ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛУГАНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2021 року м.Харків Справа № 913/266/20(920/1228/17)

Господарський суд Луганської області у складі судді Масловського С.В., розглянувши матеріали справи
про стягнення 4356015 грн 86 коп.
Секретар судового засідання Ведькало М.С.
У засіданні брали участь:
від позивача: представник не прибув;
від відповідача: представник не прибув.
від третьої особи представник не прибув.
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що 23.02.2012 між Публічним акціонерним товариством "Український інноваційний банк" (правонабувачем прав та обов`язків якого є - ПАТ "Українська інноваційна компанія") та Дочірнім підприємством "Сумський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія Автомобільні дороги України" було укладено кредитну угоду №09, відповідно до якої банк надав позичальнику кредит в розмірі 7000000 грн 00 коп до 31.12.2014, зі сплатою 20 % річних.
На виконання умов укладеної угоди, банк надав позичальнику кредит в сумі 7000000 грн 00 коп., проте, позичальник зобов`язання за кредитним договором виконував не своєчасно та не в повному обсязі, у зв`язку з чим утворилась заборгованість за договором в розмірі 1578575 грн 56 коп.
Ухвалою Господарського суду Сумської області від 21.12.2017 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №920/1228/17.
Ухвалою Господарського суду Сумської області від 14.02.2018 позовну заяву залишено без розгляду.
Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 25.09.2018 ухвалу Господарського суду Сумської області від 14.02.2018 у справі №920/1228/17 скасовано. Справу №920/1228/17 передано на розгляд до суду першої інстанції.
Розгляд справи неодноразово відкладався та зупинялося провадження у справі.
Ухвалою Господарського суду Сумської області від 01.03.2021 клопотання позивача - Публічного акціонерного товариства Українська інноваційна компанія від 12.02.2021 про передачу справи в порядку ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства задоволено.
Матеріали справи №920/1228/17 за позовом Публічного акціонерного товариства Українська інноваційна компанія до Дочірнього підприємства "Сумський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України", третя особа - уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства Український інноваційний банк Міхно С.С., про стягнення 4356015 грн 86 коп. заборгованості - передано до Господарського суду Луганської області, на розгляді якого перебуває справа №913/266/20 про банкрутство Публічного акціонерного товариства "Українська інноваційна компанія". В задоволенні заяви відповідача - Дочірнього підприємства Сумський облавтодор Відкритого акціонерного товариства Державна акціонерна компанія Автомобільні дороги України про залишення позовної заяви без розгляду (№ 06/210 від 26.02.2021) відмовлено.
Згідно витягу з протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 26.03.2021 матеріали справи №913/266/20(920/1228/17) передано на розгляд судді Масловському С.В.
Ухвалою Господарського суду Луганської області від 15.05.2020 відкрито провадження у справі про банкрутство Публічного акціонерного товариства "Українська інноваційна компанія"; введено мораторій на задоволення вимог кредиторів Публічного акціонерного товариства "Українська інноваційна компанія"; введено процедуру розпорядження майном боржника строком на 170 календарних днів до 01.11.2020; розпорядником майна призначено арбітражного керуючого Дашко Ігоря Валерійовича.
15.05.2020 оприлюднено на офіційному веб-сайті Вищого господарського суду України оголошення про відкриття провадження у справі № 913/266/20 про банкрутство Публічного акціонерного товариства "Українська інноваційна компанія".
01.06.2020 на адресу Господарського суду Луганської області від Публічного акціонерного товариства Українська інноваційна компанія надійшла апеляційна скарга №548/1В від 28.05.2020 на ухвалу Господарського суду Луганської області від 15.05.2020 по справі № 913/266/20 про відкриття провадження у справі про банкрутство Публічного акціонерного товариства Українська інноваційна компанія.
03.06.2020 матеріали справи надіслано до Східного апеляційного господарського суду для розгляду апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства Українська інноваційна компанія.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 02.07.2020 відмовлено Публічному акціонерному товариству Українська інноваційна компанія у задоволенні клопотання про розстрочення сплати судового збору за подання апеляційної скарги. Апеляційну скаргу повернуто без розгляду.
В той же час, Публічне акціонерне товариство Український інноваційний банк звернулося до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати ухвалу Господарського суду Луганської області від 15.05.2020 у справі №913/266/20 про відкриття провадження у справі про банкрутство, ухвалити нове рішення, яким відмовити ТОВ ЮС-Металл у відкритті провадження у справі про банкрутство ПАТ Українська інноваційна компанія.
Фонд гарантування вкладів фізичних осіб звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати ухвалу Господарського суду Луганської області від 15.05.2020 у справі №913/266/20 про відкриття провадження у справі про банкрутство, ухвалити нове рішення, яким відмовити ТОВ ЮС-Металл у відкритті провадження у справі про банкрутство Публічного акціонерного товариства Українська інноваційна компанія.
Постановою Східного апеляційного господарського суду від 10.09.2020 апеляційні скарги Публічного акціонерного товариства Український інноваційний банк та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб залишено без задоволення. Ухвалу Господарського суду Луганської області від 15.05.2020 у справі №913/266/20 залишено без змін.
Постановою Касаційного господарського суду у складі Верховного суду від 11.11.2020 у справі №913/266/20 касаційну скаргу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб задоволено частково. Постанову Східного апеляційного господарського суду від 10.09.2020 у справі №913/266/20 скасовано. Справу № 913/266/20 направлено на новий апеляційний розгляд до Східного апеляційного господарського суду.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 22.02.2021 закрито апеляційне провадження за апеляційними скаргами Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та Публічного акціонерного товариства "Український інноваційний банк" на ухвалу Господарського суду Луганської області від 15.05.2020 у справі №913/266/20.
Ухвалою Господарського суду Луганської області від 31.03.2021 справу №913/266/20(920/1228/17) прийнято до провадження; розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 21.04.2021 о 14 год. 20 хв.
У судовому засіданні 21.04.2021 постановлено ухвалу про відкладення підготовчого засідання в межах строку підготовчого провадження на 19.05.2021 о 12 год. 20 хв., яку відповідно до ч.5 ст. 233 ГПК України занесено до протоколу судового засідання.
18.05.2021 на електрону адресу Господарського суду Луганської області від Дочірнього підприємства "Сумський облавтодор" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України" надійшло клопотання №06 від 18.05.2021 про призначення судово економічної експертизи, в якому відповідач просить суд на вирішення експертизи поставити наступне питання: чи підтверджується документально та відповідає умовам кредитної угоди №09 від 23.02.2012 розрахунок заборгованості Дочірнього підприємства "Сумський облавтодор" відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" перед Публічним акціонерним товариством "Український інноваційний банк" (Публічним акціонерним товариством "Українська інноваційна компанія") станом на 14.12.2017, наведений у розрахунку заборгованості та виписках по особовим рахункам по нарахуванню та сплаті основної суми кредиту, процентів за користування кредитними коштами, пені за несвоєчасне погашення заборгованості, інфляційних втрат та 3% річних. Проведення експертизи доручити атестованому судовому експерту Глущенко Світлані Іванівні.
В обґрунтування поданого клопотання відповідачем зазначено, що при визначені ціни позову, позивач посилався на розрахунок заборгованості за кредитним договором №09 від 23.02.2012 станом на 13.12.2017 та на виписки по особовому рахунку відповідача, та загальний розмір заборгованості, визначений позивачем, складає 4356015 грн 86 коп., що на думку відповідача є завищеним та документально не підтвердженим.
Пунктом 5.1.3 кредитного договору передбачено, що банк зобов`язується відкрити позичальнику рахунки в гривні для обліку кредитної заборгованості (№ НОМЕР_1 ); в гривні для погашення кредитної заборгованості (№ НОМЕР_2 ).
На думку відповідача, умовами договору не передбачено відкриття рахунку для обліку нарахованих відсотків по кредиту; доказів та відомостей про рахунок, на якому має вестись облік нарахованих відсотків, позивачем до суду надано не було.
Відповідачем зазначено, що відповідно до наданих позивачем виписок по особовим рахункам та умов кредитного договору, погашення кредитної заборгованості здійснювалось на рахунок № НОМЕР_3 , однак жодних доказів про те, у які терміни та яким чином здійснювалось зарахування банком погашення заборгованості, позивачем до суду надано не було.
За таких обставин, як зазначає відповідач, у нього виникають сумніви щодо об`єктивності позивача при здійснені розрахунку заборгованості за кредитним договором, у зв`язку з чим слід призначити по справі судово економічну експертизу.
У судовому засіданні 19.05.2021 суд дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання Дочірнього підприємства "Сумський облавтодор" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України" №06 від 18.05.2021 про призначення судово економічної експертизи, виходячи з нижчевикладеного.
В силу приписів п. 8 ч. 2 ст. 182 Господарського процесуального кодексу України у підготовчому засіданні суд вирішує питання, зокрема, про призначення експертизи.
Статтею 99 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів.
Судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування. Якщо наявні у справі докази є взаємно суперечливими, їх оцінку в разі необхідності може бути здійснено господарським судом з призначенням відповідної судової експертизи.
Відповідно до ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.
Розглянувши матеріали справи та подане відповідачем клопотання, судом встановлено, що відповідачем не обґрунтовано дійсну потребу у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, не надано належних письмових доказів, які б свідчили про недостовірність, суперечливість доказів у справі.
Окрім того, відповідачем не надано суду обґрунтованих пояснень щодо неможливості подання до матеріалів справи висновку експерта за результатами проведення судово економічної експертизи, складного на замовлення відповідача.
Враховуючи вищевикладене, оскільки підстави для проведення експертизи, визначені ст. 99 Господарського процесуального кодексу України відсутні, господарський суд дійшов висновку, що клопотання ДП "Сумський облавтодор" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України" про призначення судово економічної експертизи не є обґрунтованим, доведеним належними та допустимими доказами, а тому задоволенню не підлягає.
18.05.2021 на електрону адресу Господарського суду Луганської області від Дочірнього підприємства "Сумський облавтодор" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України" надійшло клопотання №06/575 від 18.05.2021, в якому відповідач просить залучити до участі у справі Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Український інноваційний банк" Караченцева Артема Юрійовича замість уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Міхно С.С. (аналогічне за змістом клопотання від відповідача надійшло на адресу суду 19.05.2021).
В обґрунтування поданого клопотання відповідачем зазначено, що ухвалою Господарського суду Сумської області від 05.12.2018 залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Український інноваційний банк" Міхно С.С.
Відповідачем зазначено, що оскільки станом на момент розгляду даної справи уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Український інноваційний банк" є Караченцев Артем Юрійович, тому існує необхідність в заміні уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Український інноваційний банк" на належну особу.
У судовому засіданні 19.05.2021 суд дійшов висновку про задоволення клопотання Дочірнього підприємства "Сумський облавтодор" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України" №06/575 від 18.05.2021 про залучення до участі у справі правонаступника третьої особи, виходячи з нижчевикладеного.
Відповідно до ч.1 ст. 52 Господарського процесуального кодексу України у разі смерті або оголошення фізичної особи померлою, припинення юридичної особи шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення), заміни кредитора чи боржника в зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідного учасника справи на будь-якій стадії судового процесу.
Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №1485 від 10.08.2020 "Про продовження процедури виведення ПАТ "Укрінбанк" з ринку і призначення уповноваженої особи" продовжено процедуру виведення ПАТ "Укрінбанк" з ринку та призначено уповноваженою особою Фонду на продовження процедури виведення ПАТ "Укрінбанк" з ринку провідного професіонала з питань ліквідації банків відділу організації процедур ліквідації банків департаменту ліквідації банків Краченцева Артема Юрійовича.

За таких обставин, господарський суд дійшов висновку, що клопотання відповідача про заміну сторони у справі є законним, обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

У судовому засіданні 19.05.2021 постановлено ухвалу про продовження строку підготовчого провадження на 30 днів та відкладення підготовчого засідання в межах строку підготовчого провадження на 09.06.2021 о 14 год. 00 хв., яку відповідно до ч.5 ст. 233 ГПК України занесено до протоколу судового засідання.

08.06.2021 на електрону адресу Господарського суду Луганської області від Дочірнього підприємства "Сумський облавтодор" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України" надійшло клопотання №06/673 від 08.06.2021 про витребування оригіналів письмових доказів.

В обґрунтування поданого клопотання відповідачем зазначено, що звертаючись до суду з даним позовом, позивачем в порушення ст.ст. 80, 91 Господарського процесуального кодексу України, не було завірено належним чином копії документів доданих до позовної заяви, а саме відсутній підпис позивача та/або його представника та не зазначено дати такого засвідчення, та не було зазначено чи наявні у позивача оригінали зазначених документів.

За таких обставин, відповідач просить суд витребувати у Публічного акціонерного товариства "Українська інноваційна компанія" оригінали письмових доказів, а саме: кредитної угоди №09 від 23.02.2012 та усі додаткові угоди та додаткові договори, які є невід`ємною частиною кредитної угоди; статут ПАТ Український інноваційний банк" (редакція 2015); статут ПАТ "Укрінком" (редакція 2016); статут ПАТ "Українська інноваційна компанія" затверджений позачерговими загальними зборами акціонерів ПАТ "Укрінком" №6 від 28.03.2017.

У судовому засіданні 09.06.2021 постановлено ухвалу про відкладення підготовчого засідання в межах строку підготовчого провадження на 17.06.2021 о 14 год. 00 хв., яку відповідно до ч.5 ст. 233 ГПК України занесено до протоколу судового засідання.

У судовому засіданні 17.06.2021 постановлено ухвалу про відкладення підготовчого засідання в межах строку підготовчого провадження на 30.06.2021 о 14 год. 40 хв., яку відповідно до ч.5 ст. 233 ГПК України занесено до протоколу судового засідання.

У судовому засіданні 30.06.2021 суд дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання Дочірнього підприємства "Сумський облавтодор" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України" №06/673 від 08.06.2021 про витребування оригіналів письмових доказів, виходячи з нижчевикладеного.

Частинами 1-3 статті 80 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 81 Господарського процесуального кодексу України учасник справи у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений в частинах другій та третій статті 80 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

У клопотанні про витребування судом доказів повинно бути зазначено: 1) який доказ витребовується (крім клопотання про витребування судом групи однотипних документів як доказів); 2) обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати; 3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа; 4) заходи, яких особа, яка подає клопотання, вжила для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу; 5) причини неможливості отримати цей доказ самостійно особою, яка подає клопотання.

Відповідно до ч.ч.1 - 4 ст. 91 Господарського процесуального кодексу України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Учасники справи мають право подавати письмові докази в електронних копіях, посвідчених електронним підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до закону. Електронна копія письмового доказу не вважається електронним доказом.

Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством.

Порядок засвідчення копій документів визначений пунктами 5.26, 5.27 Національного стандарту України Державної уніфікованої системи документації, Уніфікованої системи організаційно - розпорядчої документації «Вимоги до оформлювання документів» (ДСТУ 4163-2003), затвердженого наказом Держспоживстандарту України від 07.04.2003 № 55. За вказаним нормативно-правовим актом, відмітка про засвідчення копії документа складається: 1) зі слів "Згідно з оригіналом", 2) назви посади, 3) особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів та прізвища, 4) дати засвідчення копії, яка проставляється нижче підпису.

Судом встановлено, що позивачем в порядку, узгодженому процесуальним законодавством, здійснено засвідчення додатків позовної заяви, в тому числі кредитної угоди №09 від 23.02.2012, додаткових угод та додаткових договорів, які є невід`ємною її частиною, шляхом проставляння відмітки «Згідно з оригіналом», прізвища представника, який засвідчував відповідні документи та дата засвідчення документів.

При цьому, процесуальне законодавство визначає обов`язковість учасників справи належним чином обґрунтовувати необхідність здійснення судом примусової дії (як-то витребування документів), однак за текстом клопотання про витребування оригіналів письмових доказів, відповідачем не обґрунтовано та не доведено необхідності витребування від позивача оригіналу кредитної угоди №09 від 23.02.2012, додаткових угод та додаткових договорів, які є невід`ємною її частиною.

За таких обставин, враховуючи, що відповідачем не доведено необхідність витребування у позивача оригіналу кредитної угоди №09 від 23.02.2012, додаткових угод та додаткових договорів, які є невід`ємною її частиною, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання.

У судовому засіданні 30.06.2021 постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 13.07.2021 о 12 год. 00 хв., яку відповідно до ч.5 ст. 233 ГПК України занесено до протоколу судового засідання.

Відповідач проти позову заперечив, зокрема з підстав викладених у відзиві на позовну заяву та додаткових поясненнях, та зазначив, що ПАТ Українська інноваційна компанія" не є банком, оскільки названа юридична особа не має відповідної ліцензії, при цьому чинне на час укладання кредитної угоди законодавство України, передбачало, що однією із сторін кредитного договору має бути банк або фінансова установа та позичальник, з іншої сторони.

24.12.2015 Правлінням Національного Банку України було прийнято Постанову №934 "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Укрінбанк" до категорії неплатоспроможних" та Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення №239 від 24.12.2015 "Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ "Укрінбанк" та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку".

22.03.2016 Правлінням Національного банку України на підставі пропозиції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб щодо відкликання банківської ліцензії та ліквідації ПАТ "УКРІНБАНК" винесено постанову №180 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ "УКРІНБАНК".

Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення №385 "Про початок процедури ліквідації ПАТ "УКРІНБАНК" та делегування повноважень ліквідатора банку".

Відповідно до інформації з сайту Національного банку України, Публічне акціонерне товариство "Український інноваційний банк", що знаходиться за адресою: 04053, м. Київ, вул. Смирнова Ласточкіна, 10-А, , з реєстраційним номером в Державному реєстрі банків 9, перебуває в довіднику банків, що ліквідовуються.

Відповідачем зазначено, що жодних кредитних договорів з Публічним акціонерним товариством "Українська інноваційна компанія" не укладалось, заборгованість перед Публічним акціонерним товариством "Українська інноваційна компанія" відсутня.

Також, відповідачем зазначено, що Великою Палатою Верховного Суду від 10.12.2019 по справі №925/698/16 зроблено правовий висновок, що в результаті організаційних змін банку від 13.07.2016 та 28.03.2017 нова банківська установа відповідно до вимог ст. 17 Закону України "Про банки і банківську діяльність" не утворилась.

Відповідно до банківського законодавства реорганізація банку або його ліквідація за рішенням власників має відбуватись за погодженням з Національним банком України. Відповідного погодження не встановлено. Разом з тим, банківським законодавством, зокрема ст. 16 та 46 Закону України "Про банки і банківську діяльність" також передбачено інформування та погодження з Національним банком України змін до статуту банку, а також їх реєстрацію тільки після погодження таких змін Національним банком України.

Правочину між ПАТ "Український інноваційний банк" та ПАТ "Укрінком" щодо передачі прав та обов`язків банку не відбулось, правонаступництва в розумінні процедури реорганізації також. Іншої передбаченої статтею 514 Цивільного кодексу України зміни кредитора в особі ПАТ "Український інноваційний банк" на ПАТ "Укрінком" (ПАТ "Українська інноваційна компанія" не доведено.

Перехід прав та обов`язків від ПАТ "Український інноваційний банк" до ПАТ "Укрінком" та наступних осіб, які заявляли про своє отримання прав та обов`язків цього банку не міг відбуватись лише на підставі виключення кредитною установою із своєї назви слова "банк" та виключення з видів своєї діяльності "банківської діяльності" без дотримання вимог банківського законодавства. Організаційні зміни банку від 13.07.2016 та від 28.03.2017 не відповідають вимогам банківського законодавства.

За таких обставин, як зазначає відповідач, Велика Палата Верховного Суду дійшла правового висновку, що таким суб`єктом (належним позивачем у справі) була та залишається банківська установа ПАТ "Український інноваційний банк", відповідне право якого не переходило до ПАТ "Укрінком" (ПАТ "Українська інноваційна компанія").

Розглянувши наявні матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд Луганської області, -

ВСТАНОВИВ:

23.02.2012 між Публічним акціонерним товариством "Український інноваційний банк" (банк за договором) та Дочірнім підприємством "Сумський облавтодор" відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" (позичальник за договором) було укладено кредитну угоду №09, відповідно до умов якої, банк надав позичальнику кредит на умовах відновлювальної кредитної лінії на термін до 22.02.2013 з лімітом 7000 000 грн 00 коп.

Сторонами неодноразово вносились зміни та доповнення до кредитної угоди щодо розміру та строку кредитування, щодо забезпечення виконання зобов`язань за договором; граничного терміну повернення кредиту та щодо розміру відсотків за кредитом.

Відповідно до п. 3.1. кредитного договору (в редакції додаткової угоди №4 від 22.04.2013) банк надає позичальнику кредит на умовах відновлювальної кредитної лінії на термін до 22.05.2013 з лімітом 7000000 грн 00 коп.

Відповідно до 3.5.1. (в редакції додаткової угоди №4 від 22.04.2013) граничним терміном повернення кредиту є 22.05.2013. Позичальник зобов`язується погасити кредит повністю в строк до 22.05.2013.

Відповідно до п. 3.1. кредитної угоди (в редакції додаткової угоди №5 від 23.05.2013) банк надає позичальнику кредит на умовах відновлювальної кредитної лінії на термін до 22.11.2013 з лімітом 7000000 грн 00 коп.

Відповідно до 3.5.1. (в редакції додаткової угоди №5 від 23.05.2013) граничним терміном повернення кредиту є 22.11.2013. Позичальник зобов`язується погасити кредит повністю в строк до 22.11.2013.

Відповідно до 3.5.1. (в редакції додаткової угоди №6 від 16.10.2013) граничним терміном повернення кредиту є 31.12.2013. Позичальник зобов`язується погасити кредит повністю в строк до 31.12.2013, дотримуючись наступного графіку зменшення лімінту кредитування:

- з 10.11.2013 ліміт 3432800 грн 00 коп.;

- з 10.12.2013 ліміт 1932800 грн 00 коп.

Відповідно до п. 3.1. кредитної угоди (в редакції додаткового договору №9 від 28.08.2014) банк надає позичальнику кредит на умовах відновлювальної кредитної лінії на термін до 31.12.2014 з лімітом в сумі 3682800 грн 00 коп.

Відповідно до 3.5.1. (в редакції додаткового договору №9 від 28.04.2014) граничним терміном повернення кредиту є 31.12.2014. Погашення відбувається шляхом безготівкового перерахування коштів позичальником на рахунок банку з подальшим зарахуванням на позичковий рахунок. Кредитні кошти повертаються лише в тій валюті, в якій вони були надані. Заборгованість позичальника за цією угодою стає строковою до стягнення у випадках, передбачених цією угодою та/або гарантійними документами.

Позичальник сплачує банку проценти в розмірі 20% річних. Нарахування процентів за користування кредитом здійснюється у валюті кредиту в останній робочий день поточного місяця. Проценти за кредитом нараховуються щомісячно на суму фактичної заборгованості за кредитом з дати її виникнення. Будь який наступний період нарахування процентів в подальшому є період з першого по останній календарний день поточного місяця та до повного погашення заборгованості за кредитом. При розрахунку процентів за користування кредитом використовується метод факт/факт, виходячи з фактичної кількості днів у місяці та році. При розрахунку процентів враховується день надання та не враховується день повернення кредиту. Нараховані проценти сплачуються позичальником у валюти кредиту з першого по десяте число (включно) кожного наступного місяця за місяцем нарахування процентів та одночасно з поверненням кредиту (п.3.4.1. договору).

Відповідно до п.3.7.1. (в редакції додаткового договору №8 від 03.04.2014) забезпеченням виконання зобов`язань позичальника за угодою є застава майнових прав на отримання коштів в сумі 27290000,00 грн за виконані роботи по договору про закупівлю робіт за державні кошти №2Е-МД/2281 від 10.01.2014, укладеного між позичальником та Службою автомобільних доріг у Сумській області; застава основних засобів підприємства (спеціальна техніка та транспортні засоби); застава товарів в обороті (товарно матеріальні цінності).

Розділом 7 кредитного договору була погоджена відповідальність сторін, а саме сторони за невиконання (неналежне виконання) умов угоди несуть відповідальність, передбачену чинним законодавством України (п.7.1.); позичальник зобов`язаний відшкодувати всі завдані банку збитки, в тому числі в усіх випадках своєчасного попередження банку про можливе невиконання позичальником зобов`язань за угодою (п.7.2); у разі порушення строків оплати процентів за кредитом позичальник сплачує банку пеню. Пеня нараховується на суму несплачених (несвоєчасно сплачених) процентів, із розрахунку фактичної кількості прострочених днів, в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який нараховується пеня (п.7.3); у разі порушення граничного терміну повернення кредиту, позичальник сплачує банку пеню. Пеня нараховується на суму простроченої заборгованості за кредитом із розрахунку фактичної кількості днів існування простроченої заборгованості, починаючи з дати її виникнення до дати повернення кредиту (приведення у відповідність розміру, заборгованості за кредитом з умовами 3.5.1. договору), у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, з а який нараховується пеня (п.7.4.).

Пеня, передбачена пунктами 7.3 7.4 договору, нараховується банком за весь час існування простроченої заборгованості (до моменту виконання простроченого зобов`язання) (п.7.5. договору).

На виконання умов кредитного договору, відповідно до виписки по особовому рахунку відповідача, банк перерахував позичальнику (ДП "Сумський облавтодор" відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України") кредитні кошти в загальному розмірі 7000000 грн 00 коп.

Дочірнє підприємство "Сумський облавтодор" відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" зобов`язання за кредитним договором щодо повернення кредитних коштів виконало не в повному обсязі, у зв`язку з чим, на думку позивача, утворилась заборгованість за кредитною угодою №09 від 23.02.2012 в розмірі 1578575 грн 56 коп.

Також, позивачем відповідно до умов кредитної угоди та ст. 625 Цивільного кодексу України, нараховані, відсотки за користування кредитом за період з 30.11.2015 по 14.12.2017 977089 грн 59 коп., інфляційні нарахування за несвоєчасну сплату відсотків за період з 30.11.2015 по 31.05.2016 10553 грн 24 коп., інфляційні нарахування за несвоєчасне повернення кредиту за період з 30.11.2015 по 30.11.2017 504254 грн 19 коп., пеня за несвоєчасну сплату відсотків за період з 15.12.2016 по 14.12.2017 376622 грн 39 коп., пеня за несвоєчасне повернення кредиту за період з 15.12.2016 по 14.12.2017 832250 грн 94 коп., 3% річних за несвоєчасну сплату відсотків 29312 грн 69 коп., 3% річних за несвоєчасне повернення кредиту 47357 грн 27 коп.

З приводу посилання відповідача на постанову Великої Палати Верховного Суду у справі №925/698/16 від 10 грудня 2019 року, суд зазначає наступне.

В Ухвалі про відмову у відкритті конституційного провадження у справі за конституційною скаргою Публічного акціонерного товариства Українська інноваційна компанія від 03 червня 2020 року справа №3-88/2020(175/20), Конституційним Судом України зазначено, що постановою Великої Палати Верховного Суду у справі №925/698/16 від 10 грудня 2019 року скасовано рішення Господарського суду Черкаської області від 6 жовтня 2017 року та постанову Київського апеляційного господарського суду від 4 грудня 2017 року, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. Таким чином, постанову Великої Палати Верховного Суду від 10 грудня 2019 року не можна вважати остаточним судовим рішенням у справі.

В постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справі №922/2144/16 від 25 листопада 2020 року зазначено, що посилання скаржника на постанову Великої Палати Верховного Суду №925/698/16 від 10.12.2019 є безпідставним, оскільки зазначеною постановою справу №925/698/16 передано на новий розгляд до господарського суду першої інстанції, що не означає вирішення спору, а, отже, й остаточного формування правового висновку Верховного Суду у такій справі та в судових рішеннях з них.

Також суд звертає увагу, що відповідно до сталої практики Верховного Суду, обставини встановлені у справі №925/698/16 не мають преюдиційного значення для справи, яка розглядається господарським судом Луганської області з огляду на нижчевикладене.

Відповідно до п. 6.33 постанови Великої Палати Верховного Суду №48/340 від 02.07.2019 зазначено, що суд не врахував належним чином, що в іншій справі №137/7 суди не визнали за державою права власності на спірне майно. При цьому Господарський суд міста Києва, з рішенням якого погодився Вищий господарський суд України, дійшов правильного висновку про те, що рішення у справі № 137/7 не вважається преюдиційним з двох причин. По-перше, склад учасників справи № 137/7 та цієї справи не є тотожним. По-друге, преюдиційне значення мають лише встановлені судом обставини, а не правової їх оцінки.

В п. 47 постанови Верховного Суду №761/29966/16-ц від 18.12.2019 зазначено, що звільнення від доказування з підстав установлення преюдиційних обставин в іншому судовому рішенні, варто розуміти так, що учасники судового процесу не зобов`язані повторно доказувати ті обставини, які були встановлені чинним судовим рішенням в іншій адміністративній, цивільній або господарській справі, якщо в цій справі брали участь особи, щодо яких відповідні обставини встановлені.

За таких обставин суд дійшов висновку, що посилання відповідача на постанову Великої Палати Верховного Суду у справі №925/698/16 є безпідставним, оскільки направлення справи на новий розгляд свідчить про відсутність остаточного рішення та правового висновку, а обставини встановлені у справі не мають преюдиційного значення.

Відповідно до висновку викладеному у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного суду у справі №826/14033/17 від 09.08.2019, ПАТ "Укрінком" є тією ж юридичною особою, яке довело свою ідентичність та безперервність юридичної особи, а зміна організаційно-правової форми не відбувалась, тому відсутній факт реорганізації юридичної особи, в ході якої згідно з ст. 27, 28 Закону України Про банки і банківську діяльність необхідне затвердження плану реорганізації та отримання дозволу від НБУ.

В даному випадку мало місце транслятивне (підсумоване) правонаслідування юридичної особи, враховуючи зміну назви, збереження ідентифікаційного коду юридичної особи та вступ у цивільний оборот нової, замість правопопередника зі збереженням обсягу правосуб`єктності в порядку правонаступництва.

Згідно з ст. 104 ЦКУ юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників.

В п. 50 постанови Великої Палати Верховного Суду №914/3587/14 від 24.04.019 зазначено, що з аналізу зазначених положень убачається, що сама лише зміна найменування (типу) юридичної особи не означає її реорганізації, зокрема, перетворення, якщо при цьому не змінюється організаційно-правова форма такої особи. Зміна типу акціонерного товариства з публічного на приватне (ПАТ Львівобленерго на ПрАТ Львівобленерго) не є його реорганізацією. Водночас зміна найменування юридичної особи тягне за собою необхідність у державній реєстрації змін до установчих документів у порядку, визначеному Законом України Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Частиною 1 статті 10 Закону України Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань встановлено, якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.

Відповідно до п. 6 положення про Єдиний державний реєстр підприємств та організацій України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №118 від 22 січня 1996 року інформаційний фонд Реєстру містить, зокрема, дані ідентифікаційні - ідентифікаційний код та найменування суб`єкта (п. 4), який зберігається за суб`єктом, якому він присвоєний, протягом усього періоду його існування і є єдиним (п. 6).

Правонаступництво є перехід сукупності прав та обов`язків від одного суб`єкта правовідносин до іншого, в порядку та на умовах встановлених законом. Отже обов`язковою умовою правонаступництва, є наявність декількох окремих суб`єктів, дотримання процедури переходу прав та обов`язків встановленої законом, і як наслідок втрата прав та обов`язків однією особою, та набуття іншою.

В даному випадку відбулась зміна найменування юридичної особи, без зміни організаційно правової форми, що не є її реорганізацією та не є перетворенням. Оскільки код ЄДРПОУ є ідентифікуючою ознакою юридичною особи, яка залишається незмінною протягом усього часу його існування, суд дійшов висновку, що ПАТ Українська інноваційна компанія та ПАТ Укрінбанк є однією юридичною особою. Крім того, відповідно до імперативних приписів статті 10 Закону України Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань відомості внесені до єдиного державного реєстру вважаються достовірними, та можуть бути використанні у спорі з третьою особою.

За таких обставин суд погоджується з твердженням позивача що ПАТ Українська інноваційна компанія не є правонаступником ПАТ Укрінбанк, оскільки є однією юридичною особою з різними назвами.

У постанові Об`єднаної Палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справі №910/8117/17 від 03 серпня 2018 зроблено висновок: 6.11 Ураховуючи зазначені положення законодавства, за установлених судами обставин про здійснення дій щодо реєстрації нової редакції статуту ПАТ "Укрінбанк", зміни назви на ПАТ "Укрінком", а в подальшому на ПАТ "Українська інноваційна компанія", зміни місцезнаходження товариства та видалення певних видів діяльності товариства на підставі рішень позачергових загальних зборів акціонерів, висновок судів попередніх інстанцій про правонаступництво ПАТ "Укрінком" і ПАТ "Українська інноваційна компанія" ПАТ "Укрінбанк" без дотримання відповідної процедури є помилковим і таким, що не відповідає положенням чинного законодавства. Матеріали справи не містять будь-яких доказів на підтвердження переходу до ПАТ "Українська інноваційна компанія" прав та обов`язків саме банківської установи - ПАТ "Укрінбанк" згідно із законодавчо встановленою процедурою. Водночас залишення позивачем у цьому випадку ідентифікаційного коду юридичної особи (05839888), який було присвоєно ПАТ "Укрінбанк", суперечить наведеному вище.

В постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду у справі №826/11199/16 від 19.04.2019 зазначено, що з огляду на вищевикладені норми, колегія суддів погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій щодо того, що повноваження щодо повного та виняткового управління банком виникає у Фонду гарантування вкладів фізичних осіб після прийняття Національним банком України рішення про віднесення банку до категорії неплатоспроможних та в подальшому - рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

В той же час, станом на дату виникнення спірних правовідносин вказані рішення Правління Національного банку України скасовані в судовому порядку, що, в свою чергу, відновлює повноваження органів управління банку.

Відтак, колегія суддів вважає обґрунтованою позицію судів попередніх інстанції щодо наявності у органів управління банку права приймати рішення про зміну найменування, місцезнаходження, керівника, затвердження нової редакції Статуту тощо.

Предметом спору у справі №910/8117/17 було стягнення заборгованості, тоді як у справі №826/11199/16 позов було заявлено Фондом гарантування вкладів фізичних осіб про скасування державної реєстрації змін до установчих документів.

Суд враховує те, що правовий висновок у справі №826/11199/16 було сформовано пізніше, та враховує те, що саме у зазначеній справі до предмету доказування входили обставини на підтвердження або спростування законності проведення реєстраційних дій, які безпосередньо досліджувались і встановлювались судом, та знайшли своє відображення у мотивувальній частині судового рішення.

Юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку. Юридична особа наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю, може бути позивачем та відповідачем у суді (стаття 80 ЦК України). Глава 7 ЦК України містить загальні положення про юридичну особу.

Відповідно до статті 91 Цивільна правоздатність юридичної особи ЦК України юридична особа здатна мати такі ж цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність), як і фізична особа, крім тих, які за своєю природою можуть належати лише людині. Цивільна правоздатність юридичної особи може бути обмежена лише за рішенням суду. Юридична особа може здійснювати окремі види діяльності, перелік яких встановлюється законом, після одержання нею спеціального дозволу (ліцензії). Цивільна правоздатність юридичної особи виникає з моменту її створення і припиняється з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Відповідно до ч. 1 ст. 92 Цивільна дієздатність юридичної особи ЦК України юридична особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Порядок створення органів юридичної особи встановлюється установчими документами та законом.

Спеціальна правоздатність юридичних осіб (частина третя статті 91 ЦК України) встановлюється для юридичних осіб, які здійснюють окремі види діяльності, для здійснення яких законом передбачено отримання спеціального дозволу (ліцензії).

Правосуб`єктність юридичної особи та спеціальна правосуб`єктність, не є тотожними поняттями, а відрізняються умовами та моментом набуття, обсягом юридичних можливостей, та умовами припинення.

Згідно зі статтею 7 Закону України Про ліцензування видів господарської діяльності ліцензуванню, зокрема, підлягає банківська діяльність, діяльність з надання фінансових послуг та інша діяльність, ліцензування якої здійснює НБУ відповідно до закону.

Таким чином право на надання банківських або інших фінансових послуг, юридична особа набуває після отримання відповідної ліцензії.

В свою чергу підстави виникнення цивільних прав та обов`язків визначені статтею 11 Цивільного кодексу України, однією з яких є договори та інші правочини.

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Судом встановлено що 23.02.2012 між ПАТ "Український інноваційний банк", яке в подальшому перейменовано на ПАТ Українська інноваційна компанія та Дочірнім підприємством "Сумський облавтодор" відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" було укладено кредитну угоду №09, відповідно до якого банк надав позичальнику кредит в розмірі 7000000,00 грн на термін до 31.12.2014. Відповідно до п.3.1. (в редакції додаткового договору №9 від 28.08.2014, банк надав позичальнику кредит на умовах відновлювальної кредитної лінії на термін до 31.12.2014 з лімітом в сумі 3682800,00 грн).

Постановою Правління Національного Банку України Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку №180 від 22.03.2016 року було прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ Укрінбанк.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва у справі №826/5325/16 від 29.04.2016, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 13.07.2016 та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 23.11.2016, визнано протиправною та скасовано постанову НБУ № 180 від 22.03.2016.

Станом на момент розгляду справи доказів повернення банківської ліцензії позивачу, та відновлення банківської діяльності - суду надано не було.

Отже станом на момент укладення договору (23.02.2012) у позивача існувала банківська ліцензія, що підтверджується матеріалами справи та не заперечується сторонами.

Оскільки 22.03.2016 Постановою Правління НБУ №180 було відкликано банківську ліцензію, яка в подальшому хоча і була визнана протиправною та скасованою, обсяг цивільних прав та обов`язків юридичної особи змінився, адже саме з цієї дати позивач втратив право здійснювати банківську діяльність.

В свою чергу зобов`язання між позивачем та відповідачем виникли на підставі укладеного договору від 23.02.2012, в той час коли позивач мав статус банківської установи. Втрата банківської ліцензії позбавляє позивача в подальшому здійснювати банківську діяльність, але не припиняє набутих прав та обов`язків. Так само втрата банківської ліцензії позивачем, не звільняє відповідача від обов`язку належного виконання взятих на себе договірних зобов`язань.

Відповідно до статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Нормами чинного законодавства та договору, не передбачено такої підстави припинення існуючих зобов`язань, як відкликання банківської ліцензії, або внесення змін до статуту юридичної особи.

Враховуючи вищевикладене, оскільки ПАТ Укрінбанк та ПАТ Українська інноваційна компанія є однією юридичною особою, зобов`язання які виникли на підставі кредитного договору належним чином виконані не були, та не були припинені, господарський суд дійшов висновку, що саме позивачу належить право вимоги за кредитним договором.

Згідно зі ст. 11 ЦК України (далі - ЦК України) підставою виникнення цивільних прав і обов`язків (зобов`язань) є, зокрема, договір.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1 ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки.

Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позика, надана за договором безпроцентної позики, може бути повернена позичальником достроково, якщо інше не встановлено договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Судом встановлено, що на виконання умов кредитної угоди, відповідно до виписки по особовому рахунку відповідача, позивач перерахував відповідачу (ДП "Сумський облавтодор" відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України") кредитні кошти в загальному розмірі 7000000 грн 00 коп.

Дочірнє підприємство "Сумський облавтодор" відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" зобов`язання за кредитним договором щодо повернення кредитних коштів виконало не в повному обсязі, у зв`язку з чим, утворилась заборгованість за кредитною угодою №09 від 23.02.2012 в розмірі 1578575 грн 56 коп.

Станом на час розгляду даної справи, відповідачем доказів належного виконання зобов`язань за кредитною угодою №09 від 23.02.2012 до суду надано не було.

За таких обставин суд дійшов висновку, що вимога про стягнення з відповідача заборгованості за кредитною угодою №09 від 23.02.2012 в розмірі 15787575 грн 56 коп. є обґрунтованою, доведеною належними та допустимими доказами, та такою, що підлягає задоволенню повністю.

Також, позивачем відповідно до умов кредитного договору та ст. 625 Цивільного кодексу України, нараховані, відсотки за користування кредитом за період з 30.11.2015 по 14.12.2017 977089 грн 59 коп., інфляційні нарахування за несвоєчасну сплату відсотків за період з 30.11.2015 по 31.05.2016 10553 грн 24 коп., інфляційні нарахування за несвоєчасне повернення кредиту за період з 30.11.2015 по 30.11.2017 504254 грн 19 коп., пеня за несвоєчасну сплату відсотків за період з 15.12.2016 по 14.12.2017 376622 грн 39 коп., пеня за несвоєчасне повернення кредиту за період з 15.12.2016 по 14.12.2017 832250 грн 94 коп., 3% річних за несвоєчасну сплату відсотків 29312 грн 69 коп., 3% річних за несвоєчасне повернення кредиту 47357 грн 27 коп.

Згідно з ч.3 ст. 346 Господарського кодексу України (далі - ГК України) кредити надаються банком під відсоток. Надання безвідсоткових кредитів забороняється, крім випадків, передбачених законом.

Частиною 2 ст. 10561 ЦК України встановлено, що розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Згідно зі статтею 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Термін користування чужими грошовими коштами може використовуватися у двох значеннях. Перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення - прострочення виконання грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх.

Відповідно до положень частини 1 статті 1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Однак позов у цій справі подано саме у зв`язку з неправомірним користуванням відповідачами грошовими коштами через прострочення виконання грошового зобов`язання.

Правовий аналіз змісту правовідносин, що випливають із права позикодавця на проценти за час дії договору позики, та правовідносин, які склалися між сторонами цього спору внаслідок припинення договору або пред`явлення вимоги до позичальника і невиконання відповідачем обов`язку повернути грошові кошти у визначений строк, не дає підстав для висновку, що такі правовідносини подібні за змістом.

Плата за прострочення виконання грошового зобов`язання врегульована законодавством. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Тобто законодавство встановлює наслідки як надання можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу в межах дії договору, так і наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №910/1238/17 від 23.05.2018.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що припис абзацу 2 частини 1 статті 1048 Цивільного кодексу України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

А отже, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечується частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №444/9519/12 від 28.03.2018.

Судом встановлено, що позивачем заявлено вимогу про стягнення відсотків за користування кредитом за період з 30.11.2015 по 14.12.2017.

Враховуючи те, що 22.03.2016 Постановою Правління НБУ № 180 було відкликано банківську ліцензію, яка в подальшому хоча і була визнана протиправною та скасованою, обсяг цивільних прав та обов`язків позивача змінився, внаслідок чого останній втратив право на отримання відсотків за користування кредитом після 22.03.2016.

За таких обставин вимога позивача про стягнення з відповідача відсотків за користування кредитом за період з 22.03.2016 по 14.12.2017, не є законною та обґрунтованою, а тому задоволенню не підлягає.

За таких обставин, похідна вимога про стягнення з відповідача інфляційних нарахувань за прострочення сплати процентів за користування кредитом за період з квітня 2016 по травень 2016, та похідна вимога про стягнення з відповідача пені за прострочення сплати процентів за користування кредитом за період з 15.12.2016 по 14.12.2017 є незаконною та необґрунтованою, а тому задоволенню не підлягає.

Суд, перевіривши наданий позивачем розрахунок заборгованості зі сплати відсотків за користування кредитом встановив, що позивачем розрахунок відсотків за користування кредитом здійснювався із річної ставки процентів 30%, в той час, коли умовами кредитної угоди передбачено, що позичальник сплачує 20 % річних (п.3.4.1).

За розрахунком суду, зробленого за допомогою "Юридичної інформаційно - пошукової системи "Законодавство", сума відсотків за користування кредитом за період з 30.11.2015 по 21.03.2016 становить 104542 грн. 70 коп., яка є обґрунтованою, доведеною належними та допустимими доказами, та такою, що підлягає задоволенню.

Згідно зі статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" визначено індексацію грошових доходів населення як встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодувати подорожчання споживчих товарів і послуг (стаття 1 Закону). Статтею 2 цього Закону передбачено як об`єкти індексації грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України, що не мають разового характеру, перелік яких визначено у частині першій цієї статті; водночас, частиною другою статті 2 цього Закону законодавець передбачив право Кабінету Міністрів України встановлювати інші об`єкти індексації, поряд з тими, що зазначені у частині першій цієї статті.

З метою реалізації Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" Кабінет Міністрів України постановою №1078 від 17.07.2003 затвердив Порядок проведення індексації грошових доходів населення (далі - Порядок), пунктом 1 якого передбачено, що цей Порядок визначає правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення. Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. Сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків (пункти 1-1, 4 Порядку).

Отже, при розрахунку інфляційних втрат у зв`язку з простроченням боржником виконання грошового зобов`язання до цивільних відносин, за аналогією закону, підлягають застосуванню норми Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" та приписи Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1078 від 17.07.2003 та Методика розрахунку базового індексу споживчих цін, затверджена наказом Державного комітету статистики України №265 від 27.07.2007.

Порядок індексації грошових коштів для цілей застосування статті 625 ЦК України визначається із застосуванням індексу споживчих цін (індексу інфляції) за офіційними даними Державного комітету статистики України у відповідний місяць прострочення боржника, як результат множення грошового доходу на величину приросту споживчих цін за певний період, поділену на 100 відсотків (абзац п`ятий пункту 4 постанови КМУ №1078).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Об`єднаної Палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 26.06.2020 у справі №905/21/19.

Суд, перевіривши наданий позивачем розрахунок стягнення з відповідача інфляційних нарахувань за несвоєчасне погашення кредиту в сумі 504254 грн 19 коп. за період з 30.11.2015 по 30.11.2017 встановив, що позивачем при розрахунку були допущені арифметичні помилки.

За розрахунком суду, зробленого за допомогою "Юридичної інформаційно - пошукової системи "Законодавство", в межах періоду заявленого позивачем, сума інфляційних нарахувань за порушення строків повернення кредиту становить 436123 грн. 16 коп., яка є обґрунтованою, доведеною належними та допустимими доказами, та такою, що підлягає задоволенню.

За розрахунком суду, зробленого за допомогою "Юридичної інформаційно - пошукової системи "Законодавство", сума інфляційних нарахувань за порушення строків сплати відсотків за користування кредитом за період з 30.11.2015 по 21.03.2016, яка є обґрунтованою, доведеною належними та допустимими доказами, становить 22141 грн. 23 коп., але враховуючи принцип диспозитивності судового процесу, оскільки суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог, сума інфляційних нарахувань за порушення строків сплати відсотків за користування кредитом за період з 30.11.2015 по 21.03.2016, яка підлягає задоволенню складає 10553 грн 24 коп.

Щодо заявленого позивачем розміру пені за прострочення сплати основного боргу за кредитом суд зазначає наступне.

Статтею 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Стаття 216 ГК України передбачає відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим кодексом, іншими законами і договором.

Штрафними санкціями відповідно до ст. 230 ГК України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Частиною 6 ст. 232 ГК України встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Частиною 1 ст. 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Згідно ч. 2 ст. 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі, якщо таке збільшення не заборонено законом.

Частиною 2 ст. 343 ГК України визначено, що пеня за прострочку платежу встановлюється за згодою сторін господарських договорів, але її розмір не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України.

Приписами статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня (ст. 3 вказаного Закону).

Таким чином, договірні правовідносини між платниками і одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань врегульовано Законом України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань".

Отже, яким би способом не визначався в договорі розмір пені, він не може перевищувати той розмір, який установлено законом як граничний, тобто за прострочення платежу за договором може бути стягнуто лише пеню, сума якої не перевищує ту, що обчислено на підставі подвійної облікової ставки Національного банку України.

Умовами договору сторони погодили, що у разі порушення терміну повернення кредиту позичальник сплачує банку пеню, яка нараховується на суму простроченої заборгованості за кредитом із розрахунку фактичної кількості днів існування простроченої заборгованості, починаючи з дати її виникнення до дати повернення кредиту, у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який нараховується пеня. При цьому, пеня нараховується банком за весь час існування простроченої заборгованості (до моменту виконання простроченого зобов`язання).

За розрахунком суду, зробленого за допомогою "Юридичної інформаційно пошукової системи "Законодавство", в межах періоду заявленого позивачем, сума пені по основному боргу за кредитом за період з 15.12.2016 по 14.12.2017 складає 416211 грн 97 коп., яка є обґрунтованою, доведеною належними та допустимими доказами, та такою, що підлягає задоволенню.

Щодо заявлених до стягнення 3% річних за несвоєчасне повернення кредиту та несвоєчасну сплату відсотків, судом зазначено наступне.

Відповідно до ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до приписів ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Частиною 1 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч.1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Судом встановлено, що позивачем заявлено до стягнення з відповідача 3% річних за несвоєчасне повернення кредиту в сумі 47357 грн 27 коп., та 3% річних за несвоєчасну сплату відсотків за користування кредитом в сумі 29312 грн 69 коп.

Проте, позивачем, в порушення приписів в порушення ст.ст. 74-77 Господарського процесуального кодексу України, не було надано належного розрахунку 3% річних за несвоєчасне повернення кредиту та 3% річних за несвоєчасну сплату відсотків, відповідно до яких можна було б встановити сума заборгованості, дату початку та закінчення періоду нарахування 3% річних за кредитною угодою.

За таких обставин, оскільки матеріали справи не містять розрахунків 3% річних за несвоєчасне повернення кредиту та 3% річних за несвоєчасну сплату відсотків, господарський суд дійшов висновку про відмову у задоволенні стягнення з відповідача 3% річних за несвоєчасне повернення кредиту в сумі 47357 грн 27 коп., та 3% річних за несвоєчасну сплату відсотків за користування кредитом в сумі 29312 грн 69 коп.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що вимоги позивача є законними, обґрунтованими, доведеними належним та допустимими доказами, але такими, що підлягають задоволенню частково, а саме: стягнути з відповідача:

- суму основного боргу за кредитною угодою в розмірі 1578575 грн 56 коп.;

- відсотки за користування за кредитом в розмірі 104542 грн 70 коп.;

- суму пені по основному боргу за кредитною угодою в розмірі 416211 грн 97 коп.;

- інфляційні нарахування за несвоєчасне повернення кредиту в розмірі 436123 грн 16 коп.;

- інфляційні нарахування за несвоєчасну сплату відсотків за користування кредитом в розмірі 10553 грн 24 коп. В іншій частині позову слід відмовити.

Судовий збір покладається на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог згідно зі ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. ст. 123, 129, 232, 233, 238, 240-241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов Публічного акціонерного товариства "Українська інноваційна компанія" до Дочірнього підприємства "Сумський облавтодор" відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на продовження процедури виведення Публічного акціонерного товариства "Український інноваційний банк" з ринку Караченцев А.Ю. про стягнення 4356015 грн 86 коп. - задовольнити частково.

2. Стягнути з Дочірнього підприємства "Сумський облавтодор" відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" на користь Публічного акціонерного товариства "Українська інноваційна компанія" заборгованість за кредитною угодою №09 від 23.02.2012 в розмірі 2545006 грн 63 коп., в тому числі суму основного боргу за кредитною угодою в розмірі 1578575 грн 56 коп.; відсотки за користування за кредитом в розмірі 104542 грн 70 коп.; суму пені по основному боргу за кредитною угодою в розмірі 416211 грн 97 коп.; інфляційні нарахування за несвоєчасне повернення кредиту в розмірі 436123 грн 16 коп.; інфляційні нарахування за несвоєчасну сплату відсотків за користування кредитом в розмірі 10553 грн 24 коп., та витрати зі сплати судового збору в розмірі 38175 грн 09 коп.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції у строки, передбачені ст.256 Господарського процесуального кодексу України та порядку, визначеному пп.17.5 п.17 ч.1 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України.

Позивач: Публічне акціонерне товариство "Українська інноваційна компанія" (місцезнаходження: вул. Сметаніна, буд. 3-А, м. Сєвєродонецьк, Луганська область, 93404, ідентифікаційний номер 05839888)

Відповідач: Дочірнє підприємство "Сумський облавтодор" відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" (місцезнаходження: вул. Роменська, буд. 79/2, м. Суми, 40030, ідентифікаційний номер 31931024)

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на продовження процедури виведення Публічного акціонерного товариства "Український інноваційний банк" з ринку Караченцев А.Ю. (місцезнаходження: вул. Січових Стрільців, буд. 17, м. Київ, 04053)

Повний текст рішення складено та підписано 23.07.2021

Суддя С.В. Масловський