ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"13" липня 2021 р. Cправа № 902/441/21

Господарський суд Вінницької області у складу судді Матвійчука Василя Васильовича, розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: Фізичної особи - підприємця Борщинської Антоніни Павлівни ( АДРЕСА_1 )

до: Фізичної особи - підприємця Манджос Олени Іванівни ( АДРЕСА_2 )

про стягнення 149179,57 грн.

за участю секретаря судового засідання Марущак А.О.,

представників сторін:

позивача Сандаков О.В. згідно ордеру (в режимі відеоконференції);

відповідача не з`явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд до Господарського суду Вінницької області надійшла позовна заява Фізичної особи - підприємця Борщинської Антоніни Павлівни № б/н від 22.04.2021 (вх. № 455/21 від 27.04.2021) з вимогою до Фізичної особи - підприємця Манджос Олени Іванівни про стягнення простроченої заборгованості за Договором поставки № 03-01/149 від 03.01.2020 в розмірі 128 265,61 грн., інфляційного збільшення боргу в розмірі 11 484,32 грн., пені в розмірі 9 429,64 грн. та судових витрат.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на неналежне виконання відповідачем зобов`язань за Договором поставки № 03-01/149 від 03.01.2020 в частині проведення розрахунків за поставлений товар.

Ухвалою суду від 30.04.2021 за вказаним позовом відкрито провадження у справі № 902/441/21 за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання у справі призначено на 26.05.2021.

25.05.2021 до суду надійшли письмові пояснення № б/н від 25.05.2021 (вх. № 01-34/4741/21) відповідача, яких останній наводить заперечення щодо стягнення судового збору та судових витрат на правову допомогу. Окрім того, відповідач просить застосувати строк позовної давності до вимоги про стягнення пені у розмірі 9 429, 64 грн.

25.05.2021 до суду надійшла заява № б/н від 25.05.2021 (вх. № 01-34/4742/21) відповідача про застосування строків позовної давності до вимоги про стягнення пені у розмірі 9 429, 64 грн.

За результатами судового засідання 26.05.2021 суд, без виходу до нарадчої кімнати, постановив ухвалу із занесенням її до протоколу судового засідання від 26.05.2021 про задоволення клопотання представника позивача та відкладення підготовчого засідання на 29.06.2021.

Виконавши завдання підготовчого провадження, судом закрито дану стадію господарського процесу та призначено справу до розгляду по суті на 13.07.2021, про що 29.06.2021 постановлено протокольну ухвалу.

Ухвалою суду від 05.07.2021 судове засідання у справі, призначене на 13.07.2021, постановлено провести в режимі відеоконференції в приміщенні Господарського суду Вінницької області. Забезпечено участь представника Фізичної особи - підприємця Борщинської Антоніни Павлівни у розгляді справи у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів, за поштовою адресою для реєстрації в EASYCON - ІНФОРМАЦІЯ_1

У визначену судом дату з`явився представник позивача в режимі відеоконференції.

Відповідач правом участі в засіданні суду не скористався, пояснень причин неявки суду не надав. Про призначення розгляду справи по суті на 13.07.2021 повідомлявся ухвалою суду від 29.06.2021, яка направлена на адресу відповідача що міститься в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, та відповідно до рекомендованого повідомлення зі штрихкодовим ідентифікатором 166, вручена відповідачу особисто 07.07.2021..

За вказаних обставин у суду є достатні підстави вважати, що ним вжито належних заходів до повідомлення відповідача про час та місце судового слухання.

Розглядаючи дану справу, суд з урахуванням ч. 2 ст. 11 ГПК України та ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" приймає до уваги припис ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою закріплене право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку.

З урахуванням неявки представника відповідача суд зважає на положення ч.1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України якою передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

У судовому засіданні 13.07.2021 прийнято судове рішення.

Відповідно до ст. 219 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті.

Після виходу суду з нарадчої кімнати 13.07.2021 представник позивача не з`явився, у зв`язку з чим вступна та резолютивна частина рішення долучена до матеріалів справи без її проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд,

ВСТАНОВИВ:

03.01.2020 між Фізичною особою - підприємцем Борщинською Антоніною Павлівною (позивач, за Договором Постачальник) та Фізичною особою - підприємцем Манджос Оленою Іванівною (відповідач, за Договором Покупець) укладено Договір поставки № 03-01/149 (надалі - Договір).

Згідно з предметом Договору Постачальник зобов`язується, в порядку та на умовах, визначених у цьому Договору, поставити та передати у власність Покупцеві продукцію, визначену чинним Договором (Товар), а Покупець, в свою чергу, зобов`язується приймати поставлений Товар та сплачувати Постачальнику його вартість в порядку та на умовах, визначених у цьому Договорі.

Відповідно до п. 2.1. Договору Товар за даним Договором постачається партіями. Повне найменування, кількість та вартість Товару, що входить до складу кожної партії, зазначаються в підписаних Сторонами видаткових (товарних) накладних.

Право власності на Товар переходить від Постачальника до Покупця з моменту фактичного отримання Покупцем відповідного Товару. Моментом фактичного отримання Покупцем Товару вважається дата підписання Покупцем відповідних товарних (видаткових) накладних. (п. 2.2. Договору)

Ціну даного Договору становить сумарна вартість Товару, поставленого Постачальником Покупцю протягом строку дії даного Договору, яка вказана в підписаних Сторонами відповідних накладних на передачу Товару. (п. 4.1. Договору)

Відповідно до п. 4.3. Договору, Товар, що поставляється Покупцю за даним Договором, підлягає оплаті в розмірі його вартості, що вказана в накладних на передачу Товару Покупцеві, протягом 31 (тридцяти одного) календарного дня з моменту прийняття Товару Покупцем.

У разі порушення термінів оплати, визначених пунктом 4.3. даного Договору Товару Покупець зобов`язується сплатити Постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, діючої на момент прострочення, від суми заборгованості за кожний календарний день прострочення а також відсотки в розмірі 3% (трьох відсотків) від суми заборгованості за кожен календарний день прострочення. Сплата пені та відсотків не звільняє Покупця від виконання зобов`язання в натурі. (п. 5.2. Договору)

Цей Договір набуває чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками обох Сторін укладений строком до « 31» грудня 2020 року і діє до виконання Сторонами своїх зобов`язань за Договором у повному обсязі. (п.9.1. Договору)

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказав на те, що відповідач в порушення умов укладеного між сторонами Договору поставки № 03-1/149 від 03.01.2020 не здійснив оплату за товар, поставлений позивачем, у зв`язку з чим у відповідача виникла заборгованість у розмірі 128 265,61 грн.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Дослідивши зміст укладеного між сторонами Договору поставки № 03-1/149 від 03.01.2020, суд дійшов висновку, що вказаний договір за своєю правовою природою є договором поставки.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.ч. 1. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Судом встановлено, що в межах Договору поставки № 03-1/149 від 03.01.2020 позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 128 265,61 грн., що підтверджується:

видатковою накладною № НМ0771 від 29.01.2020. на суму 40 507,26 грн.;

видатковою накладною № НМ02702 від 12.02.2020. на суму 28 338,86 грн.;

видатковою накладною № НМО3733 від 26.02.2020. на суму 34 255,14 грн.;

видатковою накладною № НМО4701 від 11.03.2020. на суму 25 164,35 грн.

При цьому суд зважає, що означені видаткові накладні підписані Сторонами Договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до п. 4.3. Договору, Товар, що поставляється Покупцю за даним Договором, підлягає оплаті в розмірі його вартості, що вказана в накладних на передачу Товару Покупцеві, протягом 31 (тридцяти одного) календарного дня з моменту прийняття Товару Покупцем.

За доводами позивача, відповідачем не проведено розрахунків по поставлений товар, і заборгованість останнього складає 128 265,61 грн., які заявлено позивачем до стягнення.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зазначене також кореспондується з положеннями статей 525, 526 Цивільного кодексу України.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Поряд з цим суд зауважує, що матеріали справи не містять, і відповідачем не надано належних та достовірних доказів проведення розрахунків за поставлений товар на суму 128 265,61 грн. Натомість, матеріали справи містять акт звірки розрахунків № 3 від 02.12.2020, в якому відповідач визнав заборгованість перед позивачем у заявленому розмірі.

З огляду на наведене, зважаючи на відсутність в матеріалах справи доказів проведення відповідачем розрахунків за поставлений позивачем товар, суд дійшов висновку, що заявлений позивачем до стягнення основний борг в сумі 128 265,61 грн. доведений належними та допустимими доказами, його наявність і розмір відповідачем не спростовані, з огляду на що, суд задовольняє вказану вимогу в повному обсязі.

Поряд з цим, за порушення відповідачем взятих на себе зобов`язань, позивачем заявлено до стягнення 9 429,64 грн. пені та 11 484,32 грн. інфляційного збільшення.

Згідно ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Порушенням зобов`язання, згідно ст.610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У відповідності до п.п. 3, 4 ч. 1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки та відшкодування збитків.

Відповідно до ч.1 ст.546 ЦК України та ст. 230 Господарського кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися, крім іншого, неустойкою.

Частиною першою ст.548 Цивільного кодексу України встановлено, що виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 230 та ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до ст.ст.1, 3 Закону України від 22.11.1996 N 543/96-ВР "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно зі ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до приписів ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Таким чином, законом передбачено право сторін визначати у договорі розмір санкцій і строки їх нарахування за прострочення виконання зобов`язання. У разі відсутності таких умов у договорі, нарахування штрафних санкцій припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконаним відповідно до частини шостої статті 232 ГК України.

Пунктом 5.2. Договору Сторони погодили, що у разі порушення термінів оплати, визначених пунктом 4.3. даного Договору Товару Покупець зобов`язується сплатити Постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, діючої на момент прострочення, від суми заборгованості за кожний календарний день прострочення а також відсотки в розмірі 3% (трьох відсотків) від суми заборгованості за кожен календарний день прострочення. Сплата пені та відсотків не звільняє Покупця від виконання зобов`язання в натурі

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При цьому суд зважає, що дана норма підлягає застосовуванню за порушення грошового зобов`язання незалежно від того, чи передбачили її сторони у договорі.

Таким чином, означені вимоги заявлено позивачем у відповідності до умов укладеного Договору та чинного законодавства України.

Суд акцентує увагу, що відповідачем не висловлено заперечень щодо правильності проведеного позивачем розрахунку пені та інфляційного збільшення суми боргу, не надано власного контррозрахунку заборгованості тощо.

Перевіркою розрахунку інфляційного збільшення суми боргу судом не виявлено помилок, що зумовлює задоволення даної вимоги в повному обсязі.

Перевіривши розрахунок пені на предмет відповідності вимогам чинного законодавства, зокрема, ст. 253-255, 549 ЦК України, ст. 231, 232 ГК України, ст. 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", суд дійшов висновку, що позовна вимога в частині стягнення 9 429,64 грн. пені є обґрунтованою, правомірною та правильно розрахованою.

Поряд з цим суд зважає на заяву відповідача б/н від 25.05.2021 (вх. №01-34/4742/21 від 25.05.2021) про застосування строку позовної давності до вимог про стягнення пені.

Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Нормами статті 257 Цивільного кодексу України встановлено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

У відповідності до частини 1 та пункту 1 частини 2 статті 258 Цивільного кодексу України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Згідно з частиною 1 статті 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина 5 статті 261 Цивільного кодексу України).

Судом враховано рекомендації, викладені у пункті 4.3. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 29.05.2013 року "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" стосовно того, що якщо відповідно до чинного законодавства або договору неустойка (пеня) підлягає стягненню за кожний день прострочення виконання зобов`язання, позовну давність необхідно обчислювати щодо кожного дня окремо за попередній рік до дня подання позову, якщо інший період не встановлено законом або угодою сторін.

При цьому суд зважає, що положеннями Договору поставки № 03-01/149 від 03.01.2020 не встановленого іншого періоду позовної давності.

Днем подання позову слід вважати дату поштового штемпеля підприємства зв`язку, через яке надсилається позовна заява, а в разі подання її безпосередньо до господарського суду - дату реєстрації цієї заяви в канцелярії суду.

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Позовна давність до вимог про стягнення пені обчислюється окремо за кожен день (місяць) нарахування пені. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатись про порушення права (висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 08.06.2016 у справі №6-3006цс15).

У даному висновку щодо застосування норм права (ст. 258 ЦК України), Верховний Суд України визначив, що право на стягнення пені хоч і виникає щодня на відповідну суму, але позовна давність для подання позову про її стягнення починається саме з першого дня, коли позивачу стало відомо про порушення його прав.

Виходячи з умов п. 4.3. Договору, терміни оплати партій Товару, поставлених позивачем та переданих у власність відповідача наступні:

за видатковою накладною № НМО771 від 29.01.2020 настав 29.02.2020;

за видатковою накладною № НМ02702 від 12.02.2020 настав 14.03.2020;

за видатковою накладною № НМО3733 від 26.02.2020 настав 28.03.2020;

за видатковою накладною № НМО4701 від 11.03.2020 настав 11.04.2020 .

Відтак, прострочення виконання зобов`язання та відповідно право позивача на нарахування пені настало:

за видатковою накладною № НМО771 від 29.01.2020 - 01.03.2020;

за видатковою накладною № НМ02702 від 12.02.2020 - 15.03.2020;

за видатковою накладною № НМО3733 від 26.02.2020 - 29.03.2020;

за видатковою накладною № НМО4701 від 11.03.2020 - 12.04.2020 .

Позовна заява Фізичної особи - підприємця Борщинської Анатоніни Павлівни надійшла на електронний суд 27.04.2021, про що свідчить відмітка уповноваженого працівника суду на позовній заяві.

За таких обставин, суд дійшов до висновку, що позивачем пропущено строк позовної давності щодо позовних вимог про стягнення пені в повному обсязі.

Обставин які б зупиняли або переривали строк позовної давності, а також поважність причин його пропуску, судом встановлено не було.

Згідно з частиною 3 статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Частиною 4 статті 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

З огляду на вищенаведене, суд вважає вимоги позивача про стягнення з відповідача пені за спірним Договором подані з пропуском строку позовної давності, у зв`язку з чим суд в задоволені позову про стягнення 9 429,64 грн. пені відмовляє.

Статтею 14 ГПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно з положеннями статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Судом кожній стороні судом була надана розумна можливість, представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони, в т.ч. подати докази на підтвердження своїх вимог та заперечень, прийняти участь у досліджені доказів, надати пояснення, обґрунтувати перед судом переконливість поданих доказів та позицій по справі, скористатись іншими процесуальними правами.

Як зазначалось вище, суд процесуальним законом позбавлений права на збирання доказів по справі з власної ініціативи, що було б порушенням рівності прав учасників судового процесу.

Згідно з ч.4 ст. 13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

При цьому суд зважає, що відповідач не скористався своїм процесуальним правом на подання відзиву з обґрунтуванням своєї позиції щодо заявлених позовних вимог, не надав доказів виконання зобов`язань за Договором поставки № 1/3012/2020 від 30.12.2020 в повному обсязі.

Підсумовуючи викладені вище фактичні обставини, виходячи із оцінки наявних у справі доказів на предмет їх належності, допустимості, достовірності, достатності, а також із дослідження кожного із них окремо та у сукупності, суд, керуючись своїм внутрішнім переконанням на підставі всебічного, повного, об`єктивного з`ясування обставин справи, приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

В силу приписів п.2 ч.1 ст.129 ГПК України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав - покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на наведене, на відповідача покладаються витрати позивача по сплаті судового збору в сумі 2 126,51 грн..

Враховуючи вищенаведене та керуючись статтями 2, 4, 5, 7, 8, 10, 11, 13, 14, 15, 18, 73, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 123, 129, 226, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 242, 326 Господарського процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Фізичної особи - підприємця Манджос Олени Іванівни ( АДРЕСА_2 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь Фізичної особи - підприємця Борщинської Антоніни Павлівни ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) 128 265 грн. 61 коп. - основного боргу; 11 484 грн. 32 коп. - інфляційного збільшення та 2 126 грн. 51 коп. - витрат зі сплати судового збору.

В позові в частині стягнення пені в розмірі 9 429,64 грн. пені відмовити.

Примірник рішення направити учасникам рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення, а також на наступні електронні адреси позивача - ІНФОРМАЦІЯ_2, представника позивача - ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення суду набирає законної сили у строки передбачені ст. 241 ГПК України.

Рішення може бути оскаржене до Північно-західного апеляційного господарського суду, в порядку та строки визначені ст.ст. 256, 257 ГПК України.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повне рішення складено 21 липня 2021 р.

Суддя Матвійчук В.В.

віддрук. прим.:

1 - до справи

2 - позивачу (АДРЕСА_1)

3 - відповідачу (АДРЕСА_2)