ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Кіровоградської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2021 рокуСправа № 912/1713/21
Господарський суд Кіровоградської області у складі судді Коваленко Н.М.

при секретарі судового засідання Солдатовій К.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу №912/1713/21 від 23.06.2021

за позовом Дочірнього транспортно-експедиційного підприємства "Іст-Захід" (далі - ДТЕП "Іст-Захід"), код ЄДР 30822981, вул. Володимира Великого, 29, м. Львів, 79026

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Гайда Транс" (далі - ТОВ "Гайда Транс"), код ЄДР 38758710, вул. Покровська, буд. 50, м. Кропивницький, 25004

про стягнення 20 000 грн

ПРЕДСТАВНИКИ:

від позивача - участі не брали;

від відповідача - участі не брали.

До Господарського суду Кіровоградської області надійшла позовна заява ДТЕП "Іст-Захід" до ТОВ "Гайда Транс" про стягнення суми збитків не покритих страховим відшкодуванням у розмірі 20 000 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що під час перевезення вантажу за Договором, укладеного між позивачем та відповідачем №10 від 17.01.2020 з організації перевезень вантажів автомобільним транспортом у міжнародному, міжміському та міському сполученні мала місце крадіжка частини вантажу на суму 74 629,30 грн. Розмір завданих відповідачем збитків за винятком суми, відшкодованої страховою компанією позивача, становить 20 000 грн. Правовими підставами зазначено норми ст. 614, 1166, 1191 Цивільного кодексу України.

Ухвалою від 14.06.2021 господарський суд залишив позовну заяву без руху та надав позивачу строк для усунення недоліків.

У строк визначений судом, 18.06.2021, до суду надійшла заява №173 від 16.06.2021 про усунення недоліків до позовної заяви про відшкодування збитків.

Ухвалою від 23.06.2021 господарський суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі №912/1713/21 за правилами спрощеного позовного провадження. Судовий розгляд справи призначив на 22.07.2021 та встановив сторонам строк для подання заяв по суті справи. Зокрема, визначив, що відповідач має право у строк протягом 15 днів з дня вручення йому ухвали про відкриття провадження у справі подати відзив на позовну заяву, що має відповідати вимогам ст. 165 Господарського процесуального кодексу України.

Сторони належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення.

Відповідач своїм правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався.

Відповідно до ч. 9 ст. 165, ч. 2 ст. 178 ГПК України - у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

В судовому засіданні 22.07.2021 суд розпочав розгляд справи по суті, в якому оголошував перерву до 15:00 год. 22.07.2021.

В межах оголошеної перерви на електронну адресу суду надійшов від позивача попередній акт №05-2021 від 01.06.2021 за договором №47 від 04.05.2021 разом із додатком №1 до нього.

Дослідивши всі матеріали справи, господарський суд встановив такі фактичні обставини та зміст спірних правовідносин сторін.

На підставі заявки власника вантажу Приватного акціонерного товариства "МОНДЕЛІС УКРАЇНА" (далі - ПрАТ "МОНДЕЛІС УКРАЇНА") №4 від 18.03.2020 позивачем прийнято до перевезення готову продукцію - кондитерські вироби в асортименті за маршрутом смт Чайки Києво-Святошинський район Київська обл.: смт Червона слобода (1-ий пункт розвантаження) та м. Кропивницький (2-ий пункт розвантаження), вантажоодержувач Товариство з обмеженою відповідальністю "Спринтер-Схід" (далі - ТОВ "Спринтер-Схід"). (а.с. 92-93)

Позивачем до виконання перевезення залучено відповідача - перевізника ТОВ "Гайда Транс", власника транспортного засобу, згідно укладеного між ДТЕП "Іст-Захід" (далі - Експедитор) та ТОВ "Гайда Транс" (далі - Перевізник) договору №10 з організації перевезень вантажів автомобільним транспортом у міжнародному, міжміському та міському сполученні від 17.01.2020 (далі - Договір). (а.с. 88-91)

Відповідно до п. 1.2. Договору Перевізник зобов`язується доставити довірений йому вантаж у пункт призначення та видати його особі уповноваженій отримати вантаж особі, а Експедитор зобов`язується оплатити вартість послуг Перевізника.

В п. 2.2. Договору передбачено, що Заявка є безумовним та невід`ємним Додатком до цього Договору, в якій відображаються істотні умови кожного конкретного перевезення, а саме: найменування Вантажовідправника, Вантажоодержувача, Перевізника, Експедитора та їхніх уповноважених осіб, вид та найменування вантажу, розмір плати за надані транспортно-експедиторські послуги, пункти відправлення та доставки вантажу, тип та об`єм автофургона (причепа, напівпричепа), терміни подачі транспорту на завантаження, терміни доставки вантажу, окремі вказівки Експедитора, додаткові чи особливі умови перевезення, державні номери транспортних засобів (тягача, автофургона, причепа, напівпричепа) (додаток 1).

За п. 2.3. Договору Сторони визнають юридичну силу цього Договору, Додатків до нього та інших документів, переданих факсимільним чи електронним зв`язком, і погоджуються на використання цих документів у Господарському суді для захисту своїх інтересів у разі неналежного виконання зобов`язань іншою Стороною.

В п. 3.1.9. Договору визначено обов`язок Перевізника забезпечити збереження вантажу з моменту прийняття для перевезення і до моменту видачі його у пункті призначення Вантажоодержувачу, зазначеному у товарно-транспортній накладній або міжнародній товарно-транспортній накладній.

Згідно з п. 5.2.1. Договору Перевізник несе повну матеріальну відповідальність за збереження вантажу з моменту прийняття його для перевезення до моменту видачі Вантажоодержувачу, зазначеному в товарно-транспортних документах.

Положеннями п. 5.2.2. Договору передбачено, що Перевізник несе відповідальність за дії осіб, які залучаються до виконання умов цього Договору, у розмірі й на умовах, передбачених цим Договором та чинним законодавством, як за свої власні. У разі виставлення третіми особами претензії до Експедитора щодо невиконання або неналежного виконання Перевізником своїх зобов`язань відповідно до цього Договору, Експедитор має право переадресовувати такі претензії Перевізнику в повному обсязі.

Договір та додаток до нього підписані повноважними представниками сторін та скріплені печатками.

17.03.2020 на виконання умов Договору між позивачем та відповідачем підписано їх представниками із скріпленням печатками заявку на перевезення вантажу №1293-20І, у якій узгоджено вартість перевезення, маршрут перевезення, термін доставки вантажу, додаткові істотні умови перевезення. (а.с. 94-95)

18.03.2020 відповідачем прийнято до виконання заявку №1293-20І від 17.03.2020 та прийнято до перевезення вантаж, готову продукцію-кондитерські вироби в асортименті, згідно товарно-транспортних накладних №2544, 2546 від 18.03.2020. (а.с. 97-100)

Перевезення згідно заявки та товарно-супровідних документів здійснювалось автомобілем з реєстраційним номером НОМЕР_1 та причепом з номером НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_1 .

Відповідно до умов заявки відповідач взяв на себе зобов`язання здійснити доставку вантажу 19.03.2020 у дві точки вивантаження - Черкаська обл., Черкаський р-н, с. Червона Слобода та у м. Кропивницький.

19.03.2020 відповідач повідомив позивача, що близько 7:30 год. ранку на місці нічної стоянки автомобіля на в`їзді у м. Золотоноша, водій ОСОБА_2 виявив відкриті ворота напівпричепа та нестачу більше половини палети вантажу, який знаходився в кінці напівпричепа, що зафіксовано в протоколі прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 19.03.2020. (а.с. 121-122)

Оскільки позивач застрахував свою відповідальність експедитора в Приватному акціонерному товаристві "Страхова компанія "Українська Страхова Група" (далі - ПАТ "СК "УСГ") на підставі сертифікату добровільного страхування відповідальності експедитора №24-2802-19-00014 від 12.11.2019 про факт крадіжки повідомлено належним чином і страхову компанію. На місце події викликано страхового єврокомісара.

Після фіксації випадку працівниками поліції та представником страхової компанії, транспортний засіб продовжив свій маршрут.

Під час подальшого розвантаження транспортного засобу на складі вантажоодержувача ТОВ "Спринтер-Схід" в смт Червона Слобода здійснено комісійне приймання вантажу, під час якого виявлено нестачу 87 ящиків шоколаду "Мілка", що підтверджується актом про невідповідність вантажу/товару №16100/0000009 від 19.03.2020, підписаного членами комісії підприємства (клієнта) та водієм ОСОБА_3 (а.с. 109)

Вантажоодержувачем - ПрАТ "МОНДЕЛІС УКРАЇНА" виставлено позивачу претензію №1085 від 04.05.2020 на суму 74 629,30 грн, до якої додано, зокрема, розрахунок претензійних вимог від 25.03.2020 на цю ж суму. (а.с. 110-112)

У відповідь на вказану претензію позивач листом №349 від 14.05.2020 повідомив ПрАТ "МОНДЕЛІС УКРАЇНА", що претензійна сума буде перерахована у місячний термін. (а.с. 113).

Позивач пред`явив претензію №212 від 14.05.2020 відповідачу з вимогою сплатити претензійну суму в розмірі 74 629,30 грн у 10-денний термін. (а.с. 114-115).

Претензія залишена відповідачем без відповіді та задоволення.

Згідно платіжних доручень: №2330 від 24.07.2020 на суму 74 269,30 грн, №2698 від 19.08.2020 на суму 360,00 грн позивач оплатив претензію ПрАТ "МОНДЕЛІС УКРАЇНА" в повному обсязі. (а.с. 118-119)

Позивач звернувся до ПАТ "СК "УСГ" з відповідною заявою про виплату страхового відшкодування на суму 74 629,30 грн.

Згідно умов сертифікату добровільного страхування відповідальності експедитора №24-2802-19-00014 від 12.11.2019 ПАТ "СК "УСГ" виплатив позивачу суму 47 739,22 грн (за мінусом франшизи 20 000,00 грн, яка за умовами названого сертифікату страховим відшкодуванням не покривається), що підтверджується банківською випискою від 12.03.2021. (а.с. 120)

06.04.2021 позивач звернувся до відповідача з вимогою №95 про сплату суми франшизи в розмірі 20 000,00 грн у 7-денний термін. (а.с. 117)

Вимога позивача залишена без відповіді і реагування.

У зв`язку з наведеними обставинами позивач звернувся до суду із даним позовом.

Вирішуючи даний спір по суті, господарський суд враховує такі норми чинного законодавства.

Згідно зі ст. 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 11 ЦК України, однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, є, зокрема, договори та інші правочини.

Як передбачено ст. 174 Господарського кодексу України (далі - ГК України) однією з підстав виникнення господарського зобов`язання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але які йому не суперечать.

Статтею 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).

За приписами ст. 929 ЦК України за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу. Договором транспортного експедирування може бути встановлено обов`язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, зобов`язання експедитора укласти від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечити відправку і одержання вантажу, а також інші зобов`язання, пов`язані з перевезенням.

Згідно зі ч. 1 ст. 909 ЦК України, за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Як передбачено ст. 917 ЦК України, перевізник зобов`язаний надати транспортні засоби під завантаження у строк, встановлений договором. Відправник вантажу має право відмовитися від наданого транспортного засобу, якщо він є непридатним для перевезення цього вантажу. Відправник повинен пред`явити у встановлений строк вантаж, який підлягає перевезенню, в належній тарі та (або) упаковці; вантаж має бути також замаркований відповідно до встановлених вимог. Перевізник має право відмовитися від прийняття вантажу, що поданий у тарі та (або) упаковці, які не відповідають встановленим вимогам, а також у разі відсутності або неналежного маркування вантажу.

Вантаж до перевезення приймається перевізниками залежно від виду транспорту та вантажу в місцях загального або незагального користування. Відповідальність перевізника за збереження вантажу виникає з моменту прийняття вантажу до перевезення. Вантажовідправник зобов`язаний підготувати вантаж до перевезення з урахуванням необхідності забезпечення транспортабельності та збереження його в процесі перевезення і має право застрахувати вантаж у порядку, встановленому законодавством (ст. 308 ГК України).

Стаття 924 ЦК України визначає, що перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало (ч. 1).

Аналогічні положення передбачені в п. 3.1.9. Договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 528 ЦК України, виконання обов`язку може бути покладено боржником на іншу особу, якщо з умов договору, вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства або суті зобов`язання не випливає обов`язок боржника виконати зобов`язання особисто. У цьому разі кредитор зобов`язаний прийняти виконання, запропоноване за боржника іншою особою.

Боржник відповідає за порушення зобов`язання іншими особами, на яких було покладено його виконання (стаття 528 цього Кодексу), якщо договором або законом не встановлено відповідальність безпосереднього виконавця (ст. 618 ЦК України).

Як встановлено статтею 902 ЦК України, виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору.

За змістом ч. 2 ст. 924 ЦК України та ч. 1 ст. 314 ГК України перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Так, в п. 5.2.1. Договору сторонами узгоджено, що Перевізник несе повну матеріальну відповідальність за збереження вантажу з моменту прийняття його для перевезення до моменту видачі Вантажоодержувачу, зазначеному в товарно-транспортних документах.

Положеннями п. 5.2.2. Договору передбачено, що Перевізник несе відповідальність за дії осіб, які залучаються до виконання умов цього Договору, у розмірі й на умовах, передбачених цим Договором та чинним законодавством, як за свої власні. У разі виставлення третіми особами претензії до Експедитора щодо невиконання або неналежного виконання Перевізником своїх зобов`язань відповідно до цього Договору, Експедитор має право переадресовувати такі претензії Перевізнику в повному обсязі.

Згідно з п. 6.2. Договору сторони звільняються від відповідальності за цим Договором у разі настання форс-мажорних обставин (війни, повені, епідемії, страйки, ембарго, дії органів влади й уряду та інше), що виникли після укладання цього Договору або підтвердження Заявки.

Вищезгадані норми встановлюють принцип винності у разі відповідальності перевізника за втрату, нестачу, псування й ушкодження вантажу. При цьому, обов`язок доведення своєї невинуватості лежить на ньому.

Отже, відповідальність перевізника побудована за принципом вини і діє, як правило, презумпція вини зобов`язаної сторони.

Перевізник несе відповідальність, якщо не доведе, що втрата, псування й ушкодження вантажу відбулися внаслідок обставин, уникнути яких перевізник не міг і наслідки яких він не міг відвернути, зокрема, внаслідок вини відправника вантажу, особливих природних властивостей перевезеного вантажу, недоліків тари й пакування, дефектів вантажу тощо.

Невиконання цього обов`язку тягне відповідальність перевізника, який звільняється від відповідальності тільки у випадках, коли незбереження вантажу стало наслідком обставин, що характеризуються одночасно двома ознаками: 1) усунення цих обставин не залежало від перевізника; 2) перевізник не міг запобігти цим обставинам.

Перевізник звільняється від відповідальності за незбереження вантажу у випадках, коли причиною його незбереження була непереборна сила. Втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу внаслідок випадку, що не підлягає під визначення непереборної сили, не звільняють перевізника від відповідальності за незбереження вантажу.

Таким чином, законодавець покладає на перевізника обов`язок доводити наявність обставин, що звільняють його від відповідальності за незбереження вантажу.

При здійсненні спірного перевезення перевізник - ТОВ "Гайда Транс" забезпечив подання транспортного засобу під навантаження, прийняв вантаж до перевезення без зауважень, відтак вважається, що вантаж прийнятий у належній якості, кількості, належно упакований та закріплений.

Натомість, позивачем доведено факт недостачі вантажу під час перевезення, оскільки одержувач вантажу при його прийманні склав акт про невідповідність вантажу/товару №16100/0000009 від 19.03.2020, підписаний водієм Перевізника, який є належним доказом того, що одержувач прийняв від перевізника товар в меншій кількості.

У відносинах позивача та відповідача останній за умовами Договору є перевізником, на якого відповідно до наведених вище приписів законодавства і договору, покладається обов`язок забезпечення схоронності вантажу під час перевезення, доставки вантажу до пункту призначення та видачі його уповноваженій особі. Невиконання цього обов`язку є підставою для відповідальності перевізника за незбереження вантажу, крім випадків, коли він доведе наявність обставин, що за законом звільняють його від відповідальності.

Відповідач або третя особа не довели існування жодної з передбачених нормами чинного законодавства чи договором підстав для звільнення від відповідальності за втрату вантажу, тому слід вважати, що презумпція вини перевізника в даному випадку не отримала спростування.

Поряд з цим, в укладеному договорі сторони допускали те, що відповідач може залучати до виконання своїх обов`язків інших осіб, тобто покладати виконання зобов`язання, яке виникло з цього договору, в тому числі і зобов`язання з перевезення вантажу, на третіх осіб.

Таке право виконавця (перевізника) жодним чином не суперечить законодавчим положенням, більш того, випливає зі змісту, зокрема, ч. 2 ст. 902 ЦК України.

Разом з тим, як відповідні норми законодавства, так і умови Договору однозначно регулюють наслідки використання перевізником такого права та встановлюють, що останній, безумовно, залишається повністю відповідальним перед замовником за дії, невиконання чи неналежне виконання зобов`язання залученими третіми особами.

Фактично, вищенаведені положення в частині настання правових наслідків у вигляді можливої відповідальності ототожнюють виконання зобов`язання з перевезення самим перевізником та виконання цього ж зобов`язання залученою ним особою.

В ході розгляду справи суд не отримував документів, на підставі яких виникли та існували правовідносини між відповідачем та водієм транспортного засобу, зокрема договору, актів, документів про оплату між цими особами. Однак, зважаючи на встановлені судом умови укладеного з позивачем договору щодо зобов`язань перевізника та умов його відповідальності, в тому числі, відповідальності за дії осіб залучених ним до виконання договору, ці обставини не є визначальними у спірних відносинах з позивачем.

Водночас, наявні в матеріалах справи товарно-транспортні накладні №2544, 2546 від 18.03.2020 дозволяють вважати встановленим те, що відповідач поклав виконання свого зобов`язання з перевезення вантажу на третю особу - водія, а відтак і повинен нести відповідальність за невиконання чи неналежне виконання зобов`язання нею.

Як зазначено у ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

В силу вимог ст. 980 ЦК України, предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з: 1) життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); 2) володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); 3) відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).

Аналогічні визначення містить і ст. 4 Закону України "Про страхування" (далі - Закон).

Як вказано у ст. 5 Закону, страхування може бути добровільним або обов`язковим.

Добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства (ч. 1 ст. 6 Закону).

Пункти 9, 10, 12 ч. 4 ст. 6 Закону відносять до видів добровільного страхування: страхування вантажів та багажу (вантажобагажу); страхування від вогневих ризиків та ризиків стихійних явищ; страхування цивільної відповідальності власників наземного транспорту (включаючи відповідальність перевізника).

Згідно зі ст. 8 Закону, страховим ризиком є певна подія, на випадок якої проводиться страхування і яка має ознаки ймовірності та випадковості настання, а страховим випадком -подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник. Непрямі збитки вважаються застрахованими, якщо це передбачено договором страхування. У разі коли страхова сума становить певну частку вартості застрахованого предмета договору страхування, страхове відшкодування виплачується у такій же частці від визначених по страховій події збитків, якщо інше не передбачено умовами страхування. Франшиза це частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування (ст. 9 Закону).

Відповідно до ст. 25 Закону, здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Як вбачається з сертифікату добровільного страхування відповідальності експедитора №24-2802-19-00014 від 12.11.2019, яким посвідчується факт укладення між страховиком - ПАТ "СК "УСГ" та страхувальником - ДТЕП "Іст-Захід" договору добровільного страхування, застрахована відповідальність експедитора перед власниками вантажу або замовниками перевезень при здійсненні ними діяльності в сфері експедирування вантажів.

Строк дії договору страхування визначено з 00 год. 16.11.2019 по 24 год. 15.11.2020.

Отже, на момент втрати частини вантажу була застрахованою відповідальність ДТЕП "Іст-Захід", яка може виникнути у зв`язку з відшкодуванням товариством завданої шкоди.

Виконання обов`язку з відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою відповідальність (ДТЕП "Іст-Захід"), дійсно покладається на страховика цієї особи у межах, встановлених Законом України "Про страхування", розробленими страховиком правилами страхування та договором добровільного страхування відповідальності, а відшкодування шкоди безпосередньо страхувальником можливе за умови, що у страховика, виходячи з положень законодавства чи договору, не виник обов`язок із виплати страхового відшкодування або ж розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика (в останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування).

У даній справі позивач звертається за відшкодуванням збитків до ТОВ "Гайда Транс", з яким у нього існували договірні відносини та яке повинно в повному обсязі відповідати за порушення зобов`язання залученим ним до перевезення водієм.

В матеріалах справи відсутні докази страхування відповідальності саме ТОВ "Гайда Транс" чи докази страхування будь-ким з учасників відносин безпосередньо вантажу, що перевозився, відтак відповідач не може уникнути виконання обов`язку з відшкодування збитків.

За правилом, встановленим ч. 1 ст. 224 ГК України, учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Аналогічно, ч. 1 ст. ст. 623 ЦК України передбачає, що боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки, а ч. 1 ст. 22 ЦК України, відповідно, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Як встановлює ч. 2 ст. 224 ГК України, під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

До складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом. (ч. 1 ст. 225 ГК України)

Частина друга статті 22 ЦК України визначає, що збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 14.04.2020 у справі №925/1196/18 надано таке визначення збитків це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ сторони, що обмежує його інтереси як учасника певних господарських відносин і проявляється у витратах, зроблених кредитором, втраті або пошкодженні майна, а також у не одержаних кредитором доходах, які б він одержав, якби зобов`язання було виконано боржником.

Варто зазначити, що збитки є наслідками неправомірної поведінки, дії чи бездіяльності особи, яка порушила права або законні інтереси іншої особи, зокрема невиконання або неналежне виконання установлених вимог щодо здійснення господарської діяльності, господарське правопорушення, порушення майнових прав або законних інтересів інших суб`єктів тощо.

Для застосування такого виду відповідальності як відшкодування збитків потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; наявність збитків; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника.

Відсутність хоча б одного з перелічених елементів, утворюючих склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за порушення у сфері господарської діяльності, оскільки його поведінка не може бути кваліфікована як правопорушення.

Враховуючи положення статті 74 ГПК України, саме на позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками, натомість відповідачеві потрібно довести відсутність його вини у завданні збитків позивачу.

Суд вважає, що наявними у справі доказами (акт про невідповідність вантажу/товару №16100/0000009 від 19.03.2020, протокол прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 19.03.2020) підтверджено факт недостачі вантажу, який поставлявся.

Протиправна поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності). Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи.

Протиправна поведінка відповідача полягала у порушенні взятого ним на себе зобов`язання зберігати вантаж з моменту прийняття вантажу до перевезення та до моменту видачі одержувачеві.

Те, що таке порушення вчинено саме з вини відповідача, встановлено судом вище, зокрема і внаслідок неспроможності відповідача як зобов`язаної сторони спростувати презумпцію своєї вини у недостачі вантажу.

Крім цього, наявним є причинний зв`язок між протиправною поведінкою та збитками, адже при отриманні товару від вантажовідправника, а також при завантаженні його для перевезення, товар був наявний в повному обсязі, а його недостача виникла під час його перевезення внаслідок недотримання обов`язку зберігати вантаж.

За правилами ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків та моральної шкоди.

Так, внаслідок невиконання свого зобов`язання відповідач завдав позивачу збитків не покритих страховим відшкодуванням у розмірі 20 000 грн, які позивач самостійно відшкодував на користь ПрАТ "МОНДЕЛІС УКРАЇНА" згідно платіжного доручення №2330 від 24.07.2020.

У відповідності до ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За змістом ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу шляхом відшкодування збитків.

Отже, суд встановив, що відповідач як перевізник несе перед позивачем відповідальність за збереження вантажу під час перевезення. Враховуючи те, що відповідач не довів існування факторів, які виключають його відповідальність, та встановивши в його діях склад цивільного правопорушення, суд прийшов до висновку про необхідність відшкодування позивачеві відповідачем завданих збитків, які не покриті страховим відшкодуванням у розмірі 20 000 грн.

У відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір в розмірі 2270 грн покладається на відповідача.

Крім того, суд враховує, що позивачем в поданому позові заявлено вимогу про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу в сумі 3000 грн.

В силу приписів ч. 3 ст. 123 ГПК України до судових витрат належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 124 ГПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи; у разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Так, у позовній заяві позивач зазначив про суму таких витрат в розмірі 3000 грн.

Як визначено у ч. 1 ст. 126 ГПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до ч. 2 ст. 126 ГПК України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

При цьому, як визначено у ч. 3 ст. 126 ГПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

В силу приписів ч. 4 ст. 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог ч. 4 ст. 126 ГПК України, відповідно до ч. 5 цієї норми, суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. При цьому, як визначено ч. 6 ст. 126 ГПК України, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідач не подавав клопотання про зменшення розміру витрат на оплату правничої допомоги адвоката.

04.05.2021 між Позивачем (далі - Замовник) та адвокатом Олійник Ольгою Володимирівною (далі - Виконавець) укладено договір №47 про надання юридичних послуг (далі - Договір №47), відповідно до 1. якого Замовник доручає, а Виконавець бере на себе зобов`язання надати правову допомогу у розгляді справи про стягнення збитків у Кіровоградському господарському суді (м. Кропивницький) за позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "ГАЙДА-ТРАНС". (а.с. 141)

Згідно з п. 2.1. Договору №47 Виконавець бере на себе виконання наступних юридичних послуг: ознайомлення з документами; підготовка документів, заяв, клопотань, пояснень; вибір правової позиції; підготовка позовної заяви; представництво інтересів Замовника, зокрема, у Господарських судах.

В п. 3.1. Договору №47 передбачені обов`язки Замовника, серед іншого: своєчасно забезпечувати Виконавця всім необхідним для виконання Договору; оплачувати витрати, необхідні для виконання його доручень; оплачувати послуги Виконавця.

За роботу, виконану Виконавцем, Замовник оплачує Виконавцю кошти у розмірі 3000,00 грн, а також додаткові витраті, пов`язані з представництвом замовника у суді після завершення справи у першій інстанції на підставі рахунку та акту виконаних робіт. (п. 4.1. Договору №47)

Повноваження Виконавця - адвоката Олійник О.В. підтверджуються наявним в матеріалах справи ордером серії ВС №1078830 від 04.05.2021, копією свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №1223 від 17.11.2006 та копією посвідчення адвоката. (а.с. 142-143)

Із змісту попереднього акта №05-2021 від 01.06.2021 випливає, що роботи за договором №47 від 04.05.2021 виконані в повному обсязі, замовнику передано звіт про виконану роботу, обсяг виконаних робіт становить 3000 грн. Також, в даному акті зазначено, що оплата буде здійснена після розгляду справи по суті.

В додатку №1 до наведеного акта (звіт про виконану роботу за договором №47 від 04.05.2021) міститься детальний опис найменування виконаних робіт на загальну суму 3000 грн, а саме:

- вибір правової позиції - на суму 750 грн;

- ознайомлення з матеріалами справи - на суму 750 грн;

- підготовка позовної заяви, надсилання сторонам та подача до суду - на суму 1500 грн.

Господарський суд враховує, що Договір №47, акт №05-2021 від 01.06.2021 та додаток до нього підписані представниками сторін та скріплено печатками.

Відповідно до ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Оскільки перелічені докази, подані в установлений процесуальним законом строк, господарський суд дійшов висновку, що адвокатом Олійник О.В. надано послуги на виконання Договору №47 від 04.05.2021 про надання юридичних послуг на загальну суму 3000 грн.

Враховуючи надані докази на підтвердження узгодження розміру витрат на оплату послуг адвоката та обґрунтованість їх у розмірі 3000 грн, предмет позову, підготовлені адвокатом документи, господарський суд вважає підтвердженими понесені витрати на правничу допомогу у вказаному розмірі.

Відповідач не заперечив проти суми витрат - 3000 грн.

При цьому суд зазначає, що за змістом п. 1 ч. 2 ст. 126, ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Вказаного правового висновку додержується Об`єднана палата Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду в постанові від 03.10.2019 у справі №922/445/19.

Враховуючи задоволення позовних вимог повністю, наявні підстави, передбачені нормою п. 1 ч. 4 ст. 129 ГПК України, для покладення на відповідача витрат, що понесені позивачем на професійну правничу допомогу повністю.

Керуючись ст. 73-74, 76-77, 123, 124, 126, 129, 233, 236-241, 247, 252, 326-327 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Гайда Транс" (код ЄДР 38758710, вул. Покровська, буд. 50, м. Кропивницький, 25004) на користь Дочірнього транспортно-експедиційного підприємства "Іст-Захід" (код ЄДР 30822981, вул. Володимира Великого, 29, м. Львів, 79026) суму збитків не покритих страховим відшкодуванням у розмірі 20 000 грн, 2270 грн витрат по сплаті судового збору, а також 3000 грн витрат на правову допомогу.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення в порядку передбаченому Господарським процесуальним кодексом України. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Копії рішення направити сторонам.

Повне рішення складено 26.07.2021.

Суддя Н.М. Коваленко

Повідомити учасників справи про відсутність у суду технічної можливості надавати інформацію про вебадресу судового рішення у Єдиному державному реєстрі судових рішень, одночасно з врученням (надсиланням/видачі) копії повного або скороченого такого рішення до затвердження Положення про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи.

Повідомити учасників справи про можливість ознайомитись з електронною копією судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень за його вебадресою: http://reyestr.court.gov.ua

Вебадреса сторінки на офіційному вебпорталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі, що розглядається: http://court.gov.ua/fair/sud5013.