ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.07.2021 справа № 914/1427/21

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю Екоресурс-Т, м.Вишневе, Київська область

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Грін Груп-М, с.Пісочна, Миколаївський район, Львівська область

про: стягнення 84790,86грн заборгованості за договором поставки

Суддя У.І.Ділай

Без участі представників сторін

На розгляд Господарського суду Львівської області подано позов Товариства з обмеженою відповідальністю Екоресурс-Т, до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Грін Груп-М, про стягнення 84790,86грн заборгованості за договором поставки.

Відповідно до Витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.05.2021, справу №914/1427/21 розподілено судді У.І.Ділай.

Ухвалою від 31.05.2020 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене провадження у справі. Розгляд справи призначено в порядку письмового провадження без участі представників сторін. Зобов`язано відповідача у строк 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати письмовий відзив (заперечення) на позовну заяву із доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення.

Відповідно до відомостей з офіційного сайту «Укрпошта» за відстеженням по трекеру 838 про вручення поштового відправлення відповідач 04.06.2021отримав ухвалу від 31.05.2021 за адресою, яка зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

30.06.2021 від позивача до суду надійшли оригінали документів, копії яких долучені до позовної заяви. Також надійшла заява про зменшення позовних вимог, оскільки після відкриття провадження відповідач частково оплатив заборгованість. Відтак, позивач просить стягнути на свою користь з відповідача 40000,00грн основного боргу, 3824,55грн інфляційних втрат, 966,31грн 3% річних та 10000,00грн витрат на професійну правничу допомогу.

Ухвалою від 30.06.2021 зобов`язано позивача подати довідку про стан заборгованості, а також зобов`язано відповідача: подати відзив.

12.07.2021 від позивача до суду надійшло клопотання про долучення довідки про стан заборгованості, відповідно до якої станом на 07.07.2021 прострочена дебіторська заборгованість відповідача перед позивачем становить 40000,00грн.

Відзив від відповідача до суду не надходив.

Відповідач протягом розгляду справи не скористався своїм правом подання відзиву на позовну заяву та надання доказів в порядку статті 80 Господарського процесуального кодексу України.

Отже, господарським судом виконані всі можливі заходи щодо сповіщення відповідача про час та місце судового засідання.

Стаття 43 Господарського процесуального кодексу України зобов`язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Враховуючи те, що норми статті 81 Господарського процесуального кодексу України щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а пункт 4 частини 3 статті 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства - свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом створені належні умови для надання сторонами доказів в обґрунтування своєї правової позиції.

Відповідно до ст.248 Господарського процесуального кодексу України - суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Строк вирішення спору завершується 30.07.2021. Відтак, в суду відсутні підстави для подальшого відкладення розгляду справи поза межами строку, встановленого для вирішення спору у спрощеному позовному провадженні.

У зв`язку з тим, що відповідач не використав наданого законом права на подання відзиву на позов та доказів, а матеріали справи в достатній мірі характеризують взаємовідносини сторін і неявка відповідача не перешкоджає вирішенню спору, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку ч. 9 статті 165 Господарського процесуального кодексу України за наявними у ній матеріалами.

В процесі розгляду матеріалів справи суд

встановив:

16.09.2020 між сторонами укладено договір поставки, відповідно до п. 1.1. якого позивач зобов`язався передати у власність відповідачу Прес-верстат MUNCH RМР 650/105 су для переробки деревини: стружки, тирси, опилків у гранули, 2014 року випуску, бувший у використанні в робочому стані в кількості 1 (одна) шт. (Товар), а відповідач зобов`язався прийняти товар та сплатити за товар встановлену ціну.

Відповідно до п. 2.1. Договору, позивач зобов`язався передати відповідачу товар не пізніше 30.09.2020.

Згідно з п. 4.1. Договору, загальна вартість договору становить грошову суму у розмірі 2 000 646,00 грн, що еквівалентно 60000,00 Євро, за курсом Євро, встановленим Національним Банком України на дату підписання договору.

У п. 4.4. Договору сторони погодили, що відповідач здійснює оплату товару у наступному порядку:

10% від загальної вартості Товару, що становить 200 064,60 грн, що еквівалентно 6000,00 Євро Покупець оплачує протягом 3 робочих днів з моменту підписання цього Договору шляхом передоплати.

90% від загальної вартості Товару, що становить 1800581,40 грн (в тому числі ПДВ - 300096,90 грн), що еквівалентно 54 000,00 Євро Покупець оплачує протягом 1 робочого дня на момент розмитнення Товару. Гривневий еквівалент суми змінюється згідно курсів торгів на МВР на день оплати.

На виконання умов договору позивачем згідно із платіжним дорученням №3860 від 16.09.2020 було здійснено відповідачу часткову сплату товар (попередню оплату) на загальну суму 200064 грн. 60 коп. (судом оригінал оглянуто).

Через неможливість виконання умов Договору щодо поставки товару, 25 вересня 2020 року відповідач частково повернув позивачу розмір отриманої попередньої оплати на загальну суму 100 064 грн 60 коп., в т. ч. ПДВ - 16677,43 грн.

Як зазначено в позові, в телефонній розмові керівник ТзОВ Грін Груп-М пообіцяв, що залишок отриманої попередньої оплати в розмірі 100000 грн 00 коп., в т. ч. ПДВ - 16666,67 грн буде повернуто ТзОВ Екоресурс-Т в найкоротший термін. Проте, своєї обіцянки відповідач не дотримався, у зв`язку з чим позивач 16.11.2020 надіслав на електронну та 17.11.2020 на поштову адресу ТзОВ Грін Груп-М вимогу про сплату заборгованості (повернення коштів) в розмірі 100000 грн 00 коп. Після отримання вимоги 20 листопада 2020 року відповідач частково повернув суму отриманої попередньої оплати в розмірі 20 000 грн. 00 коп. При цьому, в телефонній розмові відповідач в черговий раз запевнив, що залишок отриманої попередньої оплати в розмірі 80 000 грн. 00 коп. буде повернуто позивачу в найкоротший термін.

У порядку досудового врегулювання спору 01.04.2021 позивач надіслав відповідачу вимогу про сплату заборгованості в розмірі 80000,00грн, яка залишена останнім без відповіді та задоволення (судом оригінал оглянуто).

Спір виник внаслідок того, що відповідач не повернув позивачу попередню оплату. Відтак, ТзОВ Екоресурс-Т подало позов до Господарського суду Львівської області про стягнення з відповідача 80000,00грн основного боргу.

Крім того, керуючись ч.2 ст. 625 ЦК України, позивач нарахував 3824,55грн інфляційних втрат, 966,31грн 3% річних.

Після відкриття провадження у цій справі відповідач частково оплатив заборгованість в розмірі 40000,00грн. Позивач подав заяву про зменшення позовних вимог, відповідно до якої просить стягнути з відповідача 40000,00грн основного боргу та 3824,55грн інфляційних втрат, 966,31грн 3% річних.

При прийнятті рішення суд виходив з наступного.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (ст. 11 ЦК України).

Як підтверджується матеріалами справи, позивач та відповідач уклали договір поставки від 16.09.2020, у зв`язку з чим набули взаємних прав і обов`язків.

За договором поставки, відповідно до вимог п. 1 ст. 265 Господарського кодексу України, одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Основні вимоги щодо укладення та виконання договорів поставки встановлюються цим Кодексом, іншими законодавчими актами (ч. 3 ст. 264 ГК України).

У частині 2 ст. 712 Цивільного кодексу зазначено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу (ст. 663 Цивільного кодексу України).

Позивач свої зобов`язання за спірним договором виконав повністю. При цьому, відповідач не передав товар, передбачений договором.

Як встановлено судом, відповідач частково повернув суму попередньої оплати, залишок заборгованості становить 40000,00 грн.

Згідно з частиною першою статті 693 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу.

Оскільки попередню оплату позивачем за товар здійснено, а товар у визначені строки відповідачем не передано, відповідно до частини другої статті 693 ЦК України у покупця виникає право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати від продавця, який одержав суму попередньої оплати товару і не поставив його у встановлений строк.

Відповідач обставин справи не заперечив, не спростував доводів позовної заяви, не надав суду належних та допустимих доказів про наявність інших обставин ніж ті, що досліджені в ході судового розгляду.

Відповідно до положень ст. 538 ЦК України, виконання свого обов`язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов`язку, є зустрічним виконанням зобов`язання. При зустрічному виконанні зобов`язання сторони повинні виконувати свої обов`язки одночасно, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства, не випливає із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 96 Цивільного кодексу України, юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями.

Відповідач самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями і така відповідальність не може ставитися у залежність від дій чи бездіяльності будь-яких третіх осіб.

Згідно із ст. 617 Цивільного кодексу України, особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Отже, відповідач своїх зобов`язань не виконав, чим порушив вимоги ч. 2 ст. 193 ГК України, якою передбачено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що вимога позивача про стягнення суми попередньої оплати є правомірною та такою, що підлягає задоволенню в розмірі 40000,00 грн.

Перевіривши поданий позивачем розрахунок, підстави та правильність нарахування суми інфляційних втрат та 3%річних, відповідно до вимог ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, за якою боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, судом встановлено, що з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення 3824,55грн інфляційних втрат за період з 17.12.2020 до 12.05.2021, 966,31грн 3% річних за період з 17.12.2020 до 12.05.2021.

Щодо вимоги позивача про встановлення порядку виконання рішення суд зазначає наступне.

Стаття 238 ГПК України визначає зміст судового рішення та встановлює, що саме повинно/може бути зазначено в судовому рішенні. Так, згідно із приписами ч.10 ст.238 ГПК України, суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування.

Тобто, вимога про зазначення в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення не є самостійною позовною вимогою немайнового характеру, яка повинна оплачуватись судовим збором в розумінні норм ГПК України, оскільки вказана вимога заявляється безпосередньо не до відповідача у справі, а є за своєю правовою природою клопотанням позивача заявленими до суду про використання останнім передбаченого ч.10 ст.238 ГПК України відповідного права.

Таким чином, зазначаючи в тексті судового рішення про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення, суд лише використовує своє право на вчинення дій встановлене ч.10 ст.238 ГПК України.

Остаточна сума відсотків у такому випадку розраховується за правилами, визначеними у рішенні суду, органом (особою), що здійснює примусове виконання рішення суду і відповідні дії (рішення) якого можуть бути оскаржені в порядку, передбаченому розділом VI цього Кодексу.

Вказана норма убезпечує особу, на користь якої ухвалено рішення, від повторних звернень до суду з вимогами про стягнення нарахування після ухвалення рішення.

Відповідно до ч.ч.11,12 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження», якщо у виконавчому документі про стягнення боргу зазначено про нарахування відсотків або пені до моменту виконання рішення, виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження розраховує остаточну суму відсотків (пені) за правилами, визначеними у виконавчому документі. До закінчення виконавчого провадження виконавець за заявою стягувача перераховує розмір остаточної суми відсотків (пені), які підлягають стягненню з боржника, не пізніше наступного дня з дня надходження заяви стягувача про такий перерахунок, про що повідомляє боржника не пізніше наступного дня після здійснення перерахунку.

З урахуванням викладеного, на підставі ч. 10 ст. 238 ГПК України, суд вважає за необхідне зазначити в рішенні суду про нарахування трьох відсотків річних та пені з 13.05.2021 до моменту виконання рішення з урахуванням вимог законодавства України, що регулюють таке нарахування (ст. 625 ЦК України).

Стосовно вимоги про стягнення з відповідача 10000,00грн витрат на правову допомогу суд зазначає наступне.

Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. (ст. 126 ГПК України).

Відшкодування витрат позивачів та відповідачів, третіх осіб, пов`язані з оплатою ними послуг адвокатів, адвокатських бюро, колегій, фірм, контор та інших адвокатських об`єднань здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-от: угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригіналу ордера адвоката, виданого відповідним адвокатським об`єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій (п. 6.3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №7 від 21.02.2013 „Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України).

До матеріалів справи долучено копію договору про надання правової допомоги №3004/21-1 від 30 квітня 2021 року, копію додатку №1 до договору від 30.04.2021, копію акту приймання-передачі послуг (правової допомоги) від 12.05.2021, копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №2606/10 від 27.05.2004 та копію квитанції до прибуткового касового ордеру №01/21 від 12.05.2021в сумі 10000,00грн (судом оригінал оглянуто).

Отже, позивач надав суду документи, що підтверджують витрати позивача пов`язані з оплатою ним послуг, наданих адвокатом, а також документи, що підтверджують представництво інтересів позивача саме адвокатом.

Якщо сума судових витрат, заявлена до відшкодування, істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат в частині такого перевищення, крім випадків, якщо сторона доведе, що не могла передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку (ч. 6 ст. 129 ГПК України).

Як встановлено судом під час подання позову ТзОВ Екоресурс-Т заявило суму попереднього розрахунку судових витрат в розмірі 5000,00грн (за усну консультацію з вивченням документів та їх правовий аналіз, опрацювання законодавчої бази, що регулюють спірні правовідносини та складання позовної заяви). В подальшому в заяві про зменшення позовних вимог від 24.06.2021 позивач зазначив, що просить стягнути з відповідача 10000,00грн.

З огляду на викладене та керуючись положеннями ч. 6 ст. 129 ГПК України, господарський суд звертає увагу, що при збільшенні суми понесених витрат на правничу допомогу, позивач не зазначив, які послуги адвоката були оплачені ним додатково, на відміну від попереднього розрахунку. Також позивач не обґрунтував належними та допустимими доказами, що понесені витрати він не міг передбачити заздалегідь. Відтак, суд прийшов до висновку стягнути з відповідача на користь позивача 5000,00грн витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката. В задоволенні решти вимог в цій частині слід відмовити у зв`язку із відсутністю належного обґрунтування.

Судовий збір покладається на відповідача, оскільки спір виник з його вини.

Керуючись статтями 4, 7, 8, 73, 76-79, 129, 233, 236, 238, 240, 241, 327 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.Позов задоволити.

2.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Грін Груп-М (81640, Львівська область, Миколаївський район, с.Пісочна, ідентифікаційний код 42625657) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Екоресурс-Т (08132, Київська область, м.Вишневе, вул. Жовтнева, 25/48; ідентифікаційний код 37474379) 40000,00грн основного боргу, 3824,55грн інфляційних втрат, 966,31грн 3% річних, 5000,00грн витрат на правничу допомогу та 2270,00 грн судового збору.

Органу (особі), що здійснюватиме примусове виконання рішення нараховувати до моменту виконання рішення на фактичну (не сплачену) суму основного боргу 3% річних, за формулою: сума залишку боргу х 3% : 365 х кількість днів прострочення, починаючи з 13.05.2021.

3.У стягненні 5000,00грн витрат на правничу допомогу відмовити.

4.Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки передбачені ст.ст. 241, 256, 257 ГПК України. Рішення господарського суду може бути оскаржено в порядку, визначеному розділом IV Господарського процесуального кодексу України.

Інформацію по справі, яка розглядається можна отримати за наступною веб-адресою: http://lv.arbitr.gov.ua/sud5015.

Повне рішення складено 27.07.2021.

Суддя У.І. Ділай