Господарський суд міста Києва у складі судді Селівона А.М., за участі помічника судді Скрипки О.В., розглянувши в судовому засіданні матеріали
заяви відповідача Громадської організації "Вікімедіа Україна"
про відшкодування судових витрат на правничу допомогу
за позовом Громадської організації "Вікіпедія Україна" пров. Бутишів, буд 17, кв 7, м. Київ
до Громадської організації "Вікімедіа Україна" вул. Бориса Грінченка, буд 9, оф 20,м.Київ
про визнання інформації недостовірною та такою, що порушує ділову репутацію, зобов`язання її спростувати та стягнення 01,00 грн. відшкодування моральної шкоди
Представники учасників справи:
від позивача (заявника): не з`явилися.
від відповідача: Томаров І.Є. - ордер № 1063743 від 23.10.2020 року;
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Громадська організація "Вікіпедія Україна" звернулася до Господарського суду міста Києва з позовом до Громадської організації "Вікімедіа Україна" про визнання інформації про позивача, що поширена відповідачем о 15:20 24.07.2020 року за посиланням https: blog.wikimedia.org.ua/2020/07/24/comment/ на веб-сайті https: blog.wikimedia.org.ua під назвою "Коментар ГО "Вікімедія Україна" стосовно організації, що незаконно використовує бренд Вікіпедії"- недостовірною та такою, що порушує особисте немайнове право ГО "Вікіпедія Україна" на честь, гідність та недоторканість ділової репутації; зобов`язати відповідача протягом 3-х днів з дня набрання рішенням суду законної сили спростувати недостовірну інформацію про позивача шляхом розміщення на сторінці офіційного інтернет - сайту https: blog.wikimedia.org.ua під заголовком "Спростування" рішення суду по даній справі, а також стягнути з відповідача 01,00 грн. в рахунок відшкодування заподіяної моральної шкоди.
В обґрунтування позовних вимог в позовній заяві позивач посилається на протиправні дії відповідача, пов`язані з розповсюдженням недостовірної інформації про позивача, чим останньому заподіяно моральну шкоду, оцінену в суму 01,00 грн.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 14.04.2021 року в задоволенні позовних вимог Громадської організації "Вікіпедія Україна" відмовлено.

Через канцелярію суду 20.04.2021 року від відповідача 10.08.2020 року Громадської організації "Вікімедіа Україна" надійшла заява б/н від 19.04.2021 року про відшкодування судових витрат (витрат на правничу допомогу) разом з доказами на підтвердження витрат, які відповідач здійснив у зв`язку з розглядом справи, в якій останній просить суд стягнути з позивача - Громадської організації "Вікіпедія Україна" 179 370,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу у зв`язку з розглядом справи № 910/14997/20 в суді першої інстанції.

У відповідності до до п. 3 ч. 1 ст. 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

За приписами ст. 244 Господарського процесуального кодексу України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі, в тому самому порядку, що й судове рішення.

Суд зазначає, що за приписами частини 3 статті 169 ГПК України заяви, клопотання і заперечення подаються і розглядаються в порядку, встановленому цим Кодексом. У випадках, коли цим Кодексом такий порядок не встановлений, він встановлюється судом.

Отже, за висновками суду, відповідний розгляд заяви про ухвалення додаткового рішення про компенсацію здійснених витрат на оплату правничої допомоги здійснюється за загальними правилами позовного провадження у межах розглянутої судом справи, з урахуванням норм ст.ст. 126, 129, 130 ГПК України.

Водночас, за приписами ч. 2 ст. 170 ГПК України до заяви, скарги, клопотання чи заперечення, які подаються на стадії виконання судового рішення, в тому числі в процесі здійснення судового контролю за виконанням судових рішень, додаються докази їх надіслання (надання) іншим учасникам справи (провадження).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.04.2021 року заяву відповідача про відшкодування судових витрат на правничу допомогу у справі № 910/14997/20 залишено без руху та визначено заявнику строк на усунення недоліків.

Так, через відділ діловодства суду 27.04.2021 року від заявника на виконання вимог ухвали суду від 27.04.2021 року надійшло клопотання б/н від 27.04.2021 про долучення доказів до матеріалів справи з метою усунення недоліків заяви, розглянувши яке суд встановив, що недоліки останньої, які зумовили залишення її без руху, заявником усунено.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.05.2021 року, за результатами розгляду клопотання відповідача про усунення недоліків заяви про ухвалення додаткового рішення про відшкодування судових витрат на правничу допомогу, останню прийнято до розгляду, судове засідання призначено на 10.06.2021 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.06.2021 року у справі № 910/14997/20 розгляд заяви відповідача відкладено на 30.06.2021 року.

Судом доведено до відома, що до початку судового засідання 30.06.2021 року від відповідача - ГО «Вікімедія Україна» через канцелярію суду надійшло клопотання б/н від 18.06.2021 року про долучення доказів до матеріалів справи, а саме повторного надсилання відповідачем на адресу позивача заяви про відшкодування судових витрат та ухвалення додаткового рішення. Клопотання судом задоволено, документи до матеріалів справи долучені.

Будь-яких інших заяв та клопотань процесуального характеру, окрім наявних в матеріалах справи, від відповідача на час розгляду заяви останнього про ухвалення додаткового рішення станом на 30.06.2021 року суду не надано.

Від позивача будь - яких заяв та клопотань, зокрема, письмових пояснень щодо заяви відповідача про ухвалення додаткового рішення у справі про відшкодування витрат на правничу допомогу станом на 30.06.2021 року до суду не надходило.

В свою чергу суд наголошує, що відповідно до частини 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

З огляду на вищевикладене, суд здійснював розгляд заяви про ухвалення додаткового рішення на підставі наявних у справі матеріалів.

У судові засідання з розгляду заяви відповідача про ухвалення додаткового рішення про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу 10.06.2021 року та 30.06.2021 року з`явився уповноважений представник відповідача. Представник позивача у вказані судові засідання не з`явився.

Відповідно до частини 11 статті 242 Господарського процесуального кодексу України у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Відповідно до пункту 5 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

З метою повідомлення позивача про розгляд судом заяви відповідача про ухвалення додаткового рішення та про його право подати пояснення щодо вказаної заяви, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, ухвали господарського суду від 12.05.2021 року та від 10.06.2021 року були направлені судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження позивача, а саме: пров. Бутишів, буд 17, кв 7, м. Київ, 01010 , та яка співпадає з місцезнаходженням позивача за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Разом з тим ухвали суду від 12.05.2021 року та 10.06.2021 року повернуті відділенням поштового зв`язку не врученими адресату за закінченням терміну зберігання та з інших причин відповідно.

Копія ухвали суду від 10.06.2021 року, яка направлялась уповноваженому представнику позивача адвокату Кікені П.І. на адресу: АДРЕСА_2 , також повернулась на адресу суду не врученою.

Інші дані (адреси), за якими можна встановити місцезнаходження позивача, матеріали справи не містять та суду невідомі.

Суд зазначає, що до повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними в матеріалах справи.

Окрім того згідно п. 10 ч. 2 ст. 9 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (далі - Єдиний державний реєстр) містяться, зокрема, відомості про місцезнаходження юридичної особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.

Беручи до уваги конкретні обставини справи, вимоги процесуального законодавства та прецедентну практику Європейського суду з прав людини, суд звертає увагу на те, що направлення листів рекомендованою кореспонденцією на адресу, що відповідає місцезнаходженню позивача згідно Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначених листів адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у цьому випадку суду (Аналогічні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №800/547/17, постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного суду від 27.11.2019 у справі 913/879/17, постанові від 21.05.2020 у справі 10/249-10/9, постанові від 15.06.2020 у справі 24/260-23/52-б, постанові від 18.03.2021 у справі № 911/3142/18).

При цьому судом також враховано, що за приписами частини 1 статті 9 Господарського процесуального кодексу України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час та місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення та підписання.

Судові рішення, внесені до Єдиного державного реєстру судових рішень, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (частина 1 статті 4 Закону України "Про доступ до судових рішень").

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У рішенні від 03.04.2008 у справі "Пономарьов проти України" Європейський суд з прав людини зробив, зокрема, висновок про те, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Чірікоста і Віола проти Італії" зазначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням її справи, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки, оскільки одним із критеріїв "розумності строку" є саме поведінка заявника. Так, суд покладає на заявника лише обов`язок демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, які безпосередньо його стосуються, утримуватися від виконання заходів, що затягують провадження у справі, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для пришвидшення процедури слухання

Враховуючи наведе, господарський суд зазначає, що позивач не був позбавлений права та можливості ознайомитись, зокрема, з ухвалою суду про призначення до розгляду заяви відповідача про ухвалення додаткового рішення у справі № 910/14997/21 та про відкладення судового засідання у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

З огляду на вищевикладене суд констатує, що ним вчинено всі необхідні та можливі заходи з метою встановлення місцезнаходження позивача та повідомлення його про розгляд заяви відповідача про відшкодування судових витрат на правничу допомогу у справі № 910/14997/20 судом.

Згідно ч. 4 ст. 244 ГПК України неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви

З огляду на вищевикладене, оскільки Громадська організація «Вікіпедія Україна» не скористалася наданими їй процесуальними правами, зокрема, позивачем окрім заперечень у відповіді на відзив щодо розміру витрат відповідача на правову допомогу, не надано будь-яких письмових пояснень, клопотань та інших доказів, що впливають на вирішення питання про ухвалення додаткового рішення по суті, а також враховуючи те, що позивач як ініціатор судового розгляду був обізнаний з матеріалами справи, суд дійшов висновку про можливість розгляду даної справи (заяви) за відсутності уповноваженого представника позивача виключно за наявними матеріалами.

В судовому засіданні 30.06.2021 року представник відповідача (заявника) підтримав подану заяву про ухвалення додаткового рішення у справі та просив його задовольнити.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується заява, об`єктивно оцінивши надані сторонами суду докази, які мають значення для розгляду заяви та заслухавши пояснення представника відповідача, Господарський суд міста Києва -

ВСТАНОВИВ:

Право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року № 6-рп/2013).

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Стаття 16 ГПК України закріплює за учасниками справи право на користування правничою допомогою.

За приписами ст.ст. 123, 126 ГПК України витрати на професійну правничу допомогу відносяться до судових витрат.

Відповідно до ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

У визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема, але не виключно: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 126 ГПК України).

Статтею 126 Господарського процесуального кодексу України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Тобто, у застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині четвертій статті 126 ГПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям.

Витрати позивачів та відповідачів, третіх осіб, пов`язані з оплатою ними послуг адвокатів, адвокатських об`єднань та бюро, з надання правничої допомоги щодо ведення справи в суді розподіляються між сторонами на загальних підставах, визначених ст.ст. 129, 130 ГПК України.

Відповідно до частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Як встановлено судом, у відповідності до ч. 8 ст. 129 ГПК України до закінчення судових дебатів у справі представником відповідача в судовому засіданні 31.03.2021 року було зроблено усну заяву щодо подання відповідачем доказів понесених судових витрат на професійну правничу допомогу після ухвалення рішення у даній справі протягом 5 днів.

В свою чергу, з аналізу наведеної норми законодавства вбачається, що витрати на правничу допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Таким чином, якщо стороною не буде документально доведено, що нею понесені витрати на правничу допомогу, а саме: не надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для стягнення таких витрат.

Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Суд у позовному провадженні є арбітром, що надає оцінку тим доказами і доводам, що наводяться сторонами у справі, тобто суд не може діяти на корить будь-якої зі сторін, що не відповідатиме основним принципам господарського судочинства.

Таким чином суд може зменшити розмір витрат на правову допомогу, що підлягають розподілу, за клопотанням іншої сторони, яка і зобов`язана довести не співмірність заявлених опонентом витрат.

Зокрема, як свідчать матеріали справи, позивач у відповіді на відзив заперечує щодо розміру заявлених відповідачем до відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу, посилаючись на те, що заявлений розмір витрат є неспівмірним та непропорційним щодо предмета спору та ціни позову, а також частково необґрунтованим, оскільки заявлені витрати не відповідають критерію реальності адвокатських витрат.

При цьому позивач наголошує на неадекватності вартості адвокатських послуг в розмірі 167 454,00 грн., які надані відповідачеві, враховуючи символічну ціну позову 01,00 грн. та обсяг виконаних адвокатським об`єднання дій, які фактично зводяться до копіювання та друкування документів, які знаходяться у відритому доступі в мережі Інтернет.

При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (ст.ст. 16, 126 ГПК України).

Згідно п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 1 Закону «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокат - фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом.

Адвокатська діяльність - незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Статтею 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України 09.06.2017 року, передбачено, що при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час на виконання доручення.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

За результатами розгляду заяви відповідача про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу судом встановлено, що заявником долучено до матеріалів справи докази на підтвердження понесення ним витрат на професійну правничу допомогу у даній справі, а саме: копію Договору про юридичні послуги № 1715-20 від 23.10.2020 року (загальні умови) та Договору про юридичні послуги № 1715-20-1 від 23.10.2020 року (Спеціальні умови), укладених Громадською організацією «Вікімедіа Україна» (клієнт за договором, відповідач у справі) та Адвокатським об`єднанням «Юридична фірма «Василь і Кісіль і Партнери» (ВКП за договором) (далі - Договір); копії Актів приймання виконаної роботи з юридичного обслуговування від 04.11.2020 року на суму 11916,00 грн. та від 15.04.2021 року на суму 167 454,00 грн.; опису наданих ВКП послуг у справі № 910/14997/20, а саме ; копію рахунку № 31810 від 27.10.2020 року на суму 167 454,00 грн. на передплату за надання юридичних послуг; копію платіжного доручення № 1250 від 29.10.2020 року на підтвердження передплати послуг адвокатського об`єднання в сумі 167 454,00 грн. із зазначенням призначення платежу «передплата за надання юридичних послуг зг.рах. № 31810 (справа № 910/14997/20) від 27.10.2020…»; копію рахунку № 35581 від 02.11.2020 року на суму 11 916,00 грн. на відшкодування витрат з виготовлення експертного висновку № 318/2020-ЕВ від 03.11.2020 року ДП «Центр компетенції адресного простору мережі Інтернет» Консорціуму «Український центр підтримки номерів і адрес»; копію платіжного доручення № 1263 від 04.11.2020 року на підтвердження перерахування оплати в сумі 11916,00 грн. як «оплата за надані юридичні послуги зг.рах. № 35581 (справа № 910/14997/20) від 02.11.2020 р….»; копію ордеру серії АІ № 1063743 від 23.10.2020 року на ім`я адвоката Томарова І.Є., виданого ВКП; копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю серії КС № 6631/10 від 26.04.2018 року на ім`я адвоката Томарова І.Є.; копію ордеру серії АА № 1067815 від 16.12.2020 року на ім`я адвоката Ромащенко Д.О., виданого ВКП; копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю серії КВ № 001059 від 02.11.2020 року на ім`я адвоката Ромащенко Д.О.; копії трудових книжок адвоката Томарова І.Є., Ромащенко Д.О. та помічника адвоката Бадьорої Н.С.; копію посвідчення помічника адвоката Бадьорої Н.С.

Отже, за твердженням відповідача, загальна сума нарахованих останнім до відшкодування позивачем судових витрат на професійну правничу допомогу, пов`язаних з розглядом справи № 910/14997/20, склала 179 370,00 грн.

Відповідно до ст. 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

За приписами п. 9 ч.1 ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності щодо надання правової інформації, консультацій та роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п.6 ч.1 ст.1 вказаного Закону).

В статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» наведені види адвокатської діяльності, а також адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом.

Рішенням Європейського суду з прав людини у справі "East/WestAllianceLimited" проти України (заява № 19336/04, п. 269) визначено, що розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат (у даному випадку, за наявності заперечень учасника справи), що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Така ж правова позиція випливає з інших рішень Європейського суду з прав людини, зокрема, у п. 95 рішення у справі "Баришевський проти України" від 26.02.2015, п. п. 34-36 рішення у справі "Гімайдуліна і інших проти України" від 10.12.2009, п. 80 рішення у справі "Двойних проти України" від 12.10.2006, п. 88 рішення у справі "Меріт проти України" від 30.03.2004.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Так, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема, але не виключно: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо.

Судом встановлено, що за умовами Договору про юридичні послуги № 1715-20 від 23.10.2020 року (Загальні умови) ВКП (адвокатське об`єднання) надасть клієнту послуги щодо проекту та/або згідно з інструкціями клієнта, які надаються час від часу та прийняті до виконання ВКП, а клієнт оплатить гонорари та відшкодує ВКП витрати (п.2.1).

Згідно п. 4.1 Договору про юридичні послуги № 1715-20-1 від 23.10.2020 року (Спеціальні умови) ВКП надаватиме клієнту юридичні послуги щодо представництва інтересів клієнта у справі № 910/14997/20 у суді першої інстанції, включаючи підготовку та подачу процесуальних документів: відзиву на позовну заяву, заперечення на відповідь на відзив, заяв, пояснень, клопотань тощо, участь в судових засіданнях, ознайомлення з матеріалами справи.

Як визначено п. 5 Договору про юридичні послуги № 1715-20-1 від 23.10.2020 року (Спеціальні умови) клієнт надає згоду на виконання помічниками адвоката доручень адвокатів ВКП, пов`язаних із наданням послуг щодо проекту, в тому числі, але не обмежуючись, доручень на ознайомлення з матеріалами справи, подання та отримання до/від суду будь-якої інформації, документів, а також на вчинення інших дій, необхідних для надання послуг за цим Договором.

Відповідно до п. 3.1 Договору про юридичні послуги № 1715-20 від 23.10.2020 року (Загальні умови) вартість послуг, що має бути сплачена клієнтом ВКП, визначається як загальна сума гонорарів та витрат. Якщо інше не зазначено у Спеціальних Умовах, гонорари розраховуються шляхом множення кількості годин, витрачених адвокатами/юристами та іншим юридичним персоналом ВКП на надання послуг, на відповідні ставки, відповідно до процедури, що визначена цим Договором.

Для визначення суми гонорарів ВКП веде облік часу, витраченого її адвокатами та юристами на надання послуг. Облік часу ведеться у часових сегментах по 1/10 (одній десятій) години. Мінімальною одиницею оплачуваного часу вважається 1/10 (одна десята) години. ВКП нараховуватиме гонорари за будь-яку роботу, що виконується в інтересах клієнта у зв`язку з наданням послуг (3.2 Договору про юридичні послуги № 1715-20 від 23.10.2020 року (Загальні умови)).

Відповідно до п. 6 Договору про юридичні послуги № 1715-20-1 від 23.10.2020 року (Спеціальні умови) звичайні погодинні ставки адвокатів і юристів ВКП становлять: партнер - від 350 до 501 євро; радники - від 250 до 300 євро; старші юристи - від 190 до 250 євро; юристи - від 121 до 190 євро; молодші юристи - від 90 до 120 євро. Ставки вказані без ПДВ.

Відповідно до п.п. 7, 8 Договору про юридичні послуги № 1715-20-1 від 23.10.2020 року (Спеціальні умови) вартість послуг (загальний гонорар) щодо представництва інтересів клієнта у справі № 910/14997/20 становить еквівалент 5 000 євро, з урахуванням ПДВ в національній валюті (гривні) за курсом Національного банку України, встановленим на дату виставлення рахунку.

Клієнт відшкодовує ВКП усі витрати, понесені ВКП у зв`язку з наданням послуг по проекту. ВКП погоджуватиме з клієнтом розмір необхідних витрат. ВКП зобов`язується попередньо погоджувати витрати з клієнтом шляхом обміну електронними повідомленнями між членами команди та контактною особою клієнта не менше ніж за 5 (п`ять) календарних днів до дати здійснення витрат.

За умовами п.5.4 Договору про юридичні послуги № 1715-20 від 23.10.2020 року (Загальні умови) клієнт зобов`язується повністю та вчасно оплачувати рахунки ВКП, але в будь - якому разі не пізніше ніж через 15 (п`ятнадцять) днів після їх отримання клієнтом, якщо сторони не домовилися про інше.

Зокрема, відповідачем надано детальний опис робіт (наданих послуг) виконаних адвокатами та помічником адвоката за період з 23.10.2020 року по 14.04.2021 року у справі № 910/14997/20, пов`язаних з наданням професійної правничої допомоги, який містить розрахунок кількості годин, за які було надано правничу допомогу, загальною кількістю годин - 46,60.

Так, за підрахунками відповідача, адвокатом Томаровим І.Є. витрачено 16,90 годин; адвокатом Ромащенко Д.О. - 26,60 годин; помічником адвоката Бадьорою Н.С. - 3,10 години.

Матеріалами справи підтверджується, що представництво інтересів ГО «Вікімедія Україна» під час розгляду справи № 910/14997/20 здійснювалось адвокатами Томаровим І.Є. та Ромащенко Д.О., які, зокрема, приймали участь в судових засіданнях (в п`яти та чотирьох судових засіданнях відповідно).

На підставі наданих відповідачем документів судом встановлено, що з урахуванням кількості витраченого двома адвокатами та помічником адвоката часу на виконання робіт (надання послуг) тривалістю 46,60 годин, та згідно виставлених адвокатським об`єднанням рахунків відповідачем сплачено на рахунок Адвокатського об`єднання "Юридична фірма "Василь Кісіль і Партнери" 179 370,00 грн., що підтверджується платіжними дорученнями № 1250 від 29.10.20 року на суму 167 4543,00 грн. та № 1263 від 04.11.2020 року на суму 11916,00 грн.

Відтак, за твердженням відповідача, відшкодуванню позивачем підлягають понесені витрати у вказаній сумі, факт оплати яких підтверджується матеріалами справи.

У відповідності до ст. 124, п. п. 2, 3, 4 ч. 2 ст. 129 Конституції України, ст. ст. 2, 7, 13 Господарського процесуального кодексу України основними засадами судочинства є, зокрема, рівність всіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно зі статтею 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд наголошує, що відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Отже, принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 126 ГПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.

Окрім цього чинним процесуальним законодавством не передбачено обов`язку сторони, яка заявляє клопотання про відшкодування витрат на правничу допомогу, доводити реальність їх оплати. Натомість саме на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, покладено обов`язок доведення неспівмірності витрат з наданням відповідних доказів.

Водночас, як зазначено в постанові Верховного Суду від 03.10.2019 року у справі № 922/445/19, під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, керуючись частинами 5-7, 9 статті 129 зазначеного Кодексу, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення.

В свою чергу, як свідчать матеріали справи та зазначалось судом вище, позивачем в відповіді на викладені заперечення щодо неспівмірності та непропорційності розміру заявлених відповідачем до відшкодування понесених витрат на професійну правничу допомогу, в тому числі їх змісту, обсягу та вартості, враховуючи предмет спору та ціну, та наголошувалось на необґрунтованості заявлених до стягнення сум і їх значного завищення.

Дослідивши надані сторонами докази суд констатує, що юридичні послуги надавалися відповідачу двома адвокатами та помічником адвоката, які займалися юридичним супроводом справи, готували проекти та вносили один після одного певні корективи до відзиву та заперечень на відповідь на відзив, а також почергово вивчали матеріали справи, тобто фактично виконували одну і ту ж саму роботу на протязі значного витраченого часу.

Проте, в тексті заяви про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу відповідачем не наведено обґрунтування необхідності залучення до надання правових послуг окрім двох адвокатів також помічника адвоката, якою витрачено 3,10 год. на виконання робіт, в той час як за змістом укладеного між відповідачем та адвокатським об`єднанням Договору про юридичні послуги № 1715-20 від 23.10.2020 року однією з умов надання послуг є вжиття адвокатським об`єднання всіх належних заходів з метою мінімізації кількості залучених до виконання доручення клієнта юристів та помічників юристів.

Судом на підставі дослідження протоколів судових засідань встановлено також факт перебільшення представником відповідача фактичної тривалості участі у судових засіданнях, з урахуванням яких визначено витрачений на надання відповідних правничих послуг час.

При цьому, за висновками суду, оплата за проміжок часу, розрахована та визначена представником відповідача як "візит до Господарського суду міста Києва і участь в судовому засіданні", не враховує не тільки реальну тривалість судових засідань, але й факт місцезнаходження Адвокатського об`єднання «Юридична фірма «Василь Кісіль і Партнери» на незначній відстані від Господарського суду міста Києва, що також свідчить про завищення тривалості витраченого адвокатами часу на дорогу до суду.

Окрім цього до складу наданих послуг адвокатським об`єднанням безпідставно включено послуги з візиту 05.11.2020 року до Господарського суду міста Києва та участь в судовому засіданні тривалістю 0,80 год., оскільки призначене на 05.11.2020 року судове засідання у справі № 910/14997/20 не відбулось через перебування судді на лікарняному.

Суд приймає до уваги зміст п. 3.1 Договору про юридичні послуги № 1715-20 від 23.10.2020 року (Загальні умови), згідно якого вартість послуг, що має бути сплачена клієнтом ВКП, визначається як загальна сума гонорарів та витрат. Якщо інше не визначено у спеціальних умовах, гонорари розраховуються шляхом множення кількості годин, витрачених адвокатами/юристами та іншим юридичним персоналом ВКП на надання послуг, на відповідні ставки, відповідно до процедури, що визначена цим Договором.

Судом враховано також визначений п. 7 Договору про юридичні послуги № 1715-20-1 від 23.10.2020 року (Спеціальні умови) загальний гонорар за послуги з представництва інтересів клієнта у справі № 910/14997/20 в розмірі 5000,00 Євро з ПДВ, що, як зазначено відповідачем, в гривневому еквіваленті становить 179 370,00 грн.

В свою чергу суд зауважує, що визначені умовами Договору про юридичні послуги № 1715-20-1 від 23.10.2020 року розміри погодинної ставки адвокатів та юристів мають відповідати відповідному кваліфікаційному рівню, стажу роботи в галузі права, а відтак, в сукупності зазначених чинників, обумовлює необхідність оптимізації надання професійної правничої допомоги як шляхом зменшення кількості залучених адвокатів та помічників адвокатів так і економії витраченого часу.

В контексті викладеного суд зазначає, що вартість включених до переліку наданих адвокатським об`єднанням послуг та затраченого ним часу на надання таких послуг як «фіксація вмісту веб-сторінок за допомогою web-fix» тривалістю 0,60 год., на підтвердження надання яких відповідачеві адвокатським об`єднанням надано акт приймання виконаної роботи від 04.11.2020 року про надання комплексу юридичних послуг щодо замовлення фіксації веб-сторінок в мережі Інтернет з метою підготовки відзиву у справі № 910/14997/20 на загальну суму 11916,00 грн. з ПДВ, не відповідає реальній вартості таких послуг.

Наразі, виходячи з погодинної вартості послуг адвокатського об`єднання, обрахованого з урахуванням загальних вартості послуг та витраченого на їх надання часу, судом встановлено, що вартість юридичних послуг з фіксації веб-сторінок завищена адвокатським об`єднанням майже в п`ять разів, а отже не може бути прийнята судом як така, що відповідає принципам співмірності та обґрунтованості.

Отже, виходячи з наданих відповідачем доказів на підтвердження понесених витрат під час розгляду даної справи суд виходить із загальних критеріїв оцінки послуг з надання правової (правничої) правової допомоги з урахуванням обсягу та змісту підготованих адвокатами документів.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначив, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі "Проніна проти України").

Так, судом прийнято до уваги, що предмет доказування у справі № 910/14997/20 охоплює значну кількість обставин та фактів, які підлягають ретельному дослідженню, а також потребує детального вивчення судової практики, судом враховано обсяг проведених представниками відповідача робіт з підготовки та опрацювання позовних матеріалів і наявних доказів, а також обсяг та зміст підготованих адвокатським об`єднанням документів у справі, як процесуального характеру, так і заяв по суті спору, зокрема, відзиву на позовну заяву та заперечень на відповідь на відзив.

Проте, господарський суд, розподіляючи витрати, понесені відповідачем - ГО «Вікімедіа Україна» на професійну правничу допомогу, дійшов висновку про те, що наявні в матеріалах справи докази та встановлені судом фактичні обставини справи не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу саме в розмірі 179 370,00 грн., адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований, відповідати критерію розумної дійсності та необхідності таких витрат, співмірності з ціною позову та ринковими цінами на правничу допомогу і адвокатські послуги.

Беручи до уваги те, що суду необхідно надати оцінку розміру витрат сторони на правничу допомогу з урахуванням всіх аспектів і категорії складності справи, враховуючи предмет спору та розмір заявлених позовних вимог у співвідношенні до заявлених до стягнення витрат, приймаючи до уваги надані відповідачеві послуги та зважаючи на обсяг і зміст наданих відповідачем під час судового розгляду справи № 910/14997/20 процесуальних документів, а також з урахуванням заперечень позивача щодо розміру заявлених відповідачем до відшкодування понесених витрат на професійну правничу допомогу, суд доходить висновку, що зменшення розміру витрат відповідача на професійну правничу допомогу до 71748,00 грн. від попередньо заявленої суми, яка є завищеною, відповідатиме критерію пропорційності і розумності.

Враховуючи вищевикладене, дослідивши надані представником позивача докази, зважаючи на заперечення позивача щодо заявлених відповідачем до відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, приймаючи до уваги принципи співмірності та розумності судових витрат на професійну правничу допомогу, рівень складності, предмет і характер спору та юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду адвокатами документів, а також їх значення для спору, відповідність запропонованої адвокатами правової позиції правовим висновкам суду, відображеним у рішенні в даній справі, суд приходить до висновку, що заява відповідача про ухвалення додаткового рішення про відшкодування позивачем понесених судових витрат на професійну правничу допомогу підлягає частковому задоволенню в сумі 71748,00 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 123, 126, 129, 221, 244 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва -

ВИРІШИВ:

1. Заяву Громадської організації "Вікімедіа Україна" про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу задовольнити частково.

2. Стягнути з Громадської організації "Вікіпедія Україна" (пров. Бутишів, буд 17, кв. 7, м.Київ, ) на користь Громадської організації "Вікімедіа Україна" (вул. Бориса Грінченка, буд. 9, оф 20, м.Київ, ) 71748,00 грн. (сімдесят одну тисячу сімсот сорок вісім грн. 00 коп.) відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

3. Після набрання додатковим рішенням законної сили видати відповідний наказ.

4. В іншій частині в задоволенні заяви відповідача відмовити.

Додаткове рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на додаткове рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст додаткового рішення складено та підписано 26 липня 2021 року

Суддя А.М. Селівон