ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" липня 2021 р. Справа№ 910/7563/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Майданевича А.Г.

суддів: Суліма В.В.

розглянувши у письмовому провадженні без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк"

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 13.05.2021

у справі №910/7563/21 (суддя - Ващенко Т.М.)

за заявою стягувача Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" про видачу судового наказу

до боржника Фізичної особи-підприємця Дубчака Ігоря Васильовича

за вимогою про стягнення 165 306, 39 грн,-

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст ухвали місцевого господарського суду та мотиви її прийняття

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.05.2021 відмовлено Акціонерному товариству Комерційний банк "Приватбанк" у видачі судового наказу за вимогою про стягнення з Фізичної особи-підприємця Дубчака Ігоря Васильовича 165 306,39 грн, на підставі пункту 1 частини 1 статті 152 Господарського процесуального кодексу України.

Відмовляючи у видачі судового наказу суд зазначив, що заявником у заяві вказано, що номери засобів зв`язку, офіційні електронні адреси та адреси електронної пошти боржника невідомі, проте за даними Єдиного держаного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відповідач має номер засобів зв`язку та електронну пошту.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись з прийнятою ухвалою, Акціонерне товариство Комерційний банк "Приватбанк" звернулось до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу Господарського суду міста Києва від 13.05.2021 скасувати та повернути справу до суду першої інстанції для вирішення питання про видачу судового наказу.

Апеляційна скарга мотивована неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, порушенням та неправильним застосуванням норм процесуального права.

Апелянт зазначає, що банком дотримані вимоги статті 150 Господарського процесуального кодексу України, в якій чітко визначено вимоги до заяви про видачу судового наказу, при цьому у вказаній статті не вказано, що в заяві має в обов`язковому порядку зазначатись номер засобу зв`язку чи адреса електронної пошти боржника.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу

Як вбачається з матеріалів справи, боржником не було надано відзив на апеляційну скаргу, що, в свою чергу, не перешкоджає перегляду ухвали суду першої інстанції відповідно до частини 3 статті 263 Господарського процесуального кодексу України.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.06.2021 справу № 910/7563/21 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Майданевич А.Г., суддів Сулім В.В., Коротун О.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.06.2021 відмовлено у задоволенні заяви Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" про розгляд справи № 910/7563/21 за участі представника Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк". Поновлено Акціонерному товариству Комерційний банк "Приватбанк" пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження ухвали Господарського суду міста Києва від 13.05.2021 у справі №910/7563/21. Відкрити апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 13.05.2021 у справі №910/7563/21 та призначено до розгляду апеляційну скаргу у порядку письмового провадження без повідомлення учасників.

З огляду на наявність у матеріалах справи належних доказів повідомлення сторін про розгляд апеляційної скарги у порядку письмового провадження, що підтверджується повідомленнями про вручення поштових відправлень, та закінчення процесуальних строків на подання до суду документів, встановлених ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.06.2021, колегія суддів вважає за можливе здійснити розгляд апеляційної скарги по суті.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

У травні 2021 року Акціонерне товариство Комерційний банк "Приватбанк" звернулось до Господарського суду міста Києва із заявою про видачу судового наказу за вимогою про стягнення 165 306, 39 грн з боржника Фізичної особи-підприємця Дубчака Ігоря Васильовича.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.05.2021 відмовлено Акціонерному товариству Комерційний банк "Приватбанк" у видачі судового наказу за вимогою про стягнення з Фізичної особи-підприємця Дубчака Ігоря Васильовича 165 306,39 грн, на підставі пункту 1 частини 1 статті 152 Господарського процесуального кодексу України.

Відмовляючи у видачі судового наказу суд зазначив, що заявником в заяві вказано, що номери засобів зв`язку, офіційні електронні адреси та адреси електронної пошти боржника невідомі, проте за даними Єдиного держаного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відповідач має номер засобів зв`язку та електронну пошту.

Проте, суд апеляційної інстанції не погоджується із висновком суду першої інстанції щодо підстав відмови у видачі судового наказу, виходячи з наступного.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Згідно з частиною 2 статті 12 Господарського процесуального кодексу України наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Наказне провадження є самостійним і спрощеним видом судового провадження у господарському судочинстві, у якому суддя в установлених законом випадках за заявою особи, якій належить право вимоги, без судового засідання і виклику стягувача та боржника на основі доданих до заяви документів видає судовий наказ, який є особливою формою судового рішення.

Наявність спору про право, яке є підставою для відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу, вирішується суддею у кожному конкретному випадку, виходячи із характеру та обґрунтованості заявленої матеріально-правової вимоги і документів, доданих до заяви. Наявність спору можна встановити відсутністю документів, що підтверджують наявність суб`єктивного права у заявника; документів, що підтверджують порушення суб`єктивного права або документів, що підтверджують виникнення права вимоги. Крім того, мають враховуватися обставини, якщо із доданих документів вбачається, що боржник заперечує, не визнає або оспорює свій обов`язок перед заявником (кредитором).

Частинами 1, 2 статті 147 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 148 Господарського процесуального кодексу України. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги.

Згідно із статтею 148 Господарського процесуального кодексу України судовий наказ може бути видано тільки про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Особа має право звернутися до суду з вимогами, визначеними у частині першій цієї статті, в наказному або спрощеному позовному провадженні на свій вибір.

У статті 150 Господарського процесуального кодексу України наведені вимоги щодо форми і змісту заяви про видачу судового наказу, згідно з якими заява про видачу судового наказу подається до суду у письмовій формі та підписується заявником. У заяві повинно бути зазначено: 1) найменування суду, до якого подається заява; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) заявника і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України заявника та боржника, реєстраційний номер облікової картки платника податків заявника та боржника (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта заявника та боржника (для фізичних осіб - громадян України), вказівку на статус фізичної особи - підприємця (для фізичних осіб - підприємців), а також офіційні електронні адреси та інші дані, якщо вони відомі заявнику, які ідентифікують боржника; 3) ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) представника заявника, якщо заява подається представником, його місце проживання; 4) вимоги заявника і обставини, на яких вони ґрунтуються; 5) перелік доказів, якими заявник обґрунтовує обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

До заяви про видачу судового наказу додаються: 1) документ, що підтверджує сплату судового збору; 2) документ, що підтверджує повноваження представника, - якщо заява підписана представником заявника; 3) копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості; 4) інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 152 Господарського процесуального кодексу України суддя відмовляє у видачі судового наказу, зокрема, якщо заяву подано з порушеннями вимог статті 150 цього Кодексу.

Про відмову у видачі судового наказу суддя постановляє ухвалу не пізніше десяти днів з дня надходження до суду заяви про видачу судового наказу (частина 2 статті 152 Господарського процесуального кодексу України).

Так, дослідивши заяву Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" про видачу судового наказу, колегія суддів встановила, що заявником у вказаній заяві зазначено найменування суду, повне найменування та ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) заявника і боржника, їх місцезнаходження, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України заявника, реєстраційний номер облікової картки платника податків боржника, вказівку на статус фізичної особи - підприємця, ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) представника заявника, його місце проживання.

Із заяви вбачається, що заявник вказав, що номери засобів зв`язку, офіційні електронні адреси та адреси електронної пошти не відомі.

Відмовляючи у видачі судового наказу суд вказав, що у заяві повинно бути зазначено офіційні електронні адреси та інші дані, якщо вони відомі заявнику, які ідентифікують боржника.

Проте, колегія суддів вказує, що відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 150 Господарського процесуального кодексу України заявник може зазначити офіційні електронні адреси та інші дані, якщо вони відомі заявнику, які ідентифікують боржника. Відтак, вказана норма не є імперативною (обов`язковою), а носить лише дозвільний характер.

Отже, у вказаній статті не зазначено, що заявник у заяві має в обов`язковому порядку вказати номер засобу зв`язку та офіційну електронну адресу боржника.

Відтак, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що не зазначення заявником офіційної електронної адреси та інших даних не являється підставою для відмови у видачі наказу.

Враховуючи вказане вище, колегія суддів вважає, що Акціонерним товариством Комерційний банк "Приватбанк" дотримано вимоги пункту 2 частини 2 статті 150 Господарського процесуального кодексу України щодо форми та змісту заяви про видачу судового наказу.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Згідно із статтею 6 Конвенції кожній фізичній або юридичній особі гарантовано право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також, справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом із тим, не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним.

Рішеннями ЄСПЛ визначено, що право на доступ до суду має застосовуватися на практиці і бути ефективним (рішення у справі Белле проти Франції від 04 грудня 1995 року).

У рішенні від 13.01.2000 у справі "Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії" та у рішенні від 28.10.1998 у справі "Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії" Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнано порушенням п. 1 ст. 6 Конвенції.

З огляду на вказане вище, суд апеляційної інстанції зазначає, що суд першої інстанції безпідставно застосував п. 1 ч. 1 ст. 152 Господарського процесуального кодексу України, оскільки передбачені зазначеною нормою підстави для відмови у видачі судового наказу відсутні.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про необґрунтованість відмови місцевим господарським судом у видачі судового наказу Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» із наведених судом в оскаржуваній ухвалі підстав.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України №4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін.

У відповідності з пунктом 3 частини 2 статті 129 Конституції України та частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України).

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги, зокрема, має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції (пункт 6 частини 1 статті 275 Господарського процесуального кодексу України).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана ухвала Господарського суду міста Києва від 13.05.2021 у справі №910/7563/21 прийнята з порушенням норм законодавства, а тому підлягає скасуванню, а справа повернення до Господарського суду міста Києва для вирішення питання про видачу судового наказу за заявою банку.

Оскільки ухвала господарського суду першої інстанції підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, тому розподіл сум судового збору, пов`язаного з розглядом заяви про видачу судового наказу, має бути здійснено господарським судом першої інстанції за результатами розгляду ним справи згідно із загальними правилами статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 255, 269, 270, 271, 273, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 13.05.2021 у справі №910/7563/21 задовольнити.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 13.05.2021 у справі №910/7563/21 скасувати.

3. Справу №910/7563/21 повернути до Господарського суду міста Києва для вирішення питання про видачу судового наказу.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строки, передбачені Господарським процесуальним кодексом України.

Головуючий суддя А.Г. Майданевич

Судді В.В. Сулім

О.М. Коротун