,2 кв.м.

За доводами позивача, спір у справі виник внаслідок неналежного виконання відповідачем зобов`язання за договором № 37.2.1-14/1-1 від 15.01.2014 р., в частині здійснення своєчасної та повної оплати за надані послуги, що стало наслідком виникнення у відповідача заборгованості за період з квітня по червень 2020 року у розмірі 17160,89 грн.

ДП «МА «Бориспіль» було надіслано ТОВ «ІНТЕРАВІА» претензію № 35-28/5-1 від 06.01.2021 р., згідно з якою позивач вимагав від відповідача у місячний строк з дня отримання претензії виконати належним чином свої зобов`язання за договором № 37.2.1-14/1-1 від 15.01.2014 р. та перерахувати на рахунок балансоутримувача суму заборгованості.

У подальшому ДП «МА «Бориспіль» було надіслано ТОВ «ІНТЕРАВІА» вимогу № 35-28/5-54 від 23.02.2021 р., згідно з якою позивач вимагав у місячний строк з дня отримання вимоги виконати належним чином свої зобов`язання за договором № 37.2.1-14/1-1 від 15.01.2014 р. та перерахувати на рахунок балансоутримувача суму заборгованості.

ТОВ «ІНТЕРАВІА» було надіслано ДП «МА «Бориспіль» відповідь на вимогу № 35-28/5-54 від 23.02.2021 р., згідно з якою відповідач відхилив претензію позивача щодо стягнення заборгованості згідно договору в частині стягнення заборгованості за періоди, коли приміщення не функціонували.

Оскільки відповідачем не було сплачено заборгованість за договором № 37.2.1-14/1-1 від 15.01.2014 р., позивач і звернувся з даним позовом до суду.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Як зазначено у статті 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно приписів статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зазначена норма кореспондується з приписами статті 193 Господарського кодексу України.

За приписами статті 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Так, у відповідності до ч. 1 статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно з ч. 2 статті 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язань, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до ч. 7 статті 193 Господарського кодексу України не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язання, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Приписами статті 530 ЦК України передбачено, що, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У відповідності з ч. 1 статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 903 цього ж кодексу, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Поряд з цим, відповідно до статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з частинами першою, третьою статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Відповідно до статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Як слідує з матеріалів справи, на виконання умов договору № 37.2.1-14/1-1 від 15.01.2014 р. позивачем в період з 01.03.2020 р. по 28.02.2021 р. були надані відповідачу послуги на загальну суму 27105,34 грн., про що свідчать складені акти приймання-здачі виконаних послуг, а також виставлені рахунки-фактури.

З наявних у матеріалах справи копій реєстрів виданих/отриманих оригіналів документів за період з 01.03.2020 р. по 28.02.2021 р. вбачається, що акти приймання-здачі виконаних послуг, а також рахунки-фактури на загальну суму 27105,34 грн. були отримані відповідачем в бухгалтерії балансоутримувача, як передбачено пп. 2.2.2 п. 2.2 договору.

Зі змісту наведеного вище підпункту 2.2.2 пункту 2 договору слідує, що підписаний акт виконаних послуг відповідач зобов`язаний повернути в бухгалтерію балансоутримувача протягом 5-ти робочих днів з дати його отримання або надати в цей строк вмотивовану відмову від його підписання. Якщо протягом 5-ти робочих днів акт виконаних послуг не буде повернутий балансоутримувачу та не буде надано в цей строк вмотивованої відмови від його підписання, він вважається підписаним сторонами.

За умовами договору акт приймання-здачі виконаних послуг є контрольним та звітним документом сторін щодо надання-отримання послуг та їх якості.

Отже, враховуючи вищевказані положення договору, а також відсутність з боку відповідача вмотивованої відмови від підписання актів виконаних послуг, останні вважаються підписаними з боку орендаря без жодних зауважень та заперечень щодо кількості, вартості та якості наданих послуг.

Судом встановлено, що всупереч положенням ст. 530 Цивільного кодексу України, умовам договору та виставленим позивачем рахункам-фактурам № 61/153 від 31.03.2020 р., № 61/400 від 30.04.2020 р., № 61/401 від 30.04.2020 р., № 61/402 від 30.04.2020 р., № 61/468 від 31.05.2020 р., № 62/249 від 31.05.2020 р., № 62/291 від 30.06.2020 р., № 61/566 від 30.06.2020 р., № 61/147 від 28.02.2021 р., № 62/78 від 28.02.2021 р., відповідач свої грошові зобов`язання щодо належної оплати вартості наданих послуг не виконав.

Станом на момент розгляду спору встановлено, що відповідачем на виконання умов договору була здійснена лише часткова сплата заборгованості, а саме за рахунками-фактурами № 61/153 від 31.03.2020 р., № 62/249 від 31.05.2020 р., № 62/291 від 30.06.2020 р., № 61/147 від 28.02.2021 р., № 62/78 від 28.02.2021 р., заборгованість щодо наданих послуг за інші місяці (в тому числі - частково за травень 2020 року) залишена відповідачем без оплати.

Відхиляючи посилання відповідача щодо обмеження доступу до орендованих приміщень у квітні червні 2020 р., суд враховує, що відповідно до пунктів 2.5, 2.13, 2.14, 2.15 Інструкції про порядок розміщення на територіях пунктів пропуску через державний кордон України підприємств, що здійснюють господарську або іншу діяльність, пов`язану із забезпеченням діяльності пунктів пропуску, і підприємств (установ) сфери обслуговування затвердженої наказом Державної митної служби України, Адміністрації Державної прикордонної служби України 24.01.2006 р. № 51/49, на підставі висновку керівників, а також заяви й поданих заявником документів спільною робочою групою Держмитслужби України й Адміністрації Держприкордонслужби України, склад якої затверджується наказом цих центральних органів виконавчої влади, приймається спільне рішення про можливість розміщення підприємства в пункті пропуску через державний кордон України. Графік роботи підприємства, що отримало рішення, погоджується начальником митного органу й начальником органу охорони державного кордону з урахуванням режиму роботи пункту пропуску. Підприємство, що отримало таке рішення, розміщується поза межами зон прикордонного й митного контролю пунктів пропуску. Працівники підприємства, розміщеного в пункті пропуску, допускаються на територію пункту пропуску за перепустками, виданими начальником органу охорони державного кордону, згідно з графіком роботи підприємства. Працівники підприємства, що мають допуск на територію пункту пропуску, зобов`язані дотримуватись вимог режиму, установленого в пункті пропуску.

Також слід зазначити, що відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 14.03.2020 р. № 287-р пункти пропуску через державний кордон було тимчасово закрито лише для міжнародних пасажирських перевезень. Так, відповідно до розпорядження № 287-р від 14.03.2020 р. (яке втратило чинність 13.06.2020 р.) Кабінет Міністрів України постановив тимчасово закрити з 00 год. 00 хв. 17 березня 2020 р. пункти пропуску (пункти контролю) через державний кордон для міжнародних пасажирських перевезень, крім здійснення перевезень осіб з метою забезпечення захисту національних інтересів або у зв`язку з виконанням міжнародних зобов`язань, а також представників дипломатичних установ та гуманітарних місій; тимчасово заборонити з 00 год. 00 хв. 16 березня 2020 р. перетинання державного кордону на в`їзд в Україну для іноземців та осіб без громадянства, крім тих, що мають право на постійне або тимчасове проживання в Україні, є подружжям або дітьми громадян України, працівників іноземних дипломатичних представництв та консульських установ, акредитованих в Україні, представництв офіційних міжнародних місій, організацій, акредитованих в Україні, та членів їх сімей, водіїв та обслуговуючого персоналу вантажних транспортних засобів, членів екіпажів. В`їзд в Україну інших категорій іноземців та осіб без громадянства здійснюється за погодженням з Міністерством закордонних справ. Постановою Кабінету Міністрів України від 23 березня 2020 року № 228 «Питання перевезень авіаційним транспортом» була передбачена тимчасова заборона прийняття та відправлення повітряних суден, що виконують пасажирські перевезення, крім перевезень, які здійснюються через Державне підприємство «Міжнародний аеропорт «Бориспіль».

З огляду на викладене та дослідивши наявні у справі документи, суд дійшов висновку, що відповідачем належними і допустимими доказами в розумінні наведених вище приписів ГПК України не доведено факту та обставин як існування заборони для ТОВ «ІНТЕРАВІА» здійснювати свою господарську діяльність та використовувати орендоване майно за призначенням, так і тієї обставини, що тимчасове обмеження регулярних пасажирських перевезень позбавило відповідача можливості доступу до орендованого приміщення та його використання за призначенням.

При цьому суд зазначає, що посилання відповідача на обмежене користування орендованим приміщенням, без підтвердження цієї обставини належними доказами, не є підставою для звільнення відповідача у даній справі від виконання своїх договірних зобов`язань за договором № 37.2.1-14/1-1 від 15.01.2014 р., у тому числі - в частині здійснення повної та своєчасної оплати вартості наданих позивачем послуг.

Беручи до уваги зазначене та враховуючи, що відповідачем не надано суду доказів належного виконання зобов`язання щодо повної оплати наданих позивачем послуг згідно договору, суд дійшов висновку, що факт наявності боргу у відповідача перед позивачем належним чином доведений і документально підтверджений, а строк оплати у відповідності до умов договору є таким, що настав, а тому позовні вимоги в частині стягнення основного боргу у розмірі 17160,89 грн. є обґрунтованими.

Поряд з цим, відповідач, заперечуючи проти даного позову, зокрема, посилався на те, що доказом на підтвердження неможливості користування орендованим майном, є сертифікат Торгово-промислової палати щодо форс-мажорних обставин. За твердженням відповідача, неможливість користування в період з 17 березня по 14 червня 2020 року об`єктами оренди посвідчується сертифікатом Торгово-промислової палати України № 3100-20-1455 від 20.08.2020 р.

Як вбачається з сертифікату Торгово-промислової палати України № 3100-20-1455 від 20.08.2020 р., Торгово-промислова палата України на підставі ст.ст. 14, 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні», Регламенту засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), затвердженого рішенням Президії ТПП України від 18.12.2014 р. № 44(5), із змінами та доповненнями, засвідчила форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): карантин, встановлений Кабінетом Міністрів України, Товариству з обмеженою відповідальністю "ІНТЕРАВІА", місцезнаходження: 01034, м. Київ, вул. Лисенка, буд. 4 код ЄДРПОУ/ІПН: 33240887, щодо обов`язку (зобов`язання), а саме: користування державним нерухомим майном, а саме: приміщення № 4.2.61 на четвертому поверсі терміналу «D», площею 6,6 кв.м; приміщення № 4.2.58 на четвертому поверсі терміналу «D», площею 21,2 кв.м; приміщення № В.2.22 у підвалі терміналу «D», площею 24,2 кв.м, яке розміщене за адресою: Київська область, м. Бориспіль, Міжнародний аеропорт "Бориспіль" та обліковується на балансі Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль", згідно з умовами договору, у термін: з 17.03.2020 р., за договором оренди нерухомого майна, що належить до державної власності № 1463 від 05.08.2013 р., укладеним з Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях (код ЄДРПОУ/ІПН 43173325), відповідно до: Закону України від 17.03.2020 р. № 530-ІХ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (СОVID-19)"; Закону України від 30.03.2020 р. № 540-ІХ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (СОVID-19)"; Закону України від 13.04.2020 р. № 553-ІХ "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік"; Постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 р. № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" із змінами, внесеними згідно з Постановами КМУ; Указу Президента України № 87/2020 від 13.03.2020 р. "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 березня 2020 року "Про невідкладні заходи щодо забезпечення національної безпеки в умовах спалаху гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2"; Розпорядження Кабінету Міністрів України від 14.03.2020 р. № 287-р "Про тимчасове обмеження перетинання державного кордону, спрямоване на запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2"; Постанови Кабінету Міністрів України від 23.03.2020 р. № 228 "Питання перевезень авіаційним транспортом"; Постанови Кабінету Міністрів України від 20.05.2020 р. № 392 "Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та етапів послаблення протиепідемічних заходів", із змінами, внесеними згідно з Постановами КМУ; Постанови Кабінету Міністрів України від 15.07.2020 р. № 611 "Деякі питання сплати орендної плати за державне майно під час дії карантину"; Розпорядження Київської обласної державної адміністрації № 138 "Про запобігання поширенню на території Київської області коронавірусу COVID-19" від 12.03.2020 р.; Розпорядження Київської обласної державної адміністрації № 149 "Про запобігання поширенню на території Київської області гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-COV-2" від 17.03.2020 р.; копії витягу з наказу генерального директора TOB "ІНТЕРАВІА" від 17.03.2020 р. № 27 "Про створення робочої комісії з питань надзвичайної ситуації спричиненої пандемію СОVID-19" щодо тимчасового призупинення діяльності з обслуговування пасажирів та повітряних суден в пасажирському терміналі "D" ДП "МА "Бориспіль" з 18.03.2020 р. у зв`язку із закриттям пунктів пропуску через державний кордон для міжнародного пасажирського повітряного сполучення та переведенням ресурсів, задіяних в обслуговуванні пасажирів та повітряних суден до терміналу "F"; копії листа ТОВ "ІНТЕРАВІА" від 20.03.2020 р. № 01-08-165 щодо форс-мажорних обставин, які унеможливили його виконання в зазначений термін. Період дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили): дата настання: 17 березня 2020 року; дата закінчення: 14 червня 2020 року.

Водночас, як встановлено умовами п. 5.1 договору № 37.2.1.-14/1-1 від 15.01.2014 р. про відшкодування витрат балансоутримувача, сторони звільняються від відповідальності за часткове або повне невиконання обов`язків, передбачених договором, якщо це є наслідком обставин непереборної сили, що виникли після укладення договору в результаті подій надзвичайного характеру, які жодна з сторін не могла ні передбачити, ні попередити, включаючи, але не обмежуючись переліченим: пожежі, повені, землетруси, воєнні дії, страйки, що перешкоджають виконанню договірних зобов`язань у цілому або частково, якщо ті обставини безпосередньо вплинули на виконання обов`язків, передбачених договором, на період їх дії (далі - форс-мажор).

Сторона, для якої склалась неможливість виконання обов`язків за договором, зобов`язана у письмовій формі повідомити іншу сторону протягом 14 календарних днів з моменту настання форс-мажору. Відсутність такого повідомлення позбавляє відповідну сторону права посилатись на форс-мажор у майбутньому (п. 5.2 договору).

Пунктом 5.4 договору передбачено, що достатнім доказом дії форс-мажору є документ, виданий Торгово-промисловою палатою України.

Однак, матеріали даної справи не містять відомостей про те, що відповідач у встановлений договором строк повідомляв позивача про настання форс-мажору за договором № 37.2.1.-14/1-1 від 15.01.2014 р. Інших випадків для звільнення відповідача від відповідальності за зазначеним вище договором останнім не передбачено.

Отже, враховуючи факт прострочення відповідачем виконання грошового зобов`язання щодо оплати наданих послуг за договором у розмірі 17160,89 грн., суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних та інфляційних втрат.

Частиною 2 статті 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши заявлені до стягнення з відповідача суми 3% річних у розмірі 594,66 грн. за загальний період з 21.04.2020 р. до 30.03.2021 р. щодо кожного рахунку-фактури окремо, з урахуванням часткових оплат, та інфляційних втрат у розмірі 1923,51 грн., суд встановив, що їх розмір є обґрунтованим та арифметично вірним, у зв`язку з чим стягненню з відповідача підлягають 3% річних та інфляційні втрати у заявленому позивачем розмірі.

Крім того, позивачем були заявлені позовні вимоги щодо стягнення пені у розмірі 2768,06 грн.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно зі ст. 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинення ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведено, що ним вжито усіх належних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Штрафними санкціями згідно з ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

У відповідності до частини 2 статті 551 Цивільного кодексу України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом.

За приписами ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Судом встановлено, що у п. 4.2 договору сторони передбачили, що відповідач зобов`язаний, в разі несвоєчасної оплати отриманих послуг, сплачувати балансоутримувачу пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми заборгованості за кожний день прострочення. Пеня нараховується до моменту повного погашення заборгованості за цим договором.

Суд, перевіривши розрахунок заявленої до стягнення з відповідача суми пені в розмірі 2768,06 грн. за загальний період з 21.04.2020 р. до 30.03.2021 р., нарахованої щодо кожного рахунку-фактури окремо, з урахуванням часткових оплат, встановив, що він є обґрунтованим та арифметично вірним, у зв`язку з чим пеня підлягає стягненню з відповідача у заявленому позивачем розмірі.

З огляду на вищезазначене, беручи до уваги встановлені судом обставини, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" у повному обсязі.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, яких дійшов Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 р. у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Поряд з цим, за змістом п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень та висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішеннях у справах «Трофимчук проти України», «Серявін та інші проти України» обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

З урахуванням наведеного, суд зазначає, що решта долучених до матеріалів справи доказів та доводів сторін, у тому числі - щодо запровадженого відповідачем простою, була ретельно досліджена судом і наведених вище висновків стосовно наявності підстав для задоволення позову не спростовує.

Судові витрати зі сплати судового збору відповідно до п. 2 ч. 1, п. 1 ч. 4, ч. 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 76-80, 123, 129, 232, 233, 236-238, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ІНТЕРАВІА" (01034, м. Київ, вул. Лисенка, буд. 4, код 33240887) на користь Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" (08300, Київська обл., с. Гора, вул. Бориспіль-7, код 20572069) 17160 (сімнадцять тисяч сто шістдесят) грн. 89 коп. основного боргу, 2768 (дві тисячі сімсот шістдесят вісім) грн. 06 коп. пені, 594 (п`ятсот дев`яносто чотири) грн. 66 коп. 3% річних, 1923 (одну тисячу дев`ятсот двадцять три) грн. 51 коп. інфляційних втрат, 2270 (дві тисячі двісті сімдесят) грн. 00 коп. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Згідно з приписами ч.ч. 1, 2 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст.ст. 253, 254, 256-259 ГПК України.

Повне рішення складене 29.07.2021 р.

Суддя В.М. Бабкіна