ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" червня 2021 р. Справа№ 910/16129/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Гаврилюка О.М.

суддів: Суліма В.В.

Майданевича А.Г.

за участю секретаря судового засідання: Нікітенко А.В.

за участю представників сторін: згідно із протоколом судового засіданні

розглянувши матеріали апеляційної скарги Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Верховинна,41"

на рішення Господарського суду міста Києва від 23.12.2020

у справі № 910/16129/20 (суддя Картавцева Ю.В.)

за позовом Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Верховинна,41"

до Комунального підприємства з питань будівництва житлових будинків "Житлоінвестбуд-УКБ"

про стягнення 15 167,40 грн.

За результатами розгляду апеляційної скарги Північний апеляційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Верховина" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Комунального підприємства з питань будівництва житлових будинків "Житлоінвестбуд-УКБ" про стягнення 15 167,40 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем зобов`язань зі сплати внесків на утримання будинку та прибудинкової території, у зв`язку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 15 167,40 грн.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду

Рішенням Господарського суду міста Києва від 23.12.2020 у справі № 910/16129/20 у позові відмовлено повністю.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись із прийнятим рішенням місцевого господарського суду від 23.12.2020 у справі № 910/16129/20, Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Верховинна,41" звернулось до апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 23.12.2020 у справі № 910/16129/20 та ухвалити нове рішення, яким повністю задовольнити позовні вимоги Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Верховинна,41" до Комунального підприємства з питань будівництва житлових будинків "Житлоінвестбуд-УКБ" про стягнення заборгованості, здійснити перерозподіл судових витрат, понесених позивачем у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, стягнути з Комунального підприємства з питань будівництва житлових будинків "Житлоінвестбуд-УКБ" на користь Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Верховинна,41" судові витрати понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Підстави апеляційної скарги обґрунтовуються наступними доводами.

На думку скаржника, судом безпідставно не взято до уваги, а також не надано жодної правової оцінки доводам позивача щодо того, що у відповідача виникло право власності на приміщення (квартиру № 26 - загальною площею 46,7 кв.м, квартиру № 47 - загальною площею 47,9 кв.м, квартиру № 88 - загальною площею 92,4 кв.м, нежитлове приміщення № 181, загальною площею 90,40 кв.м) в багатоквартирному будинку за адресою: 03115, м. Київ, вул. Верховинна, 41 , з моменту введення будинку в експлуатацію, як особи, яка є замовником будівництва на підставі приписів закону, і зобов`язаний нести всі обов`язки, пов`язані з утриманням майна до моменту його відчуження третім особам; судом не досліджено та не надано юридичної оцінки ключовим доказам, які були надані позивачем щодо підтвердження права власності відповідача на багатоквартирний будинок, в т.ч. і на житлові та нежитлові приміщення, зокрема, сертифікату, копії акту готовності об`єкту до експлуатації, копії Технічного паспорта на будинок, а також договору купівлі-продажу майнових прав № 67/295 від 26.10.2015 між КП "Житлоінвестбуд-УКБ" та ТОВ "Ванхаус" та Додаткової угоди до договору від 26.08.2020.

Скаржник зазначає про те, що згідно зі статтею 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (державна реєстрація прав) - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За змістом наведеної норми державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації. При дослідженні судом обставин існування в особи права власності, необхідним є перш за все встановлення підстави, на якій особа набула таке право, оскільки сама по собі державна реєстрація прав не є підставою виникнення права власності, такої підстави закон не передбачає. (Аналогічна правова позиція викладена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 24.01.2020 у справі № 910/10987/18.

Скаржник вказує на те, що у позивача є в наявності платіжні доручення про оплату, які надсилалися відповідачу, проте суд при визначенні предмета доказування, ані в ухвалі про відкриття провадження, ані при вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного провадження, оцінюючи обсяг та характер доказів у справі не звернув увагу позивача на необхідність подання доказів направлення відповідачу рахунків на сплату внесків та інших платежів за період з квітня 2020р. по вересень 2020р. на суму 15 167,40 грн, хоча відповідний обов`язок суду закріплений п. 5 ч. 3 ст. 247 ГПК України.

Скаржник, враховуючи зміст рішення та висновки суду першої інстанції, в додатках разом із апеляційною скаргою подає клопотання про долучення до матеріалів справи, в якому просить долучити до матеріалів справи: лист-повідомлення № 20-33 від 09.07.2020, рахунки на оплату внесків за квітень-червень, витяг з протоколу № 05/02 від 05.02.2020, а також докази направлення всіх зазначених документів відповідачу.

Також скаржник у додатках разом із поданням апеляційної скарги подає клопотання про долучення до матеріалів справи додаткових доказів:

- копію листа-повідомлення № 20-33 від 09.07.2020;

- копії рахунків на оплату внесків за квітень-червень;

- копію витягу з протоколу № 05/02 від 05.02.2020;

- опис вкладення у цінний лист за номером відправлення № 090 від 09.07.2020, квитанції від 09.07.2020 щодо оплати відправлення та накладна від 09.07.2020 на відправлення № 090;

- копію рахунку на оплату № 1 від 14.01.2020;

- копію платіжного доручення № 51 від 18.01.2021;

- копію банківської виписки від 19.01.2021 по поточному рахунку № НОМЕР_1 .

В обґрунтування неможливості подання відповідних доказів до суду першої інстанції скаржник пояснює, що відповідні докази не надавалися в суд першої інстанції, оскільки позивач вважає ці обставини такими, що не входили до предмета доказування, а інші докази отримані відповідачем лише 18.01.2021, що підтверджується платіжним дорученням № 51 від 18.01.2021 та витягом з р/р позивача (дата платіжного доручення 18.01.2021, зарахування відповідних коштів згідно банківської виписки відбулось 18.01.2021), таким чином, відповідні докази ніяк не могли бути подані позивачем до суду першої інстанції.

Також скаржником у апеляційній скарзі викладене клопотання про витребування у відповідача документів, що підтверджують наявність та/відсутність у відповідача прав власності/майнових прав на житлові приміщення №№ 26, 47, 88 та нежитлового приміщення № 181 в багатоквартирному будинку за адресою: 03115, м. Київ, вул. Верховинна, будинок, 39/41 , зокрема:

- укладені КП "Житлоінвестбуд-УКБ" договори купівлі-продажу прав власності/майнових прав щодо житлових приміщень №№ 26, 47, 88 та нежитлового приміщення № 181 в багатоквартирному будинку по вул. Верховинна, будинок, 41 у Святошинському районі міста Києва ;

- документи, що підтверджують передачу майнових прав за умови повної сплати вартості об`єкту інвестування довірителям фонду фінансування будівництва на житлові приміщення №№ 26, 47, 88 та нежитлового приміщення № 181 в багатоквартирному будинку по вул. Верховинна, будинок, 41 у Святошинському районі міста Києва ;

- документи, які підтверджують, що права власності/майнові права на житлові приміщення №№ 26, 47, 88 та нежитлового приміщення № 181 в багатоквартирному будинку по вул. Верховинна, будинок, 41 у Святошинському районі міста Києва належать КП "Житлоінвестбуд-УКБ";

- документи, які підтверджують, що права власності/майнові права на житлові приміщення №№ 26, 47, 88 та нежитлового приміщення № 181 в багатоквартирному будинку по вул. Верховинна, будинок, 41 у Святошинському районі міста Києва передані (відчужені) відповідачем третім особам.

Узагальнені доводи відзивів на апеляційну скаргу

Заперечуючи проти доводів апеляційної скарги, відповідач у відзиві на апеляційну скаргу, поданому до суду 22.02.2021, зазначив про те, що скаржником не доведено ті обставини, на яких ґрунтувались позовні вимоги та не надав жодного підтверджуючого документу щодо перебування у приватній власності відповідача зазначених об`єктів нерухомості щодо яких позивач просить стягнути заборгованість. Також відповідач вказує на те, що для проведення розрахунків між юридичними особами необхідним є розрахунковий документ, тобто доручення/вимога особи з зазначенням суми сплати та реквізитів рахунку, на який необхідно перерахувати грошові кошти. Разом із тим, матеріали справи не містять доказів направлення відповідачу рахунків на сплату внесків та інших платежів за період з квітня 2020р. по вересень 2020р. на суму 15 167,40 грн.

Узагальнені доводи заперечень на відзив на апеляційну скаргу та письмових пояснень

У запереченні на відзив, позивач зазначає про те, що право власності на спірні приміщення виникло у відповідача на підставі приписів ст.ст. 331, 876 ЦК України і не пов`язане із фактом державної реєстрації таких прав. Обов`язок відповідача сплачувати внески з утримання будинку та прибудинкової території та інших внесків виникає з моменту виникнення в особи права власності на приміщення в багатоквартирному будинку і не залежить від направлення відповідачу рахунків на сплату внесків та інших платежів. Позивач вважає, що обставини направлення відповідачу рахунків на сплату внесків та інших платежів за період з квітня 2020р. по вересень 2020р. на суму 15 167,40 грн. не відносяться до обставин, які входять до предмету доказування, оскільки обов`язок відповідача по сплаті внесків з утримання будинку та прибудинкової території та інших внесків, прийнятих зборами співвласників виникає на підставі закону та рішення Загальних зборів співвласників, а не з моменту направлення вимоги. Посилання на відсутність в матеріалах справи відповідної письмової вимоги, на зазначених судом першої інстанції підставах, не може покладатися в основу рішення суду з огляду на те, що законодавством на передбачено обов`язків характер урегулювання відносин у досудовому порядку, що висвітлено у рішенні Конституційного Суду у справі № 1-2/2002 від 09.07.2002. посилання відповідача на те, що для проведення розрахунків між юридичними особами необхідним є розрахунковий документ, тобто доручення/вимога особи із зазначенням суми сплати та реквізитів рахунку, на який необхідно перерахувати грошові кошти також є безпідставним. Відповідач у суді першої інстанції не посилався на обставини відсутності доказів направлення вимог відповідачу, натомість предметом спору є стягнення заборгованості з відповідача, а не встановлення факту направлення відповідачу вимог зі сплати заборгованості.

Також позивач вказує на те, що разом з клопотанням про долучення доказів до матеріалів справи надано суду документи, що підтверджують надсилання вимог відповідачу про сплату заборгованості зі сплати внесків та інших платежів, а саме: копію Листа-повідомлення № 20-33 від 09.07.2020, копії рахунків на оплату внесків за квітень-червень, копії витягу з протоколу № 05/02 від 05.02.2020, а також докази направлення всіх зазначених документів відповідачу, однак, позивач також зазначає, що відповідні докази не надавались в суд першої інстанції, оскільки позивач вважає ці обставини такими, що не входили до предмета доказування, з підстав, які детальніше викладені у п. 4 розділу І апеляційної скарги, тому не повинні встановлюватися судом і, відповідно, доказуванню не підлягають.

На думку позивача, відповідач повністю визнав наявність заборгованості по нежитловому приміщенню № 181, а також те, що він є власником відповідних приміщень, оскільки у січні 2020р. відповідач, як власник нежитлового приміщення № 181 у багатоквартирному будинку по вул. Верховинна, 41 у Святошинському районі міста Києва , звернувся до позивача з метою надання актуальних реквізитів для оплати заборгованості за утримання будинку, а 18.01.2021 на розрахунковий рахунок позивача надійшов платіж від відповідача на суму 5 882,31 грн з оплати заборгованості по обслуговуванню будинку по вул. Верховинна, 39/41 у Святошинському районі міста Києва , як власника нежитлового приміщення № 181.

Відповідач у письмових поясненнях, наданих до суду 14.06.2021, вказує на те, що довод позивача, що на момент звернення із позовною заявою у жовтні 2020р. йому не було відомо про обставини, викладені відповідачем у відзиві на позовну заяву щодо відсутності права власності на спірні об`єкти нерухомості у відповідача, не ґрунтується на дійсних обставинах справи, оскільки про відсутність права власності на об`єкти, скаржнику було повідомлено у відповідях на неодноразові адвокатські запити представника скаржника у справі, які були надіслані листами від 08.05.2020 № 114/1843/2 та від 19.06.2020 № 114/1843/4. Відповідач не подавав передбаченої ст. 191 ГПК України заяви, а тому доводи скаржника щодо визнання позову не узгоджується із нормами ГПК України та не підтверджуються фактичними обставинами справи. Доказування є обов`язком сторін, а не суду, що встановлено у ст. 74 ГПК України. Доводи скаржника щодо порушення права позивача у зв`язку із не призначенням розгляду справи за правилами загального позовного провадження, не узгоджуються ані з діями позивача, ані з нормами ГПК України. Скаржник не довів ті обставини, на яких ґрунтувались позовні вимоги та не надав жодного підтверджуючого документу щодо перебування у приватній власності відповідача зазначених об`єктів, нерухомості щодо яких позивач просить стягнути заборгованості, натомість відповідач надає довідку щодо відсутності на балансі підприємства спірних об`єктів нерухомості, у зв`язку із їх реалізацією фізичним особам ще у 2012р. Обов`язок зі сплати внесків на утримання будинку є обов`язком співвласника багатоквартирного житлового будинку, яким відповідач не є.

Відповідач заперечує проти задоволення клопотання про витребування доказів, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 80 ГПК України, позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом із поданням позовної заяви.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Відповідно до витягу із протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу № 910/16129/20 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Гаврилюк О.М., судді: Ткаченко Б.О., Сулім В.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05.02.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Верховинна, 41" на рішення Господарського суду міста Києва від 23.12.2020 у справі № 910/16129/20 та призначено апеляційну скаргу Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Верховинна, 41" на рішення Господарського суду міста Києва від 23.12.2020 у справі № 910/16129/20 у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Від скаржника через відділ канцелярії суду надійшло клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін.

Розпорядженням Північного апеляційного господарського суду призначено повторний автоматизований розподіл судової справи № 910/16129/20.

Відповідно до витягу із протоколу повторного автоматизованого розподілу справу № 910/16129/20 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Гаврилюк О.М., судді: Майданевич А.Г., Коротун О.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.04.2021 прийнято апеляційну скаргу Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Верховинна,41" на рішення Господарського суду міста Києва від 23.12.2020 у справі № 910/16129/20 до свого провадження, задоволено клопотання Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Верховинна,41" про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін, призначено справу № 910/16129/20 до розгляду на 03.06.2021.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 03.06.2021 відкладено розгляд справи № 910/16129/20 на 14.06.2021.

Розпорядженнями Північного апеляційного господарського суду у зв`язку із перебуванням судді Коротун О.М., яка входить до складу колегії суддів і не є суддею-доповідачем, у відпустці, призначено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями.

Витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу № 910/16129/20 передано на розгляд колегії у складі: головуючий суддя - Гаврилюк О.М., судді: Майданевич А.Г., Сулім В.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.06.2021 прийнято справу № 910/16129/20 за апеляційною скаргою Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Верховинна, 41" на рішення Господарського суду міста Києва від 23.12.2020 у складі колегії суддів: головуючий суддя - Гаврилюк О.М., судді: Майданевич А.Г., Сулім В.В.

Щодо клопотання скаржника про долучення доказів до матеріалів справи та клопотання про витребування доказів, колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає наступне.

Системний аналіз статей 80, 269 ГПК України свідчить про те, що докази, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, повинні існувати на момент звернення до суду з відповідним позовом, і саме на позивача покладено обов`язок подання таких доказів одночасно з позовною заявою. Єдиний винятковий випадок, коли можливим є прийняття судом (у т.ч. апеляційної інстанції) доказів з порушенням встановленого строку, це наявність об`єктивних обставин, які унеможливлюють своєчасне вчинення такої процесуальної дії (наприклад, якщо стороні не було відомо про існування доказів), тягар доведення яких також покладений на учасника справи.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.07.2020 у справі № 904/2104/19.

Також слід зазначити, що така обставина (тобто відсутність доказів як таких на момент розгляду спору судом першої інстанції) взагалі виключає можливість прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів у порядку статті 269 ГПК України не залежно від причин неподання позивачем таких доказів. Навпаки, саме допущення такої можливості судом апеляційної інстанції матиме наслідком порушення вищенаведених норм процесуального права, а також принципу правової визначеності, ключовим елементом якого є однозначність та передбачуваність.

Натомість, скаржником не наведено об`єктивних обставин, які унеможливили подання таких доказів до суду першої інстанції, а посилання скаржника на те, що він вважає ці обставини такими, що не входили до предмета доказування, є безпідставним, оскільки доказування є обов`язком сторін, а не суду, що встановлено ст. 74 ГПК України. Також колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає, що докази, а саме: копія рахунку на оплату № 1 від 14.01.2020; копія платіжного доручення № 51 від 18.01.2021; копія банківської виписки від 19.01.2021 по поточному рахунку № НОМЕР_1 , є такими, яких не існувало на момент прийняття оскаржуваного рішення.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачем до клопотання про витребування доказів додано лист № 114/1843/2 від 08.05.2020, у якому відповідач повідомив, що на балансі підприємства житлові та нежитлові приміщення у житловому будинку № 41 на вул. Верховинній у Святошинському районі м. Києва .

Також у зазначеному листі вказано про те, що запитувані документи та інформація, містять персональні дані, які положеннями чинного законодавства України віднесені до конфіденційної інформації про особу.

Враховуючи викладене, підстави для задоволення клопотання скаржника про долучення доказів до матеріалів справи та клопотання про витребування доказів, відсутні.

Згідно з приписами ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.

Європейський суд з прав людини щодо критеріїв оцінки розумності строку розгляду справи визначився, що строк розгляду має формувати суд, який розглядає справу. Саме суддя має визначати тривалість вирішення спору, спираючись на здійснену ним оцінку розумності строку розгляду в кожній конкретній справі, враховуючи її складність, поведінку учасників процесу, можливість надання доказів тощо.

Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним слід уважати строк, який необхідний для вирішення справи відповідно до вимог матеріального та процесуального законів.

При цьому, Європейський суд з прав людини зазначає, що розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (рішення Європейського Суду з прав людини у справах Савенкова проти України від 02.05.2013, Папазова та інші проти України від 15.03.2012).

Європейський суд щодо тлумачення положення "розумний строк" в рішенні у справі "Броуган (Brogan) та інші проти Сполученого Королівства" роз`яснив, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ, і було б неприродно встановлювати один строк в конкретному цифровому виразі для усіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин.

Враховуючи викладене, перебування судді Гаврилюка О.М. на лікарняному, з метою повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи, з огляду на положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, справа № 910/16129/20 розглядалась протягом розумного строку.

Позиції учасників справи

Представник позивача у судовому засіданні 14.06.2021 просив рішення Господарського суду міста Києва 23.12.2020 у справі № 910/16129/20 скасувати, вимоги апеляційної скарги задовольнити.

Представники відповідача у судовому засіданні 14.06.2021 заперечили проти доводів апеляційної скарги, з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу, просили рішення Господарського суду міста Києва від 23.12.2020 залишити без змін, вимоги апеляційної скарги без задоволення.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

08.07.2016 проведено державну реєстрацію юридичної особи - Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Верховинна, 41" (ідентифікаційний код 40643920).

Згідно з пунктом 2.1 розділу 2 статуту ОСББ "Верховинна, 41", затвердженого протоколом загальних зборів співвласників об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Верховинна, 41" від 03.12.2019 № 03/12 (далі - Статут), ОСББ "Верховинна, 41" створено власниками квартир та нежитлових приміщень багатоквартирного будинку, що розташований за адресою: 03115, м. Київ, вулиця Верховинна, будинок 41 , відповідно до Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку".

Відповідно до пункту 3.1 розділу 3 Статуту метою створення об`єднання є забезпечення і захист прав співвласників та дотримання ними їхніх обов`язків, належне утримання та використання спільного майна, покращення якості надання комунальних послуг, використання для потреб будинку прилеглої до нього земельної ділянки, забезпечення своєчасного надходження коштів для сплати всіх внесків та платежів, передбачених законодавством, статутом та/або рішеннями загальних зборів.

05.02.2020 проведено загальні збори співвласників, на яких прийнято рішення, оформлене протоколом загальних зборів співвласників багатоквартирного будинку № 05/02 , яким, зокрема, встановлено з 01 квітня 2020 року щомісячний внесок на утримання (управління) будинку та прибудинкової території у розмірі: 06,31 грн за 1 кв.м на місяць - для власників житлових приміщень 1 (першого) поверху та власників нежитлових приміщень; 06,97 грн за 1 кв.м на місяць - для власників житлових приміщень з 2 (другого) по 26 (двадцять шостий) поверх включно.

Також, протоколом № 05/02 затверджено розмір внеску до ремонтного фонду, який становить 0,55 грн за 1 кв.м для власників житлових/нежитлових приміщень та розмір внеску до резервного фонду - 0,37 грн за 1 кв.м для власників житлових/нежитлових приміщень (пит. 5, 6 Протоколу).

Згідно з питанням 7 Протоколу розмір щомісячного внеску за надання послуг чергового (консьєржа) складає 85,00 грн для власників житлових/нежитлових приміщень.

Спір у справі виник у зв`язку з неналежним, як вказує позивач, виконанням відповідачем свого обов`язку зі сплати внесків на утримання будинку та прибудинкової території, резервного фонду, внесків за надання послуг чергового (консьєржа), у зв`язку з чим, позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість за період з квітня 2020р. по вересень 2020р. у розмірі 15 167,40 грн.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову, виходячи з наступного.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2, 4, 5 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні чи скасуванню, виходячи з наступних підстав.

За приписами ст. 1 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" (далі - Закон № 417), співвласником багатоквартирного будинку є власник квартири або нежитлового приміщення у багатоквартирному будинку; управління багатоквартирним будинком - вчинення співвласниками багатоквартирного будинку дій щодо реалізації прав та виконання обов`язків співвласників, пов`язаних з володінням, користуванням і розпорядженням спільним майном багатоквартирного будинку.

Частиною 2 статті 7 Закону № 417 встановлено, що кожний співвласник несе зобов`язання щодо належного утримання, експлуатації, реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна багатоквартирного будинку пропорційно до його частки співвласника.

Відповідно до ч. 4 ст. 4 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" (далі - Закон № 2866) основна діяльність об`єднання полягає у здійсненні функцій, що забезпечують реалізацію прав співвласників на володіння та користування спільним майном співвласників, належне утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, сприяння співвласникам в отриманні житлово-комунальних та інших послуг належної якості за обґрунтованими цінами та виконання ними своїх зобов`язань, пов`язаних з діяльністю об`єднання.

За змістом статті 10 Закону № 2866 вищим органом управління об`єднання є загальні збори його членів, до виключної компетенції яких, зокрема, належить затвердження кошторису, балансу об`єднання та річного звіту; визначення розмірів внесків і платежів членами об`єднання. За результатами розгляду питань, віднесених до компетенції загальних зборів, приймається рішення, яке може бути оскаржено в судовому порядку.

У разі відмови співвласника сплачувати внески і платежі на утримання та проведення реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна об`єднання або за його дорученням управитель має право звернутися до суду (ч. 6 ст. 13 Закону № 2866).

Відповідно до ст. 15 Закону № 2866 співвласник зобов`язаний, зокрема, виконувати обов`язки, передбачені статутом об`єднання; виконувати рішення статутних органів, прийняті у межах їхніх повноважень; своєчасно і в повному обсязі сплачувати належні внески і платежі.

Об`єднання має право відповідно до законодавства та статуту об`єднання, зокрема: встановлювати порядок сплати, перелік та розміри внесків і платежів співвласників, у тому числі відрахувань до резервного та ремонтного фондів; визначати підрядника, укладати договори про управління та експлуатацію, обслуговування, реконструкцію, реставрацію, проведення поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення майна з будь-якою фізичною або юридичною особою; здійснювати контроль за своєчасною сплатою внесків і платежів (ст. 16 Закону № 2866).

Згідно зі ст. 17 Закону № 2866 для забезпечення виконання власниками приміщень своїх обов`язків об`єднання має право, зокрема: вимагати від співвласників своєчасної та у повному обсязі сплати всіх встановлених цим Законом та статутом об`єднання внесків і платежів, у тому числі відрахувань до резервного та ремонтного фондів; звертатися до суду в разі відмови співвласника відшкодовувати заподіяні збитки, своєчасно та у повному обсязі сплачувати всі встановлені цим Законом та статутом об`єднання внески і платежі, у тому числі відрахування до резервного та ремонтного фондів.

Частка співвласника у загальному обсязі внесків і платежів на утримання, реконструкцію, реставрацію, проведення поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна у багатоквартирному будинку встановлюється пропорційно до загальної площі квартири (квартир) та/або нежитлових приміщень, що перебувають у його власності (ч. 1 ст. 20 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку").

Як вбачається із матеріалів справи, загальними зборами співвласників багатоквартирного будинку по вулиці Верховинній, 41 прийнято рішення, оформлене протоколом № 05/02, яким, зокрема, встановлено з 01.04.2020 щомісячний внесок на утримання (управління) будинку та прибудинкової території у розмірі: 06,31 грн за 1 кв.м на місяць - для власників житлових приміщень 1 (першого) поверху та власників нежитлових приміщень; 06,97 грн за 1 кв.м на місяць - для власників житлових приміщень з 2 (другого) по 26 (двадцять шостий) поверх включно; затверджено розмір внеску до ремонтного фонду, який становить 0,55 грн за 1 кв.м для власників житлових/нежитлових приміщень та розмір внеску до резервного фонду - 0,37 грн за 1 кв.м для власників житлових/нежитлових приміщень; затверджено розмір щомісячного внеску за надання послуг чергового (консьєржа) складає 85,00 грн для власників житлових/нежитлових приміщень.

Позивач стверджує, що відповідач є власником приміщень у багатоквартирному будинку за адресою: м. Київ, вул. Верховинна, буд. 41 , а саме: квартири № 26 загальною площею 46,7 кв.м, квартири № 47 загальною площею 47,9 кв.м, квартири № 88 загальною площею 92,4 кв.м та нежитлового приміщення № 181 загальною площею 90,40 кв.м, оскільки, Комунальне підприємство з питань будівництва житлових будинків "Житлоінвестбуд-УКБ" виступало замовником будівництва житлового будинку на вул. Верховинній, 39-41, що підтверджується актом готовності об`єкта до експлуатації від 11.09.2014 та технічним паспортом на будинок по вул. Верховинній, 41.

Натомість відповідач заперечує проти доводів позивача та зазначає, що жодних документів, які б підтверджували, що вказані приміщення перебувають у приватній власності Комунального підприємства з питань будівництва житлових будинків "Житлоінвестбуд-УКБ" матеріали справи не містять.

Так, відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом.

Частиною 4 статті 334 Цивільного кодексу України визначено, що права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Згідно з ч. 1 ст. 4 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державній реєстрації прав підлягають: право власності та право довірчої власності як спосіб забезпечення виконання зобов`язання на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва; речові права на нерухоме майно, похідні від права власності: право користування (сервітут); право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис); право забудови земельної ділянки (суперфіцій); право господарського відання; право оперативного управління; право постійного користування та право оренди (суборенди) земельної ділянки; право користування (найму, оренди) будівлею або іншою капітальною спорудою (їх окремою частиною), що виникає на підставі договору найму (оренди) будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини), укладеного на строк не менш як три роки; право довірчої власності (крім права довірчої власності як способу забезпечення виконання зобов`язань); інші речові права відповідно до закону; обтяження речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва: заборона відчуження та/або користування; арешт; іпотека; вимога нотаріального посвідчення договору, предметом якого є нерухоме майно, встановлена власником такого майна; податкова застава, предметом якої є нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва; інші обтяження відповідно до закону.

Як зазначає позивач, станом на дату подачі позову, у державних реєстрах відсутня інформація щодо реєстрації права власності на приміщення №№ 26, 47, 88, 181 у будинку по вул. Верховинній, 41 за будь-якими фізичними чи юридичними особами.

Також слід зазначити, що як вбачається із листа відповідача № 114/1843/2 від 08.05.2020 (а.с. 123), наданого позивачем, розглянувши адвокатський запит щодо надання інформації про власників житлових та нежитлових приміщень у житловому будинку № 41 на вулиці Верховинній у Святошинському районі міста Києва повідомлено, зокрема, що на балансі підприємства житлові та нежитлові приміщення у житловому будинку № 41 на вулиці Верховинній у Святошинському районі міста Києва відсутні.

Враховуючи викладене, відсутність інформації щодо реєстрації права власності та заперечення відповідача про знаходження спірних приміщень у нього на балансі, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про те, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження факту належності спірних приміщень відповідачу на праві власності, у зв`язку із чим, позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 15 167,40 грн є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Також колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується із висновком господарського суду стосовно наступного.

Згідно з ч. 2 ст. 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 2 ст. 1087 ЦК України розрахунки між юридичними особами, а також розрахунки за участю фізичних осіб, пов`язані із здійсненням ними підприємницької діяльності, провадяться в безготівковій формі. Розрахунки між цими особами можуть провадитися також готівкою, якщо інше не встановлено законом.

Пунктом 1.4 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004 № 22, встановлено, що розрахунковий документ - документ на паперовому носії, що містить доручення та/або вимогу про перерахування коштів з рахунку платника на рахунок отримувача.

Отже, для проведення розрахунків між юридичними особами необхідним є розрахунковий документ, тобто доручення/вимога особи з зазначенням суми сплати та реквізитів рахунку, на який необхідно перерахувати грошові кошти.

Натомість, матеріали справи не містять доказів направлення відповідачу рахунків на сплату внесків та інших платежів за період з квітня 2020 року по вересень 2020р. на суму 15 167,40 грн.

Колегія суддів апеляційного господарського суду не погоджується із доводами апеляційної скарги, враховуючи викладене та наступне.

Слід зазначити, що відповідно до ч. 4 ст. 74 ГПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Тобто, саме на позивача покладено обов`язок доводити підстави своїх позовних вимог.

Також слід зазначити, що наявність або відсутність доказів надсилання відповідачу рахунків на сплату не впливають на факт відсутності доказів знаходження спірних приміщень у власності відповідача.

Відповідно до ч. 6 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін за одночасного існування таких умов:

1) предметом позову є стягнення грошової суми, розмір якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

2) характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.

Виходячи із зазначених правових норм, перегляд оскаржуваного рішення підлягає здійсненню без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження, оскільки у даному випадку існують умови передбачені ч. 6 ст. 252 ГПК України.

Таким чином, доводи, викладені в апеляційній скарзі, судом відхиляються як необґрунтовані та такі, що не відповідають нормам процесуального законодавства.

З приводу решти доводів скаржника, викладених в його скарзі, колегія суддів звертає увагу, такі аргументи враховані апеляційним судом, при цьому зазначає, що оскаржене рішення є вмотивованим, місцевим судом зазначено з достатньою ясністю підстави, на яких ґрунтуються його висновки, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини (рішення у справах "Хаджинастасиу проти Греції", "Кузнєцов та інші проти Російської Федерації").

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Колегія суддів зазначає, що враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 № 3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України № 4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статті 76 Господарського процесуального кодексу України).

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (частини 8 статті 80 Господарського процесуального кодексу України).

Таким чином, скаржником не надано до суду належних і допустимих доказів на підтвердження тих обставин, на які він посилається в апеляційній скарзі. Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на припущеннях та зводяться до намагань здійснити переоцінку обставин справи, вірно встановлених судом першої інстанції.

Отже, підсумовуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення прийняте відповідно до вимог процесуального та матеріального права, підстав для його скасування або зміни не вбачається.

Таким чином, апеляційна скарга Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Верховинна, 41" на рішення Господарського суду міста Києва від 23.12.2020 у справі № 910/16129/20 задоволенню не підлягає. Рішення Господарського суду міста Києва від 23.12.2020 у справі № 910/16129/20 слід залишити без змін.

З урахуванням відмови в задоволенні апеляційної скарги, судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покладається на скаржника в порядку статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 124, 129-1 Конституції України, ст.ст. 8, 11, 74, 129, 240, 267-270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Верховинна, 41" на рішення Господарського суду міста Києва від 23.12.2020 у справі № 910/16129/20 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 23.12.2020 у справі № 910/16129/20 залишити без змін.

3. Судовий збір за розгляд апеляційної скарги покласти на Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Верховинна, 41".

4. Справу № 910/16129/20 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у випадках, передбачених ст. 287-291 Господарського процесуального кодексу України, з урахуванням приписів п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Текст постанови складено та підписано 21.07.2021, у зв`язку із перебуванням судді Суліма В.В. у відпустці з 01.07.2021, судді Майданевича А.Г. у відпустці з 05.07.2021 по 20.07.2021, включно.

Головуючий суддя О.М. Гаврилюк

Судді В.В. Сулім

А.Г. Майданевич