РІШЕННЯ

Іменем України

21 липня 2021 року м. Чернігівсправа № 927/373/21

Господарський суд Чернігівської області у складі: судді Федоренко Ю.В., секретаря судового засідання Сиворакша Т.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження матеріали справи

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю Арат Агро М»

до відповідача: Дочірнього підприємства «Лугове»

про стягнення 2485719,60 грн.

Представники сторін:

від позивача: Сафонюк І.В., Коршун АО. В порядку самопредставництва.

від відповідача: Онопко В.О., адвокат.

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю АГАТ АГРО М звернувся до Господарського суду Чернігівської області з позовом до Дочірнього підприємства Лугове про стягнення заборгованості в розмірі 2485719,60 грн, в тому числі 2295000,00 грн основного боргу та 190719,60 грн штрафу.

Дії суду щодо розгляду справи.

Ухвалою від 20.04.2021 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 17.05.2021.

У зв`язку з відсутністю знаків поштової оплати ухвала від 20.04.2021 направлена на адресу відповідача 12.05.2021 та отримана останнім 13.05.2021 згідно поштового повідомлення №075.

11.05.2021 від позивача надійшло клопотання №30 від 06.05.2021 про долучення документів до матеріалів справи.

12.05.2021 від ТОВ АГАТ АГРО М надійшла заява про забезпечення позову від 11.05.2021 №32, в якій просить суд накласти арешт на грошові кошти Дочірнього підприємства Лугове, що розміщені на всіх рахунках в усіх банківських та інших фінансово-кредитних установах в межах суми боргу в розмірі 2485719,60 грн та судових витрат за подання позовної заяви в розмірі 37285,79 грн.

Ухвалою від 13.05.2021 відмовлено у задоволенні заяви ТОВ АГАТ АГРО М про забезпечення позову.

17.05.2021 від відповідача на електронну адресу суду надійшли документи щодо підтвердження повноважень представника.

В судовому засіданні 17.05.2021 суд постановив ухвалу про відкладення підготовчого засідання на 09.06.2021 на 10:00.

Ухвалою від 17.05.2021 повідомлено відповідача про відкладення підготовчого засідання на 09.06.2021 на 10:00. Вказана ухвала отримана відповідачем 20.05.2021 згідно поштового повідомлення №490.

31.05.2021 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву від 28.05.2021.

07.06.2021 від позивача надійшла відповідь на відзив №42 від 03.06.2021.

09.06.2021 від позивача надійшло клопотання №44 від 08.06.2021 про долучення документів до матеріалів справи.

В судовому засіданні 09.06.2021 суд постановив ухвалу про продовження строку підготовчого провадження на 30 днів та оголосив перерву в підготовчому засіданні на 16.06.2021 на 10:00.

15.06.2021 від відповідача на електронну адресу суду надійшло заперечення на відповідь на відзив.

16.06.2021 від відповідача на електронну адресу суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

16.06.2021 від позивача надійшло клопотання від 15.06.2021, в якому просив перевірити дотримання відповідачем строків на подання заперечень на відповідь на відзив і у випадку встановлення пропущення строку на подання заперечень залишити заперечення ДП «Лугове» на відповідь на відзив без розгляду.

У запереченні на відзив представником відповідача зазначено про ознайомлення з відповіддю на відзив 09.06.2021, відповідно заперечення відповідач повинен був подати у строк до 14.06.2021 (враховуючи, що 12,13 червня 2021 є вихідними днями). Відповідач і подав заперечення 14.06.2021 у встановлений судом строк.

В судовому засіданні 16.06.2021 суд постановив ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 12.07.2021 на 10:30.

Ухвалою від 16.06.2021 повідомлено відповідача про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 12.07.2021 на 10:30.

05.07.2021 від відповідача на електронну адресу суду надійшла заява про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Ухвалою від 06.07.2021 постановлено провести судове засідання 12.07.2021 в режимі відеоконференції.

08.07.2021 від відповідача надійшло клопотання від 05.07.2021 про долучення до матеріалів справи доказу.

12.07.2021 від позивача надійшла промова в порядку ст.218 ГПК України.

12.07.2021 від позивача надійшло клопотання №48 від 09.07.2021 про долучення документів до матеріалів справи.

12.07.2021 від позивача на електронну адресу суду надійшла заява про намір подання доказів щодо судових витрат.

В судовому засіданні 12.07.2021 суд оголосив перерву на 21.07.2021 на 11:30.

16.07.2021 від позивача надійшло доповнення до промови №51 від 14.07.2021 в порядку ст. 218 ГПК України.

У судовому засіданні 21.07.2021, Господарським судом Чернігівської області, на підставі частини 1 статті 240 Господарського процесуального кодексу України, оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Позиції учасників справи.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань, які виникли на підставі договору постачання сільськогосподарської продукції №1 від 01.10.2020. Так, позивач вказує, що ним було здійснено попередню оплату товару на суму 2295000,00 грн, проте відповідачем не було поставлено товар та не повернута сума попередньої оплати, а грошові кошти, які надійшли від відповідача були зараховані позивачем на підставі ст. 534 ЦК України в рахунок погашення штрафних санкцій за договором.

У відзиві на позовну заяву відповідач проти позову заперечив та зазначив, що згідно платіжних доручень від 18.12.2020 №984 та №985, від 22.01.2021 №1017 грошові кошти на загальну суму 2295000,00 грн були повернуті позивачу, а розподіл позивачем зазначеної суми коштів в рахунок погашення штрафних санкцій є безпідставним, у зв`язку з необгрунтованим їх нарахуванням та безпідставним застосуванням норм ст. 534 Цивільного кодексу України.

У відповіді на відзив, позивач зазначив, що відповідач, направивши позивачу кошти після отримання ним претензії в призначенні платежу вказав неіснуючий договір, який між сторонами ніколи не укладався, про вказану помилку в призначенні платежу був належним чином повідомлений, однак, відповіді позивачу так і не надав, а тому твердження про розподіл коштів позивачем в односторонньому порядку із невірним застосуванням положень ст. 534 ЦК України є хибним, надуманим та необгрунтованим.

У запереченні на відповідь на відзив відповідач зазначив, що позивач неправомірно, без достатніх правових підстав здійснив нарахування штрафних санкцій за договором, безпідставно вважаючи їх визнаними відповідачем в односторонньому порядку здійснив їх погашення на власний розсуд за рахунок коштів, повернутих відповідачем як сума попередньої оплати за договором та неправомірно залишив непогашеною суму попередньої оплати в розмірі 2295000,00 грн, крім того, позивач безпідставно нарахував штраф в сумі 190719,60 грн за користування грошовими коштами, оскільки умовами договору не визначений порядок їх нарахування.

Фактичні обставини справи.

01.10.2019 між Дочірнім підприємством «Лугове» (Постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Агат Агро М» (Покупець) укладено договір постачання сільськогосподарської продукції №1 (далі Договір).

Предметом Договору відповідно до п.3.1 є поставка товару постачальником, який є сільськогосподарським підприємством виробником цього товару, з оплатою за товар покупцем.

Відповідно до п.4.1 договору найменування сільськогосподарської продукції (товар): соняшник врожаю 2020р.

Кількість товару, який має бути переданий за цим договором визначається у наступному порядку: постачальник зобов`язаний поставити покупцю урожай соняшнику 2020 року, у кількості не нижче мінімальної, який вирощений та зібраний в аграрний період 2020 року на земельній ділянці/ділянках сільськогосподарського призначення (п.4.2.1 договору) Мінімальна кількість товару, метричних тон: 300,000+/- 20% фізичної ваги в опції покупця. Товар поставляється насипом. Остаточно кількість товару, що поставляється згідно даного договору, буде визначена сторонами та зафіксована у відповідній додатковій угоді, згідно вартості товару та ціни однієї метричної тони фізичної ваги товару (п.4.2.2. договору).

Згідно п.6.1 договору постачальник в термін з 05.10.2020 по 20.10.2020 здійснює поставку (передачу) товару на умовах FCA - франко-перевізник (завантаження товару постачальником в транспорт покупця) згідно правил «Інкотермс 2010». Місцезнаходження складу постачальника: Чернігівська область, Козелецький район, село Олбин.

У пункті 7.1. договору сторони перебачили, що попередня оплата частини товару, за домовленістю сторін, дозволяється.

Відповідно до п.9.3 договору у випадку не поставки постачальником товару, в будь-якій кількості та якості на строк більше 20 днів, покупець має право в односторонньому порядку відмовитися від придбання товару за цим договором в цілому або тільки від не поставленого обсягу. При відмові покупця від товару (повністю або частково) з причин не поставки його постачальником або не відповідності товару умовам цього договору, постачальник зобов`язаний в продовж 3-х банківських днів з моменту отримання відповідного повідомлення покупця, повернути сплачені покупцем грошові кошти в повному обсязі зі сплатою 36% річних відсотків за користування чужими грошовими коштами та сплатити покупцю штраф в розмірі 20% вартості непоставленого обсягу товару.

Позивач в рахунок оплати соняшнику по договору перерахував відповідачу 2295000,00 грн згідно платіжних доручень №73 від 02.10.2020 на суму 900000,00 грн, №74 від 02.10.2020 на суму 500000,00 грн, №78 від 07.10.2020 на суму 495000,00 грн, №79 від 09.10.2020 на суму 400000,00 грн.

Оскільки відповідачем не було здійснено поставку позивачу товару в межах перерахованої суми коштів 2295000,00 грн, останній направив ДП «Лугове» претензію №1 від 01.12.2020 щодо повернення сплачених грошових коштів в сумі 2295000,00 грн та сплати штрафних санкцій за порушення умов договору, зокрема, 793800,00 грн пені, 756000,00 грн штрафу в розмірі 20% вартості непоставленого товару, 95069,59 грн 36% річних за користування чужими грошовими коштами та 573750,00 грн штрафу від розміру господарської операції, на яку постачальником не було своєчасно зареєстровано відповідні податкові накладні.

Вказана претензія отримана відповідачем 10.12.2020 (трекінг поштових відправлень 070).

Відповідач перерахував позивачу грошові кошти в розмірі 2295000,00 грн згідно платіжних доручень №984 від 18.12.2020 на суму 200000,00 грн, №985 від 18.12.2020 на суму 100000,00 грн, № 1017 від 22.01.2021 на суму 1995000,00 грн з призначенням платежу: повернення безв. поворотної фінансової допомоги з-но договору від 10.2020 року.

Позивач 02.03.2021 направив відповідачу лист №11 щодо помилкового зазначення призначення платежу у платіжних дорученнях та приведення існуючих розрахунків сторін до відповідності із реальними правовідносинами та укладеним правочином, в якому просив вважати вірною нову редакцію призначень платежів: погашення заборгованості відповідно до договору постачання сільськогосподарської продукції №1 від 01.10.2020 та претензії №1 від 01.12.2020 року, а у випадку незгоди з новою редакцією призначення платежів, терміново повідомити про це, в іншому випадку ТОВ «Агат Агро М» має право на облік отриманих від ДП «Лугове» грошових коштів відповідно до нової редакції і погашення існуючої заборгованості буде здійснено із повним дотриманням норм чинного законодавства в частині черговості погашення вимог за грошовими зобов`язаннями.

В якості доказу отримання відповідачем 04.03.2021 вказаного листа позивачем додано до позовної заяви трекінг поштового відправлення №381.

02.04.2021 позивачем направлено відповідачу претензію №18 від 30.03.2021 щодо погашення залишку заборгованості за договором постачання сільськогосподарської продукції №1 від 01.10.2020, в якій вказав, що на підставі листа №11 від 02.03.2021 здійснено часткове погашення існуючої заборгованості ДП «Лугове, а саме погашено 793800 грн пені, 171450,00 грн штрафу за користування грошовими коштами відповідно до п.9.3 договору, 756000,00 грн штрафу у розмірі 20% вартості непоставленого товару, 573750,00 грн штрафу від розміру господарської операції на яку не було своєчасно зареєстровано відповідні податкові накладні та зазначив, що станом на 30.03.2021 залишок заборгованості ДП «Лугове» становить 2485719,60 грн, в т.ч. 2295000,00 грн оплата товару частинами та 190719,60 грн штрафу.

В якості доказу отримання відповідачем 08.04.2021 вказаного листа позивачем додано до позовної заяви трекінг поштового відправлення №522.

28.05.2021 відповідач направив на адресу позивача лист №50 від 27.05.2021, в якому у зв`язку з помилковим зазначенням призначення платежу у платіжних дорученнях №984 від 18.12.2020, №985 від 18.12.2020, №1017 від 22.01.2021 просив вважати вірним призначення платежу: повернення попередньої оплати згідно договору постачання сільськогосподарської продукції №1 від 01.10.2020.

У відповіді на вказаний лист №41 від 03.06.2021 позивач зазначив, що задоволення вимог про зміну призначень платежу за вказаними платіжними дорученнями не є можливим, оскільки позивачем вже зараховано грошові кошти на часткове погашення заборгованості за договором постачання сільськогосподарської продукції №1 від 01.10.2020, про що ДП «Лугове» повідомлено у квітні 2021 року.

Оцінка аргументів та нормативно-правове обґрунтування.

Відповідно до ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України, господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ст. 175 Господарського кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України.

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Так, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 ст. 712 Цивільного кодексу України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

У відповідності до ч. 2 статті 712 Цивільного кодексу України, до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з ч.2 ст. 193 Господарського кодексу України кожна сторона має вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. За ч.1 ст.193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей передбачених цим Кодексом.

Так, відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обігу або інших вимог, що звичайно ставляться.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 2 ст. 693 Цивільного кодексу України передбачено, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Зі змісту зазначеної норми права вбачається, що умовою її застосування є неналежне виконання продавцем свого зобов`язання зі своєчасного передання товару покупцю. А у разі настання такої умови покупець має право діяти альтернативно: або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати. Можливість обрання певно визначеного варіанта правової поведінки боржника є виключно правом покупця, а не продавця. Отже, волевиявлення щодо обрання одного з варіантів вимоги покупця має бути вчинено ним в активній однозначній формі такої поведінки, причому доведеної до продавця. Оскільки законом не визначено форму пред`явлення такої вимоги покупця, останній може здійснити своє право будь-яким шляхом: як шляхом звернення до боржника з претензією, листом, телеграмою тощо, так і шляхом пред`явлення через суд вимоги у визначеній законом процесуальній формі - формі позову.

Дослідивши та проаналізувавши обставини справи та представлені докази, суд встановив, що позивачем на виконання умов договору постачання сільськогосподарської продукції №1 від 01.10.2020 було перераховано на рахунок відповідача 2295000,00 грн в якості попередньої оплати за товар. У зв`язку з невиконанням відповідачем свого обов`язку щодо поставки товару, позивач звернувся до відповідача із вимогою про повернення коштів попередньої оплати в сумі 2295000,00 грн. Відповідач в свою чергу перерахував на рахунок позивача 2295000,00 грн платіжними дорученнями №984 від 18.12.2020, №985 від 18.12.2020, № 1017 від 22.01.2021, однак, в призначенні платежу зазначив: повернення безв. поворотної фінансової допомоги з-но договору від 10.2020 року.

Позивач, як в позовній заяві, так і в довідці №24 від 12.04.2021 підтвердив, що між ДП «Лугове» та ТОВ «Агат Агро М» не укладалось будь-яких інших правочинів, окрім Договору постачання сільськогосподарської продукції №1 від 01.10.2020. Даний факт підтверджено і відповідачем.

Тобто, отримавши грошові кошти в сумі 2295000,00 грн, позивач достеменно знав, що вони надійшли в межах правовідносин, які виникли між сторонами по договору постачання сільськогосподарської продукції №1 від 01.10.2020.

Проте, незважаючи на те, що вказана сума грошових коштів відповідала сумі основної заборгованості відповідача за договором постачання сільськогосподарської продукції №1 від 01.10.2020, позивач не зарахував її в рахунок повернення попередньої оплати, а здійснив часткове погашення на його думку заборгованості ДП «Лугове», а саме: у відповідності до положень статті 534 Цивільного Кодексу України, відповідно було здійснено погашення на загальну суму 2 295 000,00 грн. в наступній черговості:

- 793 800,00 гривень - (за період з 21.10.2020 по 29.03.2021 року включно) - нарахована та несплачена пеня в розмірі 0,5 % від не поставленого Товару, за кожний день прострочення, передбачена п.6.1. Договору постачання сільськогосподарської продукції №1 від 01.10.2020 року;

- 171450,00 гривень (за період з 21.10.2020 по 29.03.2021 року включно) - частина нарахованого та несплаченого штрафу за користування ДП «ЛУГОВЕ» грошовими коштами TOB «АГАТ АГРО М», передбаченого п.9.3. Договору постачання сільськогосподарської продукції №1 від 01.10.2020 року;

- 756 000,00 гривень - (за період з 21.10.2020 по 29.03.2021 року включно) - нарахований та несплачений штраф в розмірі 20% вартості непоставленого товару, передбачений п.9.3. Договору постачання сільськогосподарської продукції №1 від 01.10.2020 року;

- 573 750,00 гривень - (за період з 01.11.2020 по 29.03.2021 року включно) - нарахований та несплачений штраф від розміру господарської операції на яку TOB «АГАТ АГРО М» не було своєчасно зареєстровано відповідні податкові накладні, передбачений п.9.4. Договору постачання сільськогосподарської продукції №1 від 01.10.2020 року.

Обгрунтовуючи свої дії щодо зарахування вищевказаних сум, позивач посилається на положення ст. 534 Цивільного Кодексу України та вказує на направлення відповідачу листа №11 щодо помилкового зазначення призначення платежу у платіжних дорученнях та приведення існуючих розрахунків сторін до відповідності із реальними правовідносинами і укладеним правочином, та не повідомленням відповідачем щодо своєї незгоди з запропонованим позивачем призначенням платежу.

Суд, щодо порядку зарахування коштів зазначає наступне.

У випадку, коли в графі платіжного доручення "призначення платежу" відсутні посилання на період, дату, номер договору, згідно якого здійснюється платіж, тощо, такий період має визначатись одержувачем відповідно до умов договору між платником та одержувачем коштів. Якщо відповідні застереження у договорі відсутні, то у разі наявності заборгованості платежі мають відноситись на погашення заборгованості в хронологічному порядку: починаючи з тієї, що виникла у найдавніший період, до повного її погашення.

Наведений вище алгоритм розподілу коштів урегульований в статті 534 Цивільного кодексу України, яка визначає правила виконання грошового зобов`язання, якщо наявна сума грошей є меншою за суму боргу, і вимоги кредитора в повному обсязі не можуть бути задоволені. У такому випадку вимоги кредитора погашаються у встановленій черговості:

- у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов`язані з одержанням виконання. В даному випадку мова йдеться про судові витрати, витрати на сплату держмита та інших обов`язкових платежів, витрати на юридичну допомогу тощо. Такі витрати мають бути підтверджені кредитором (наприклад, підлягатиме стягненню за рішенням суду тощо);

- у другу чергу підлягають сплаті проценти та неустойка, в разі їх нарахування на підставі договору або закону;

- і лише в третю чергу сплачується основна сума боргу. Інший порядок погашення вимог кредитора може бути встановлений договором. Сторони можуть передбачити, наприклад, першочергове погашення основної суми боргу або інші правила тощо.

В даному випадку, сума коштів, яка надійшла від відповідача станом на дату зарахування позивачем цих коштів в оплату штрафних санкцій за правилами ст.534 ЦК України, а саме 2295000,00 грн, була достатньою для задоволення вимог кредитора щодо погашення боргу в повному обсязі. Таким чином, застосування позивачем положень ст.534 ЦК України не є можливим.

Крім того, суд критично ставиться до твердження позивачем про повідомлення відповідача щодо зміни призначення платежу згідно листа від 02.03.2021 №11 (трекінг поштового відправлення №381), оскільки відповідач заперечує отримання даного відправлення, а листом ДП Укрпоша від 25.05.2021 повідомлено, що 04.03.2021 листоноша за адресою місцезнаходження підприємства ДП «Лугове» помилково вручила поштове відправлення №381 особі, що перебувала на підприємстві.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Переконливість кожного доказу доводиться у змагальній процедурі безпосередньо перед тим складом суду, який дає цьому доказу юридично значущу оцінку. Зазначена правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду від 21 січня 2018 року у справі №5-249кс15.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

При оцінці достатності доказів діють спеціальні правила - стандарти доказування, якими має керуватися суд при вирішенні справи. Стандарти доказування є важливим елементом змагальності процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведеність.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 29.08.2018 у справі № 910/23428/17.

Частинами 1 та 2 статті 2 ГПК України встановлено, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. Основними засадами (принципами) господарського судочинства, зокрема, є верховенство права, рівність учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін.

За приписами частин 2 та 3 статті 13 ГПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Обов`язок доказування і подання доказів установлено статтею 74 ГПК України, за якою кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (частина 3 статті 74 ГПК України).

Статтею 73 ГПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

З огляду на зміст статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Стаття 76 даного Кодексу визначає, що належними доказами є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять у предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Статтями 78, 79 ГПК України встановлено, що достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними ніж докази, надані на її спростування.

У рішенні 15-рп/2004 від 02.11.2004р. Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень статті 69 Кримінального кодексу України (справа про призначення судом більш м`якого покарання) визначено, що справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню. У сфері реалізації права справедливість проявляється, зокрема, у рівності всіх перед законом і засобах, що обираються для їх досягнення.

Значення принципів справедливості та добросовісності поширюється не тільки на сферу виконання зобов`язань, а і на сферу користування правами, тобто, такі засади здійснення судочинства виступають своєрідною межею між припустимим використанням права (як формою правомірного поводження) та зловживанням правами (як формою недозволеного використання прав). Аналогічну позицію наведено у постанові від 29.05.2013р. Вищого господарського суду України по справі №5011-5/14825-2012.

Господарський суд, врахувавши вищевикладене та те, що неустойка як засіб розумного стимулювання виконання грошового зобов`язання не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором, дійшов висновку про безпідставне зарахування позивачем отриманої суми грошових коштів в розмірі 2295000,00 грн в рахунок погашення штрафних санкцій, нарахованих позивачем.

Таким чином, суд доходить висновку, що відповідач виконав свої зобов`язання в частині повернення позивачу суми попередньої оплати в розмірі 2295000,00 грн, а тому позовні вимоги в частині стягнення заборгованості в сумі 2295000,00 грн необгрутовані і задоволенню не підлягають.

Згідно з ст. 610, 611 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до ст.216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Штрафними санкціями у розумінні ст.230 Господарського кодексу України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно зі статтею 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача штраф у розмірі 190719,60 грн за період з 21.10.2020 по 29.03.2021 за користування грошовими коштами, передбачений п.9.3 Договору постачання сільськогосподарської продукції №1 від 01.10.2020.

У п.9.3 договору сторони передбачили, що у випадку не поставки постачальником товару, в будь-якій кількості та якості на строк більше 20 днів, покупець має право в односторонньому порядку відмовитися від придбання товару за цим договором в цілому або тільки від не поставленого обсягу. При відмові покупця від товару (повністю або частково) з причин не поставки його постачальником або не відповідності товару умовам цього договору, постачальник зобов`язаний в продовж 3-х банківських днів з моменту отримання відповідного повідомлення покупця, повернути сплачені покупцем грошові кошти в повному обсязі зі сплатою 36% річних відсотків за користування чужими грошовими коштами та сплатити покупцю штраф в розмірі 20% вартості непоставленого обсягу товару.

Дослідивши умови договору та подані докази, врахувавши вимоги ст.14 ГПК України, суд доходить висновку, що позовні вимоги в часині стягнення штрафу обгрунтовані і підлягають задоволенню повністю в сумі 190719,60 грн.

Щодо судових витрат.

Відповідно до п. 2 ч. 1 статті 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи часткове задоволення позову судові витрати у справі покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст. 129, 233, 238, 240-241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково і стягнути з Дочірнього підприємства «Лугове», , вул. Прокопа Гацька, 26, с. Олбин Козелецького району Чернігівської області, на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Арат Агро М», , вул. Центральна, 32, с. Борівка Макарівського району Київської області, 190 719,60 грн штрафу та 2 860,79 грн судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

В решті позову про стягнення 2 295 000 грн відмовити.

Рішення набирає законної сили в строк і в порядку, встановленому ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду у строки визначені ст. 256 Господарського процесуального кодексу України.

Повідомити учасників справи про можливість одержання інформації по справі у Єдиному державному реєстрі судових рішень: http://reyestr.court.gov.ua/.

Повне рішення складено 26.07.2021.

Суддя Ю.В. Федоренко