РІШЕННЯ

Іменем України

21 липня 2021 року м. Чернігівсправа № 927/592/21

Господарським судом Чернігівської області, в складі судді Федоренко Ю.В., за участю секретаря судового засідання Сиворакши Т.В., за правилами спрощеного позовного провадження в відкритому судовому засіданні розглянуто справу

за позовом: Державної установи Оріхівська виправна колонія (№ 88),

вул. Привокзальна, 7, с. Мала Токмачка, Пологівський район, Запорізька область, 70550

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Інженерний центр Імпульс,

вул. Незалежності, 42, м. Ніжин, Чернігівська область, 16604

про стягнення 201442, 88 грн

за участю представників сторін:

від позивача: не прибув;

від відповідача: не прибув.

Позивачем подано позов про стягнення з відповідача збитків у розмірі 201442,88 грн, а саме:

- 199500,00 грн збитки внаслідок не виконання зобов`язань за Договором відповідального зберігання від 30.11.2020 № А-7 в розмірі вартості втраченого зберігачем обладнання;

- 1942,88 грн реальні збитки (кошти, виданих на відрядження працівників позивача), які позивач зазнав внаслідок вчинення дій, спрямованих на відновлення порушеного права.

Ухвалою суду від 11.06.2021 позовну заяву Державної установи Оріхівська виправна колонія (№ 88) залишено без руху та встановлений позивачу строк для усунення недоліку позовної заяви.

Після усунення позивачем у встановлений строк недоліку позовної заяви, про який зазначено в ухвалі суду від 11.06.2021, судом прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 927/592/21, ухвалено здійснювати розгляд даної справи за правилами спрощеного позовного провадження, розгляд справи по суті призначено на 21.07.2021, про що винесено ухвалу від 29.06.2021. Відповідно до ст.165,166 ГПК України вказаною ухвалою учасникам справи встановлено строк для надання відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив.

В зв`язку з відсутністю знаків поштової оплати (довідка за підписом керівника апарату суду від 29.06.2021), ухвала про відкриття провадження у справі № 927/592/21 від 29.06.2021 надіслана 01.07.2021 судом на електронну адресу позивача і відповідача. 01.07.2021 позивач, листом надісланим на електронну адресу суду, підтвердив отримання в електронному вигляді ухвали про відкриття провадження у справі від 29.06.2021.

У зв`язку з поновленням відправлення кореспонденції, ухвала про відкриття провадження у справі від 29.06.2021 надіслана судом ТОВ Інженерний центр Імпульс - 08.07.2021 та отримана останнім 09.07.2021 згідно поштового повідомлення №804. Враховуючи викладене, суд вважає, що відповідач належним чином повідомлений про відкриття провадження у справі та встановлення йому строку для подання відзиву.

16.07.2021 до суду від позивача надійшла заява від 09.07.2021 № 10-3681 в якій просить суд:

- постановити ухвалу про закриття провадження у справі за позовом державної установи «Оріхівська виправна колонія (№88)» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інженерний центр «Імпульс» в частині заявлених позовних вимог про стягнення збитків в розмірі 199 500,00 грн внаслідок невиконання зобов`язань за договором відповідального зберігання від 30.11.2020 № А-7.

- продовжити розгляд справи за позовом державної установи «Оріхівська виправна колонія (№88)» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інженерний центр «Імпульс» про стягнення реальних збитків (коштів, виданих на відрядження працівників позивача) в розмірі 1942,88 грн.

- справу за позовом державної установи «Оріхівська виправна колонія (№88)» до товариства з обмеженою відповідальністю «Інженерний центр «Імпульс» про стягнення реальних збитків (коштів, виданих на відрядження працівників позивача) в розмірі 1942,88 грн розглянути за відсутності представника позивача.

В якості додатку до вказаної заяви позивачем додана копія акту приймання-передачі товару з відповідального зберігання від 29.06.2021.

Вищезначену заяву Державна установа «Оріхівська виправна колонія (№88)» обгрунтовує тим, що 29.06.2021 відповідачем виконано умови договору відповідального зберігання від 30.11.2020 р. № А-7 та повернуто позивачу сповіщувачі ємнісні (СЄ-2) ТУ У 31.6- 9:2011, 11 шт., загальна вартість з ПДВ - 184 800,00 грн.; контролер СОЄ ТУ У 31.6-2:2012, 1 шт., загальна вартість з ПДВ - 14 700,00 грн., всього обладнання на загальну суму 199 500,00 грн, що підтверджується актом приймання-передачі товару з відповідального зберігання від 29.06.2021. Отже, між позивачем та відповідачем врегульовано спірні відносини, TOB «Інженерний центр «Імпульс» виконало зобов`язання з повернення обладнання, що перебувало на зберіганні відповідно до договору відповідального зберігання № А-7 від 30.11.2020. Таким чином між сторонами відсутній спір в частині стягнення збитків в розмірі 199500,00 грн внаслідок невиконання зобов`язань за договором відповідального зберігання від 30.11.2020 р. № А-7. Враховуючи вищевикладене, позивач вважає за доцільне закрити провадження у справі в частині стягнення збитків в розмірі 199 500,00 грн внаслідок невиконання зобов`язань за договором відповідального зберігання від 30.11.2020 р. № А-7, у зв`язку з відсутністю спору між сторонами з даного питання, про що прохає суд постановити відповідну ухвалу, а в частині стягнення реальних збитків (коштів, виданих на відрядження працівників позивача) в розмірі 1942,88 грн Державна установа «Оріхівська виправна колонія (№88)» підтримує позовні вимоги та прохає задовольнити їх в повному обсязі, з підстав, викладених у позовній заяві від 02.06.2021 № 10-2991.

У судове засідання 21.07.2021 сторони не прибули, повноважних представників не направили, про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином, про що свідчить матеріали справи.

У судовому засіданні 21.07.2021 суд задовольнив клопотання позивача про розгляд справи без участі його представника.

Відзиву на позов, заяв і клопотань від відповідача не надходило.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 161 Господарського процесуального кодексу України при розгляді справи судом в порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву.

Частиною 3 ст. 161 Господарського процесуального кодексу України визначено, що підстави, час та черговість подання заяв по суті справи визначаються цим Кодексом або судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За приписами ч. 1 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України у відзиві відповідач викладає заперечення проти позову.

Відповідно до ч. 8, 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

За приписами ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Поважних причин пропущення встановленого для подання відзиву строку відповідачем не наведено.

Оскільки відповідач своїм правом на подання відзиву у визначений судом у відповідності до господарського процесуального закону строк не скористався, за таких обставин, рішення приймається за наявними матеріалами справи, на підставі ч.2 ст.178 ГПК України.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, дослідивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору, господарський суд встановив:

05.11.2020 між Державною установою Оріхівська виправна колонія (№ 88) (далі замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю Інженерний центр Імпульс (далі - постачальник) укладено договір №20/051/Г-122 (з) про закупівлю товарів за державні кошти (надалі Договір, а.с. 10-12).

У відповідності до пунктів 1.1-1.2 Договору постачальник зобов`язується у 2020 році поставити замовнику товари, зазначені в специфікації (Додаток № 1), а замовник прийняти і оплатити такий товар: за кодом ДК 021:2015-35120000-1 Системи та пристрої нагляду та охорони, у складі: 35121700-5 Системи охоронної сигналізації ( 1. Сповіщувач ємнісний (СЄ-2), 2. Контролер СОЄ). Найменування товарів та кількість визначається відповідно до Специфікації (Додаток № 1 до Договору).

За умовами пунктів 3.1, 4.1 Договору загальна сума цього Договору становить 199500,00 грн, у тому числі ПДВ 33250,00 грн. Замовник здійснює оплату вартості товару, що постачається шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок постачальника на підставі належним чином оформленої видаткової накладної при наявності бюджетного фінансування, протягом 10 банківських днів з дня поставки товару.

Як передбачено сторонами в пунктах 5.1.-5.2 Договору строк поставки товару постачальником до 30.11.2020. Приймання-передача товару по якості та комплектації проводиться представником замовника в день поставки товару постачальником, що підтверджується підписанням видаткової накладної відповідальними особами постачальника та замовника.

Відповідно до п. 10.1 Договору цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до 31.12.2020, а в частині платіжних зобов`язань до їх повного виконання.

Специфікацією до цього Договору сторони погодили поставку наступного товару: 1. сповіщувач ємнісний (СЄ-2) ТУ У 31.6-9:2011 у кількості 11 шт, ціна за одиницю з ПДВ 16800,00 грн, загальною вартістю 184800,00 грн; 2. контролер СОЄ ТУ У 31.6-2:2012 у кількості 1 шт, ціна за одиницю з ПДВ 14700,00 грн, всього на суму 199500,00 грн (а.с. 13).

В якості доказів придбання вказаного вище обладнання на загальну суму 199500,00 грн позивач надав суду копії: рахунку-фактури ТОВ «Інженерний центр «Імпульс» № ІЦ-0000056 від 30.11.2020 на суму 199500,00 грн; видаткової накладної № ІЦ-0000027 від 30.11.2020 на суму 199500,00 грн, підписаної представниками сторін Договору і скріпленої їх печатками; платіжного доручення № 1434 від 04.12.2020 про сплату Державною установою Оріхівська виправна колонія (№ 88) Товариству з обмеженою відповідальністю «Інженерний центр «Імпульс» 199500,00 грн за обладнення відповідно до Договору (а.с. 14-16).

30.11.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю Інженерний центр Імпульс (далі зберігач) та Державною установою Оріхівська виправна колонія (№ 88) (надалі поклажодавець) укладено Договір А-7 відповідального зберігання (далі Договір зберігання, а.с. 17-19).

У відповідності до пунктів 1.1-1.3, 2.1.1-2.1.3, 2.1.8, 2.1.9 Договору зберігання поклажодавець передає, а зберігач приймає на відповідальне безоплатне зберігання згідно Акту приймання-передачі товарів (Додаток 1 до договору), який є невід`ємною частиною договору:

1. сповіщувач ємнісний (СЄ-2) ТУ У 31.6-9:2011 у кількості 11 шт, ціна за одиницю з ПДВ 16800,00 грн, загальною вартістю 184800,00 грн;

2. контролер СОЄ ТУ У 31.6-2:2012 у кількості 1 шт, ціна за одиницю з ПДВ 14700,00 грн, всього на суму 199500,00 грн.

Право власності на майно до зберігача не переходить, майно не може бути передано в користування третім особам, заставлене або передане в оренду. Місце зберігання: Чернігівська область, м. Ніжин, вул. Незалежності, 42.

Зберігач приймає майно на збереження через уповноважену особу згідно Акту прийому-передачі майна, що є Додатком 1 до цього Договору; забезпечує повне збереження майна, а після закінчення дії цього Договору повертає поклажодавцю майно, яке повинно бути повернене в тому самому стані, у якому воно було прийнято на зберігання, з урахуванням його природного зносу: несе матеріальну відповідальність за втрату, недостачу та пошкодження майна; повертає майно поклажодавцю за першою вимогою останнього не пізніше п`яти днів з дня одержання такої вимоги; повертає майно повністю після припинення Договору.

Згідно пунктів 3.1-4.3 Договору зберігання, керуючись ст. 946 Цивільного кодексу України, сторони погодили, що плата за зберігання майна не здійснюється.

Повернення майна здійснюється протягом семи днів з моменту закінчення строку дії договору. Повернення майна здійснюється достроково, у порядку передбаченому п. 2.1.8 цього Договору, а також у разі припинення Договору у порядку п. 6.2 цього Договору.

Повернення майна оформлюється Актом прийому-передачі (повернення) майна, що є Додатком 2 до цього Договору.

У відповідності до пунктів 5.1, 5.4 -5.5 Договору зберігання сторона, що постраждала від невиконання або неналежного виконання іншою стороною зобов`язань за Договором, має право вимагати відшкодування завданих їй збитків.

За порушення строків повернення майна, що передбачені цим договором зберігач сплачує неустойку у розмірі 1% вартості майна, визначеної в п. 1.1 цього Договору за кожен день прострочення.

Сторона звільняється від відповідальності за невиконання умов Договору, якщо таке є наслідком обставин непереборної сили, які настали після укладення Договору, незалежно від волі сторони (далі- Форс-мажор). Форс-мажорні обставини підтверджуються довідкою Торгово-промислової палати України (її регіональними відділеннями).

Сторони погодили, що Договір зберігання набирає чинності з моменту підписання сторонами і діє до 31.12.2020. Дія цього договору автоматично поновлюється на тих самих умовах та на той самий термін, за умови, якщо жодна із сторін письмово не повідомить другу сторону про відмову від пролонгації договору не пізніше ніж за 10 календарних днів до дати закінчення його дії (п. 6.1 Договору зберігання).

Фактична передача позивачем на відповідальне зберігання відповідача вказаного товару на загальну суму 199500,00 грн підтверджується двостороннім Актом від 30.11.2020 приймання-передачі товару на відповідальне зберігання до Договору зберігання, що складений в двосторонньому порядку, підписаний та засвідчений печатками обох сторін (а.с. 20).

Додатковою угодою № 1 до Договору зберігання сторони погодили викласти п. 6.1 Договору у наступній редакції: « 6.1. Даний договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31.03.2021 року» (а.с. 21).

Листом від 16.03.2021 № 10-1499 позивач просив відповідача згідно пунктів 2.1.8 та 4.2 Договору зберігання повернути майно, яке було передане згідно Акту приймання-передачі майна на відповідальне зберігання від 30.11.2020 (а.с. 22).

31.03.2021 позивач отримав лист відповідача № 63 від 16.03.2021 в якому останній повідомив про те, що відповідно до ухвали Печерського районного суду м. Києва від 15.02.2021 Головним слідчим управління Державного бюро розслідувань в межах проведення кримінального провадження № 0000033 від 18.01.2021 проведено вилучення обладнання, повернення якого передбачено в межах виконання Договору зберігання та пропонував у зв`язку з невизначеністю термінів повернення обладнання продовжити термін виконання Договору зберігання до 31.12.2021 з оформленням відповідної додаткової угоди (а.с. 23).

Державна установа Оріхівська виправна колонія (№ 88) звернулась до відповідача з претензією від 01.04.2021 № 10-1840 щодо належного виконання поклажодавцем умов Договору зберігання, повернення обладнання, що перебувало на відповідальному зберіганні та звернувся з проханням надати копії документів, що підтверджують вчинення Головним слідчим управління Державного бюро розслідувань в межах проведення кримінального провадження № 0000033 від 18.01.2021, в результаті яких відповідач не має можливості повернути з відповідального зберігання обладнання відповідно до умов Договору зберігання.

Наказом начальника державної установи «Оріхівська виправна колонія (№88)» від 01.04.2021 № 9/ОС/ВД-21 працівників позивача - майора внутрішньої служби Безштанківського Д.П. - першого заступника начальника установи - заступника начальника установи з нагляду і безпеки, охорони та оперативної роботи та старшого лейтенанта внутрішньої служби Гречина A.B., начальника відділу інженерно-технічних засобів охорони, зв`язку та інформатизації відряджено до м. Ніжин Чернігівської області до TOB «Інженерний центр «Імпульс», у зв`язку зі службовою необхідністю на 3 доби з 05.04.2021 по 07.04.2021 (а.с. 25).

Довіреністю від 02.04.2021 № 142 старшого лейтенанта внутрішньої служби Гречина A.B., начальника відділу інженерно-технічних засобів охорони, зв`язку та інформатизації уповноважено представляти інтереси державної установи «Оріхівська виправна колонія (№88)» в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Інженерний центр «Імпульс» (), зареєстроване за адресою: Чернігівська область, місто Ніжин, вулиця Незалежності, будинок 42, отримати від імені державної установи «Оріхівська виправна колонія (№88)» товарно-матеріальні цінності (обладнання), а саме: Сповіщувач ємнісний (СЄ-2) ТУ У 31.6-9:2011, 11 шт., загальна вартість з ПДВ - 184 800,00 грн та Контролер СОЄ ТУ У 31.6-2:2012, 1 шт., загальна вартість з ПДВ - 14 700,00 грн., подавати та отримувати необхідні документи, складати та підписувати акти, а також виконувати інші дії, пов`язані з виконанням цієї довіреності (а.с. 26).

Рапортами працівників Державної установи «Оріхівська виправна колонія (№88)» Гречина A.B. та Безштанківського Д.П., а також Актом, за підписами вказаних працівників позивача та представника ТОВ «Інженерний центр «Імпульс» підтверджується факт відмови повернення обладнання, яке було передане на відповідальне зберігання TOB «Інженерний центр «Імпульс» згідно Акту приймання-передачі майна від 30.11.2020 на підставі Договору зберігання, оскільки вилучене слідчим першого відділу Управління з досудового розслідування з кримінальних правопорушень у сфері службової діяльності Головного слідчого Управління Державного бюро розслідувань на підставі ухвал Печерського районного суду м. Києва від 28.01.2021 та від 15.02.2021, згідно відповідних протоколів обшуку, в межах кримінального провадження № 0000033 від 18.01.2021; підтверджуючі документи про вилучення цього обладнання підрозділом ДБР з пояснень директора TOB «Інженерний центр «Імпульс» у товариства відсутні у зв`язку з тим, що інформація, яка міститься у вказаних документах є інформацією з обмеженим доступом в межах кримінального провадження № 0000033 від 18.01.2021 (а.с. 27-29).

Листом від 12.04.2021 № 10-2073 позивач звернувся до Державного бюро розслідувань із запитом повідомити, чи вилучалося працівниками ГСУ ДБР у ТОВ «Інженерний центр «Імпульс» обладнання передане Державною установою «Оріхівська виправна колонія (№88)» відповідно до Договору зберігання від 30.11.2020 № А-7 (а.с. 31).

Державне бюро розслідувань у відповіді від 14.05.2021 на лист позивача від 12.04.2021 повідомило останнього, що запитувана в листі інформація у кримінальному провадженні № 0000033 становить таємницю досудового розслідування та не може бути розголошена під час досудового розслідування (а.с. 32).

Враховуючи наведені обставини, позивач у позовній заяві просить суд стягнути з відповідача на підставі статей 610,611,951 Цивільного кодексу України збитки у розмірі вартості обладнання - 199500, 00 грн, обгрунтовуючи тим, що останній не довів наявність обставин непереборної сили, що спричинили порушення ним зобов`язань за Договором зберігання в частині повернення обладнання, а також не надав підтверджуючих документів щодо вилучення органом Державного бюро розслідувань в межах кримінального провадження № 0000033 від 18.01.2021 обладнання - Сповіщувач ємнісний (СЄ-2) ТУ У 31.6-9:2011, 11 шт., загальна вартість з ПДВ - 184 800,00 грн; Контролер СОЄ ТУ У 31.6-2:2012, 1 шт, загальна вартість з ПДВ - 14 700,00 грн, яке було передане на зберігання згідно Акту приймання-передачі майна від 30.11.2020.

Підстави стягнення з відповідача реальних збитків в розмірі 1942,88 грн позивач обгрунтовує тим, що відповідач не виконав зобов`язання повернути обладнання на першу його вимогу, а тому він змушений був відрядити своїх працівників для повернення обладнання з відповідального зберігання до м. Ніжин Чернігівської області, тобто для відновлення свого порушеного права, внаслідок чого зазнав реальних збитків - коштів, виданих на відрядження працівників, що підтверджується звітами про використання коштів, виданих на відрядження 15,16 від 07.04.2021, проїзними документами, реєстром авансових звітів та наказів про відрядження № 5 від 09.04.2021, платіжним дорученням № 374 від 09.04.2021, відомістю AT КБ «ПриватБанк» від 13.04.2021 № 210413СТ447966 (а.с. 33-41).

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України, господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ст. 175 Господарського кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України.

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Так, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 статті 936 ЦК України визначено, що за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов`язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві в схоронності.

Зберігач зобов`язаний зберігати річ протягом строку, встановленого в договорі зберігання (частина 1 статті 938 ЦК України).

Статтею 953 ЦК України встановлено, що зберігач зобов`язаний на першу вимогу поклажодавця повернути річ, навіть якщо строк її зберігання не закінчився.

Зберігач зобов`язаний повернути поклажодавцеві річ, яка була передана на зберігання, або відповідну кількість речей такого самого роду та такої самої якості. Річ має бути повернена поклажодавцю в такому стані, в якому вона була прийнята на зберігання, з урахуванням зміни її природних властивостей (частини 1 та 2 статті 949 ЦК України).

За частиною 1 статті 950 ЦК України за втрату (нестачу) або пошкодження речі, прийнятої на зберігання, зберігач відповідає на загальних підставах.

Статтею 944 ЦК України встановлено, що зберігач не має права без згоди поклажодавця користуватися річчю, переданою йому на зберігання, а також передавати її в користування іншій особі.

Виходячи з аналізу наведених норм та наявних у матеріалах справи доказів, суд дійшов висновку, що позивач набув у власність товар вартістю 199500,00 грн, обумовлений Договором №20/051/Г-122(з) від 05.11.2020 про закупівлю товарів за державні кошти та передав його на відповідальне зберігання відповідача за Договором А-7 відповідального зберігання від 30.11.2020 на підставі двостороннього акту приймання-передачі товару на відповідальне зберігання від 30.11.2020 до Договору №А-7 від 30.11.2020.

Згідно з ч.2 ст. 193 Господарського кодексу України кожна сторона має вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. За ч.1 ст.193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей передбачених цим Кодексом.

Так, відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обігу або інших вимог, що звичайно ставляться.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як вбачається з обставин справи, предметом спору є стягнення з відповідача збитків, а саме 199500,00 грн внаслідок не виконання зобов`язань за Договором відповідального зберігання від 30.11.2020 № А-7 в розмірі вартості втраченого зберігачем обладнання та 1942,88 грн реальних збитків (кошти, виданих на відрядження працівників позивача), які позивач зазнав внаслідок вчинення дій, спрямованих на відновлення порушеного права.

Як встановлено судом, після відкриття провадження у справі, позивач надіслав до суду заяву від 09.07.2021 № 10-3681, до якої доданий Акт приймання-передачі товару з відповідального зберігання від 29.06.2021до Договору відповідального зберігання № А-7 від 30.11.2020 згідно якого ТОВ «Інженерний центр «Імпульс» повернув Державній установі «Оріхівська виправна колонія (№88)» сповіщувач ємнісний (СЄ-2) ТУ У 31.6- 9:2011, 11 шт., загальна вартість з ПДВ - 184 800,00 грн.; контролер СОЄ ТУ У 31.6-2:2012, 1 шт., загальна вартість з ПДВ - 14 700,00 грн., всього обладнання на загальну суму 199 500,00 грн.

Враховуючи вказані обставини, відповідачем після відкриття провадження у справі, виконано умови договору відповідального зберігання від 30.11.2020 р. № А-7 та повернуто позивачу товар - обладнання на загальну суму 199 500,00 грн, а тому відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України провадження у справі в частині вимог щодо стягнення з відповідача 199500,00 грн збитків, завданих в результаті втрати (нестачі) обладнання за вказаним договором підлягає закриттю, оскільки відсутній предмет спору.

Стосовно позовної вимоги Державної установи Оріхівська виправна колонія (№ 88) про стягнення 1942,88 грн реальних збитків, суд вважає їх не обгрунтованими та відмовляє у їх задоволенні в зв`язку з наступним.

У відповідності до вимог ст. 22 ЦК України встановлено, що особа, якій завдано збитків у разі порушення його цивільного права, має право на їх відшкодування. При цьому збитки визначаються як втрата, яку особа отримала у зв`язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила чи повинна зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально отримати при звичайних обставинах, якщо б його право не було порушено (упущена вигода).

Положеннями ст. 225 ГК України визначено вичерпний перелік складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, зокрема: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною.

При цьому, слід зазначити, що для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків за порушення договірних зобов`язань та/або відшкодування позадоговірної шкоди, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправна поведінка, збитки, причинний зв`язок між протиправною поведінкою боржника та збитками кредитора, вина боржника. Відсутність хоча б одного із вище перелічених елементів, утворюючих склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за порушення у сфері господарської діяльності, оскільки його поведінка не може бути кваліфікована як правопорушення.

З врахуванням наведеного, саме на позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків, причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками. При цьому, важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками потерпілої сторони. Позивачу слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки які йому завдано, - наслідком такої протиправної поведінки.

Відповідно до частини 1 статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

В силу частин 1 та 3 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

За приписами частин 1 та 2 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь установленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

Тобто, виходячи зі змісту статей 13, 74 ГПК України, кожна сторона на підставі належних, допустимих, достовірних та вірогідних доказів повинна довести правомірність заявлених нею вимог або заперечень.

Це стосується позивача, який мав довести наявність тих обставин, на підставі яких він звернувся до господарського суду з позовними вимогами належними та допустимими доказами, поданими у відповідності до приписів чинного процесуального законодавства.

Суд звертає увагу позивача, що відповідно до положень ч. 4 ст. 74 ГПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

Рішення суду про задоволення позову може бути прийнято виключно у тому випадку, коли подані позивачем докази дозволять суду зробити чіткий, конкретний та безумовний висновок про обґрунтованість та законність вимог позивача.

Враховуючи наведене, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 1942,88 грн реальних збитків (коштів, виданих на відрядження працівників позивача), які позивач зазнав внаслідок вчинення дій, спрямованих на відновлення порушеного права, не є обґрунтованими, оскільки позивачем належними та допустимими доказами не доведено їх правомірності та законності, зокрема, не доведено протиправну поведінку відповідача, а також те, що останнім вчинялися дії, які мали причинно-наслідковий зв`язок з заявленими до стягнення збитками.

Навпаки, із доданих до позовної заяви матеріалів, вбачається, що відповідач на першу ж вимогу позивача від 16.03.2021 № 10-1499 повернути майно за Договором зберігання № А-7 від 30.11.2020 одразу листом від 16.03.2021 № 63 повідомив, що Головним слідчим управлінням Державного бюро розслідувань в межах проведення кримінального провадження № 0000033 від 18.01.2021 проведено вилучення обладнання, повернення якого передбачено в межах виконання Договору зберігання та пропонував у зв`язку з невизначеністю термінів повернення обладнання продовжити термін виконання Договору зберігання до 31.12.2021. Так, судом встановлено, що позивач був письмово проінформований відповідачем про не можливість повернення спірного майна до закінчення строку дії Договору зберігання не з його вини, а в зв`язку з вилученням Головним слідчим управлінням Державного бюро розслідувань в межах проведення кримінального провадження.

Лист позивача до Державного бюро розслідувань про повідомлення його з яких підстав і який процесуальний статус спірного майна датується 12.04.2021, на який останнім дана відповідь 14.05.2021 (тобто через 2 дні після запиту), що запитувана в листі інформація у кримінальному провадженні № 0000033 становить таємницю досудового розслідування та не може бути розголошена під час досудового розслідування.

Враховуючи вище зазначені обставини, суд вважає передчасними дії позивача стосовно відрядження своїх працівників згідно наказу від 01.04.2021 до ТОВ «Інженерний центр «Імпульс» у зв`язку із службовою необхідністю на 3 доби з 05.04.2021 по 07.04.2021 перш ніж надіслання листа Державному бюро розслідувань про повідомлення з яких підстав вилучене спірне майно.

Враховуючи вказане вище, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог у зв`язку з недоведеністю позивачем понесення збитків у розмірі 1942,88 грн.

Щодо судових витрат.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.237 ГПК України при ухваленні рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати. Враховуючи, що передане на зберігання обладнання відповідачем повернуто у день відкриття провадження у справі за заявою позивача судові витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 129, 232-233, п.2 ч.1 ст 231, ст 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

Закрити провадження у справі в частині стягнення 199500,00 грн збитків внаслідок не виконання зобов`язань за Договором відповідального зберігання від 30.11.2020 № А-7 в розмірі вартості втраченого зберігачем обладнання.

У задоволенні позовних вимог про стягнення 1942,88 грн збитків відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Інженерний центр Імпульс, вул. Незалежності, 42, м. Ніжин, Чернігівська область, 16604, код 14219908 на користь Державної установи Оріхівська виправна колонія (№ 88), вул. Привокзальна, 7, с. Мала Токмачка, Пологівський район, Запорізька область, код 08563524, 3021,64 грн судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили в строк і в порядку, встановленому ст.241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду у строки визначені ст.256 Господарського процесуального кодексу України.

Повідомити учасників справи про можливість одержання інформації по справі у Єдиному державному реєстрі судових рішень: http://reyestr.court.gov.ua/.

Повне рішення складено 26.07.2021.

Суддя Ю.В. Федоренко