ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" липня 2021 р. Справа №15/60

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді: Плотніцького Б.Д.,

Суддів: Кордюк Г.Т,

Мирутенко О.Л.

за участю секретаря судового засідання Карнидал Л.Ю.

розглянувши матеріали апеляційної скарги Струтинського державного спиртового заводу б/н від 19.05.2021 (вх. № 01-05/1779/21 від 20.05.2021)

на ухвалу Господарського суду Львівської області від 12.05.2021 (повний текст ухвали складено 14.05.2021, суддя Король М.Р.) про заміну сторони у виконавчому провадженні

у справі №15/60

за позовом: Відкритого акціонерного товариства комерційного банку «Надра», м. Київ,

до відповідача: Струтинського державного спиртового заводу, Львівська обл., Золочівський р-н., с. Струтин,

про стягнення 2 321 949,91 грн.

заінтересована особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп», м. Дніпро,

за участю представників сторін:

від стягувача не з`явився (належним чином повідомлений);

від боржника не з`явився (належним чином повідомлений);.

від заінтересованої особи не з`явився (належним чином повідомлений);

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 12.05.2021 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія Дніпрофінансгруп про заміну стягувача у виконавчому документі задоволено. Замінено стягувача у виконавчому документі - наказі господарського суду Львівської області від 31.01.2011 року №15/60, виданого на виконання рішення господарського суду Львівської області у справі №15/60 від 18.05.2010 року, а саме, Публічне акціонерне товариство Комерційний банк Надра (Україна, 04053, місто Київ, вулиця Артема, будинок 15, ) його правонаступником Товариством з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія Дніпрофінансгруп (Україна,49089, Дніпропетровська обл., місто Дніпро, вулиця Автотранспортна, будинок 2, офіс 205, ).

Не погоджуючись із прийнятою ухвалою, Струтинський державний спиртовий завод (боржник) оскаржив таку в апеляційному порядку. Апеляційна скарга надійшла на адресу Західного апеляційного господарського суду 20.05.2021.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 02.06.2021, з врахування ухвали про виправлення описки від 09.06.2021, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Струтинського державного спиртового заводу б/н від 19.05.2021 (вх. № 01-05/1779/21 від 20.05.2021) на ухвалу Господарського суду Львівської області від 12.05.2021 про заміну сторони у виконавчому провадженні у справі №15/60, розгляд справи призначено на 21.07.2021 на 10 год 40 хв.

В судове засідання 21.07.2021 учасники провадження не з`явилися, про судове засідання повідомлялись належним чином, причин неявки суду не повідомили. Стягувач повідомлявся про розгляд справи на офіційну електронну адресу. Боржник повідомлявся на електронну адресу, наявну на офіційних бланках підприємства, та на електронну адресу представника заявника. Крім того, в апеляційній скарзі представником апелянта заявлено клопотання про розгляд апеляційної скарги без їх участі. Заінтересована особа про розгляд справи повідомлялася на електронну адресу, яка зазначена у відзиві на апеляційну скаргу як контактна.

Відповідно до ч.12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що стягувач, боржник та заінтересована особа належним чином повідомлялися про розгляд справи, поважності причин неявки суду не повідомили, апелянт просив апеляційну скаргу розглядати у його відсутності, а заінтересована особа виклала свої заперечення у відзиві на апеляційну скаргу, а відтак колегія суддів вважає за можливе проводити розгляд справи за їх відсутності.

Під час розгляду справи відводів суддям та секретарю судового засідання в порядку ст.ст. 35, 36, 37 ГПК України від учасників судового процесу не надходило.

В апеляційній скарзі апелянтом заявлено клопотання про витребування у Золочівського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) інформацію з Автоматизованої системи виконавчого провадження з виконання рішення про стягнення коштів з Струтинського державного спиртового заводу на користь ПАТ «КБ «Надра».

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ГПК України учасник справи у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування доказів судом.

Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Апелянт просить витребувати зазначену в клопотанні про витребування доказів інформацію, у зв`язку з необхідністю встановити підставу завершення виконавчого провадження.

Однак слід зазначити, що при прийнятті судом першої інстанції оскаржуваної ухвали, вказані документи не досліджувалися. А тому, отримана інформація, у випадку її витребування, в розумінні ч. 3 ст. 269 ГПК України, буде новим доказом, який судом першої інстанції не досліджувався.

Крім того, слід наголосити, що апелянт в своїй апеляційній скарзі зазначає, що суд першої інстанції відмовив йому в задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи, чим не надав йому можливості надати інформацію про підстави завершення виконавчого провадження.

Отже, апелянт мав достатньо часу для отримання інформації, яку він просить витребувати, або ж надати суду докази неможливості отримання витребовуваної інформації самостійно.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку про відмову в задоволенні клопотання Струтинського державного спиртового заводу про витребування у Золочівського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) інформацію з Автоматизованої системи виконавчого провадження з виконання рішення про стягнення коштів з Струтинського державного спиртового заводу на користь ПАТ «КБ «Надра».

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та аргументи учасників справи.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги скаржник зазначає, що ухвала Господарського суду Львівської області від 12.05.2021 у справі №15/60 про заміну стягувача прийнята з неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи та порушенням норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали виходячи з наступного.

На думку апелянта, за відсутності у Господарського суду Львівської області матеріалів виконавчого провадження №36943798 та без встановлення підстав завершення виконавчого провадження ухвала суду про заміну сторони виконавчого провадження є передчасною, а висновки, що заміна сторони виконавчого провадження може відбутись на будь-якій стадії суперечить пункту 13 розділу ІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 №512/5.

Апелянт переконаний, що ухвала Господарського суду Львівської області від 12.05.2021 у справі №15/60 про заміну стягувача у виконавчому документі суперечить статті 334 ГПК України, оскільки, даною нормою передбачено порядок заміни сторони виконавчого провадження, а не сторони виконавчого документа.

Апелянт зазначає, що згідно з даними Автоматизованої системи виконавчого провадження, в провадженні Золочівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області перебувало виконавче провадження №36943798 з виконання рішення про стягнення коштів з Струтинського державного спиртового заводу на користь ПАТ «КБ «Надра», яке відкрито 11.03.2013 та завершено.

Апелянт вказує, що згідно з пунктом 13 розділу ІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 №512/5, правонаступництво можливе на всіх стадіях виконавчого провадження з моменту відкриття виконавчого провадження до його закінчення.

Поряд з іншим, апелянт звертає увагу суду на те, що в зв`язку з відмовою Господарським судом Львівської області в задоволенні клопотання представника відповідача Власюка Д.В. про відкладення розгляду справи, відповідач був позбавлений можливості надати з даного приводу заперечення та вжити заходи з витребування у Золочівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області інформації про підстави завершення виконавчого провадження. У Струтинського державного спиртового заводу відсутні матеріали виконавчого провадження №36943798 та не відомі підстави завершення виконавчого провадження.

Підсумовуючи викладене, апелянт вважає, що ухвала Господарського суду Львівської області від 12.05.2021 у справі №15/60 про заміну стягувача у виконавчому документі суперечить вимогам статті 334 ГПК України, просить її скасувати та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні заяви ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» про заміну стягувача.

У додаткових пояснення до апеляційної скарги апелянт зазначає, що відповідно до ст. 52 ГПК України, яка визначає загальні положення процесуального правонаступництва, заміна учасника справи його правонаступником допускається не будь-коли (тобто, протягом невизначеного терміну), а лише на стадіях судового процесу. Тобто, таке право не є абсолютним і обмежено часовими рамками певних стадій судового процесу.

Крім того, апелянт просить суд апеляційної інстанції при розгляді апеляційної скарги врахувати висновки, викладені Верховним Судом у постанові від 11.03.2021 у справі №910/2954/17. Відповідно до яких, подання заяви про заміну стягувача його правонаступником після спливу строку пред`явлення виконавчого документу до виконання, що не був поновлений судом, виключає можливість задоволення такої заяви.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» зазначає, що оскаржувана ухвала є обґрунтованою та такою, що винесена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, із всебічним з`ясуванням всіх обставин справи, на які посилаються сторони.

На переконання заінтересованої особи положення статті 334 ГПК України застосовуються, також, у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження.

Заінтересована особа зазначає, що підставою для заміни сторони виконавчого провадження, тобто процесуального правонаступництва, є наступництво в матеріальних правовідносинах, внаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин з переходу до іншої особи прав і обов`язків сторони, яка вибула в цих правовідносинах.

Отже, як стверджує заінтересована особа, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін договору, тому заміна кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги із зазначенням у договорі обсягу зобов`язання, яке передається, не обмежує цивільних прав учасників спірних правовідносин та не впливає на її правомірність.

Заінтересована особа також зазначає, що договір відступлення права вимоги є чинним, оскільки відповідно до 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Поряд з іншим, ТОВ ФК «Дніпрофінансгруп» вказує, що заміна сторони виконавчого провадження внаслідок відступлення права вимоги до боржників можлива як під час виконання судового рішення, так і поза межами виконавчого провадження.

Крім того, норма статті 334 ГПК України має імперативний характер, оскільки у ній прямо визначено правило поведінки, а саме, право замінити сторону виконавчого провадження, а не замінювати сторону виконавчого провадження лише у відкритому виконавчому провадженні чи за інших обставин.

Щодо посилання апелянта на відмову Господарського суду Львівської області про відкладення розгляду справи, то заінтересована особа зазначає, що суд першої інстанції правомірно відмовив в задоволенні такого клопотання та розглянув заяву в межах строку, передбаченого ст. 334 ГПК України, боржник був належним чином повідомлений про розгляд справи та його неявка не перешкоджала розгляду заяви.

Обставини справи встановлені судами першої та апеляційної інстанції.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 18.05.2010 по справі №15/60, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 23.11.2010 стягнуто зі Струтинського державного спиртового заводу на користь Відкритого акціонерного товариства комерційного банку «Надра» 2 321 949,91 грн заборгованості, 23 219,50 грн державного мита та 236,00 грн витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

На виконання рішення Господарського суду Львівської області від 18.05.2010 по справі №15/60 Господарським судом Львівської області було видано ВАТ «КБ «Надра» наказ №15/60 від 31.01.2011 про стягнення з Струтинського державного спиртового заводу на користь ВАТ «КБ «Надра» 2 321 949,91 грн заборгованості, 23 219,50 грн державного мита та 236,00 грн витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Як зазначає заявник, 11.03.2013 року на підставі наказу Господарського суду Львівської області №15/60 від 31.01.2011 року Відділом державної виконавчої служби Золочівського районного управління юстиції було відкрито виконавче провадження №36943798.

При цьому, зазначено, що станом на дату подання даної заяви вказане виконавче провадження завершено, а будь-яке інше відкрите виконавче провадження з виконання наказу Господарського суду Львівської області №15/60 від 31.01.2011 року відносно Боржника - Струтинського державного спиртового заводу (80743, Львівська область, Золочівський район, с.Струтин, ) відсутнє.

Згідно протоколу електронного аукціону №UА-ЕА-2020-05-12-000017-b від 22.05.2020 року Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія» «Дніпрофінансгруп» (скорочена назва - ТОВ «ФК «ДНІПРОФІНАНСГРУП») (місцезнаходження: м. Дніпро, вул. Автотранспортна, будинок 2, офіс 205, ) стало переможцем аукціону з продажу активів (майна) лоту GL48N718070 (склад лоту): Права вимоги, інші майнові права за кредитними договорами, що укладені з суб`єктами господарювання та фізичними особами, дебіторська заборгованість та майнові права, що випливають з договорів врахування векселів згідно в кількості 1 295 шт.; Права вимоги, майнові права за кредитними договорами, що укладені з фізичними особами та дебіторська заборгованість в кількості 5 375 шт.; Права вимоги, інші майнові права за кредитними договорами, що укладені з фізичними особами та дебіторська заборгованість в кількості 34 372 шт.; Дебіторська заборгованість за кредитними картками в кількості 133 822 шт.; Права вимоги, інші майнові права за кредитними договорами, що укладені з фізичними особами та дебіторська заборгованість в кількості 5 115 шт.; Права вимоги за кредитними договорами, що укладені з фізичними особами в кількості 132 шт.; Нерухоме майно та основні засоби в кількості 6 одиниць, що відбулись на підставі Рішення Фонду гарантування вкладів фізичних осіб «Про затвердження умов продажу активів ПАТ «КБ «НАДРА» № 922 від 12.05.2020 року.

До лоту № GL48N718070, зокрема, входило право вимоги за Кредитним договором про надання кредитної лінії з вільним режимом кредитування № 250/2007 від 27.06.2007 року, укладеним між ПАТ «КБ «НАДРА» та СТРУТИНСЬКИМ ДЕРЖАВНИМ СПИРТОВИМ ЗАВОДОМ (). Разом з правом вимоги зобов`язань, що передається за цим Договором, до Нового кредитора у повному обсязі переходять усі права, за договорами, що забезпечують виконання зобов`язань за Кредитним договором про надання кредитної лінії з вільним режимом кредитування № 250/2007 від 27.06.2007 року, а саме: Договором поруки б/н від 11.07.2007 року з додатками та доповненнями, укладеним між ПАТ «КБ «НАДРА» та ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ), Договором поруки б/н від 01.11.2007 року з додатками та доповненнями, укладеним між ПАТ «КБ «НАДРА» та ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ).

За результатами проведення прилюдних торгів, оформлених Протоколом електронного аукціону № UА-ЕА-2020-05-12-000017-b від 22.05.2020 року, що відбулись на підставі Рішення Фонду гарантування вкладів фізичних осіб «Про затвердження умов продажу активів ПАТ «КБ «НАДРА» № 922 від 12.05.2020 року, 06 серпня 2020 року між ПУБЛІЧНИМ АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ «КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «НАДРА» (далі - Первісний кредитор) та ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДНІПРОФІНАНСГРУП» () (далі - Новий Кредитор) було укладено Договір №GL48N18070_Uг_3_про відступлення прав вимоги, посвідчений Малим О.С., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, та зареєстрований в реєстрі за №1106 (далі Договір купівлі-продажу майнових прав), згідно п.1 якого Банк відступає Новому кредитору належні Банку, а Новий кредитор набуває права вимоги Банку до позичальників, іпотекодавців, заставодавців та поручителів, зазначених у Додатку №1 до цього Договору, надалі за текстом - Боржники, включаючи права вимоги до правонаступників Боржників, спадкоємців Боржників або інших осіб, до яких перейшли обов`язки Боржників, за кредитними договорами (договорами про надання кредиту, договорами про відкриття кредитних ліній, договорами овердрафту, договорами поруки, іпотечними договорами, договорами застави, з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них, згідно реєстру у Додатку №1 до цього Договору, надалі за текстом - «Основні договори», надалі за текстом - Права вимоги.

Відповідно до п. 2 Договору про відступлення прав вимоги за цим Договором Новий кредитор в день укладення цього Договору, але в будь-якому випадку не раніше моменту отримання Банком у повному обсязі коштів, відповідно до пункту 4 цього Договору, набуває усі права кредитора за Основними договорами, включаючи: право вимагати належного виконання Боржниками зобов`язань за Основними договорами, сплати Боржниками грошових коштів, сплати процентів у розмірах, вказаних у Додатку №1 до цього Договору, право вимагати сплати неустойок, пені, штрафів, передбачених Основними договорами, право вимагати сплати сум, передбачених статтею 625 Цивільного кодексу України (індекс інфляції, 3,0% річних), право вимагати передачі предметів забезпечення в рахунок виконання зобов`язань за Основними договорами, право вимагати застосуванню наслідків реституції при недійсності правочинів, право отримання коштів від реалізації заставного та іншого майна Боржників, вимоги, які випливають з розірвання та/або визнання недійсними договорів із Боржниками, права, що випливають із судових справ, виконавчих проваджень щодо Боржників, в тому числі щодо майна Боржників, яке не було реалізоване на торгах та підлягатиме передачі стягувачу в погашення боргу після укладення цього Договору, права вимоги за мировими угодами із Боржниками, тощо. Розмір Прав вимоги, які переходять до Нового кредитора, вказаний у Додатку №1 до цього Договору. Права кредитора за Основними договорами переходять до Нового кредитора у повному обсязі та на умовах, які існують на момент відступлення Права вимоги, за виключенням права на здійснення договірного списання коштів з рахунку/рахунків Боржників, що надане Банку відповідно до умов Основних договорів.

Згідно з Додатком №1 до Договору про відступлення прав вимоги ПАТ «КБ «НАДРА» відступив своє право грошової вимоги на користь ТОВ «ФК «ДНІПРОФІНАНСГРУП» (Новий кредитор), зокрема, за Кредитним договором про надання кредитної лінії з вільним режимом кредитування № 250/2007 від 27.06.2007 року, укладеним між ПАТ «КБ «НАДРА» та СТРУТИНСЬКИМ ДЕРЖАВНИМ СПИРТОВИМ ЗАВОДОМ (), Договором поруки б/н від 11.07.2007 року з додатками та доповненнями, укладеним між ПАТ «КБ «НАДРА» та ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ), Договором поруки б/н від 11.07.2007 року з додатками та доповненнями, укладеним між ПАТ «КБ «НАДРА» та ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ).

Відповідно до п.5 Договору про відступлення прав вимоги Новий кредитор підтверджує, що в момент укладення цього Договору отримав від Банку усі наявні в Банку документи, що підтверджують право вимоги до Боржників.

Згідно з п.4 Договору про відступлення прав вимоги Сторони домовились, що за відступлення прав вимоги за Основними договорами, відповідно до цього Договору Новий кредитор сплачує Банку грошові кошти у сумі 5 944 182,51 грн. (п`ять мільйонів дев`ятсот сорок чотири тисячі сто вісімдесят дві гривні 51 коп.), надалі за текстом - Ціна договору. Ціна договору сплачується Новим кредитором Банку у повному обсязі до моменту набуття чинності цим Договором, відповідно до пункту 14 цього Договору, на підставі протоколу, сформованого за результатами відкритих торгів (аукціону), переможцем яких став Новий кредитор.

06.07.2020 року Новий Кредитор Сплатив Первісному Кредитору кошти в сумі 188 900 625,00 грн. за лот № GL48N718070 на підставі Протоколу № UА-ЕА-2020-05-12-000017-b від 22.05.2020 року, що підтверджується платіжним дорученням №1 від 06.07.2020 року.

Пунктом 14 Договору відступлення прав вимоги визначено, що цей Договір набуває чинності з дати його підписання Сторонами і скріплення відтисками печаток Сторін та нотаріального посвідчення.

Норми права та висновки, якими суд апеляційної інстанції керувався при прийнятті постанови.

Відповідно до ч.1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи і заперечення, які наведені в апеляційній скарзі, у відзиві на апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи щодо правильності застосування судом першої інстанцій норм матеріального та дотримання норм процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом статті 512 ЦК України, статті 334 ГПК України та статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття кредитора в зобов`язанні він замінюється правонаступником.

Виходячи із вказаних норм, зокрема, пунктів 1 і 2 частини першої статті 512 ЦК України, у разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) чи правонаступництва (припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання, поділу, перетворення або ліквідації, спадкування) на стадії виконання судового рішення відбувається вибуття кредитора.

Така заміна кредитора відбувається поза межами виконавчого провадження у разі смерті кредитора, припинення юридичної особи чи відступлення права вимоги.

У зв`язку з такою заміною кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, у зв`язку із чим припиняється її статус сторони виконавчого провадження і її заміна належним кредитором проводиться відповідно до частини п`ятої статті 15 Закону України «Про виконавче провадження», статті 334 ГПК України за заявою заінтересованої сторони зобов`язання, якою є правонаступник, що отримав від попереднього кредитора всі права та обов`язки в зобов`язанні, у тому числі й право бути стороною виконавчого провадження.

Виходячи зі змісту статей 512, 514 ЦК України, статті 15 Закону України «Про виконавче провадження», з урахуванням положень статті 334 ГПК України, заміна кредитора у зобов`язанні можлива з підстав відступлення вимоги, правонаступництва, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, у тому числі бути стороною виконавчого провадження шляхом подання ним та розгляду судом заяви про заміну стягувача.

Отже, підставою для заміни сторони виконавчого провадження, тобто процесуального правонаступництва, є наступництво у матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов`язків вибулої сторони в цих правовідносинах.

Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу.

Відповідно до частини першої статті 52 ГПК України у разі смерті або оголошення фізичної особи померлою, припинення юридичної особи шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення), заміни кредитора чи боржника в зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідного учасника справи на будь-якій стадії судового процесу.

У виконавчому провадженні заміна сторони виконавчого провадження відбувається на підставі статті 334 ГПК України, а саме: у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець. Суд розглядає заяву про заміну сторони її правонаступником у десятиденний строк з дня її надходження до суду у судовому засіданні з повідомленням учасників справи та заінтересованих осіб. Неявка учасників справи та інших осіб не є перешкодою для вирішення питання про заміну сторони виконавчого провадження.

Відповідно до частини п`ятої статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження визначається як завершальна стадія судового провадження. Таке розуміння виконавчого провадження відповідає практиці Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ). Так у пункті 15 рішення ЄСПЛ у справі «Моргуненко проти України» від 6 вересня 2007 року (заява № 43382/02) вказується таке: «Суд зазначає, що провадження в суді та виконавче провадження є відповідно першою і другою стадією загального провадження (див. «Скордіно проти Італії» (Scordino v. Itali) (no. 1) [GC], no. 36813/97, п. 197). Таким чином, виконавче провадження не має бути відокремлене від судового і ці обидва провадження мають розглядатися як цілісний процес (див. «Естіма Джордж проти Португалії» (Estima Jorge v. Portugal), рішення від 21 квітня 1998 року, Report of Judgments and Decisions 1998-II, п. 35, та, з нових джерел, «Сіка проти Словаччини» (Sika v. Slovakia), N 2132/02, пп. 24-27, 13 червня 2006 року).».

Заміна сторони виконавчого провадження правонаступником, тобто здійснення процесуального правонаступництва після набрання судовим рішенням законної сили, полягає в поширенні на правонаступників законної сили судового рішення. При цьому на правонаступників законна сила судового рішення поширюється усіма своїми правовими наслідками - незмінністю, неспростовністю, виключністю, преюдиційністю, виконуваністю.

Пункт 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі, зокрема, фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Постанова про закінчення виконавчого провадження виноситься в день настання відповідних обставин або в день, коли виконавцю стало відомо про такі обставини. У випадках, передбачених пунктами 1-3, 5-7, 9-12, 14, 15 частини першої цієї статті, виконавчий документ надсилається разом із постановою про закінчення виконавчого провадження до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав (частини друга та третя статті 39 Закону України «Про виконавче провадження»).

Наслідком закінчення виконавчого провадження є те, що виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом (абзац другий частини першої статті 40 Закону України «Про виконавче провадження»).

Законом передбачена можливість відновлення виконавчого провадження. Так, згідно із частиною першою статті 41 Закону № 1404-VIII у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення.

Водночас після закінчення виконавчого провадження не виключається можливість подальшого руху справи як в межах перегляду рішення суду (апеляційний, касаційний перегляд, перегляд за нововиявленими або виключними обставинами), так і в межах виконання рішення суду (поворот виконання, оскарження постанови про закінчення виконавчого провадження), а також у зв`язку із судовим контролем за виконанням рішення суду.

Тож навіть після закінчення виконавчого провадження у учасника справи може виникати ряд процесуальних питань, пов`язаних із захистом його прав та охоронюваних інтересів.

Слід зазначити, що боржник у своїй апеляційній скарзі зазначає, що йому не відомо, на підставі чого завершено виконавче провадження. Крім того, боржник не стверджує про виконання рішення суду та сплату заборгованості та не подає жодних доказів про таке виконання.

Правонаступництво як інститут господарського процесуального права нерозривно пов`язане з правонаступництвом як інститутом цивільного права, адже зміни у матеріально-правових відносинах зумовлюють необхідність привести процесуальний стан осіб як учасників таких матеріально-правових відносин у відповідність з їх дійсною юридичною зацікавленістю у перебігу та результаті судового провадження, в тому числі у виконанні рішення суду.

Правонаступництво як інститут господарського процесуального права має універсальний характер. У разі вибуття правопопередника з виконавчого провадження до правонаступника переходить весь комплекс процесуальних прав та обов`язків, притаманних для сторони виконавчого провадження, і, відповідно, комплекс процесуальних прав та обов`язків, притаманних стороні судового провадження, враховуючи стадію, на якій відбулося правонаступництво.

Закінчення виконавчого провадження, не виключає подальшого існування процесуальних правомочностей учасника справи в межах судового провадження, тож не має наслідком заборону здійснення процесуального правонаступництва щодо них. Питання процесуального правонаступництва у всіх випадках вирішується судом, який при його вирішенні повинен дослідити по суті обставини та підстави правонаступництва.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що заміна сторони правонаступником можлива і після закриття виконавчого провадження.

Слід також звернути увагу на позицію викладену Об`єднаною палатою Касаційного цивільного суду в складі Верховного Суду у постанові від 09.12.2019 у справі №2-3627/09, зокрема, заміна сторони виконавчого провадження її правонаступником може відбуватися як при відкритому виконавчому провадженні, так і при відсутності виконавчого провадження, тобто може бути проведена на будь-якій стадії процесу. Без заміни сторони виконавчого провадження правонаступник позбавлений процесуальної можливості ставити питання про відкриття виконавчого провадження та вчиняти інші дії згідно із Законом України «Про виконавче провадження».

Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін. Зміна кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги із зазначенням у договорі обсягу зобов`язання, яке передається на стадії виконання судового рішення, не обмежує цивільних прав учасників спірних правовідносин.

За таких обставин, звернення правонаступника кредитора із заявою про надання йому статусу стягувача відповідає змісту статей 512, 514 ЦК України та статті 15 Закону України «Про виконавче провадження».

Крім того, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено статтями 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України і судове рішення є обов`язковим до виконання.

У пункті 9 статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Вибуття первісного кредитора і заміна його новим не скасовує обов`язковості виконання рішення суду, при цьому реалізувати право на примусове стягнення присуджених судом сум можливо лише шляхом заміни сторони стягувача у виконавчому провадженні, оскільки новий кредитор, без вирішення питання про заміну сторони у зобов`язанні, не має права звернутись до органу державної виконавчої служби із заявою про примусове виконання рішення суду.

Відтак, колегія суддів зазначає про правомірний висновок суду першої інстанції щодо задоволення заяви про заміну стягувача у виконавчому документі, оскільки, без заміни сторони виконавчого провадження правонаступник позбавлений процесуальної можливості ставити питання про відкриття виконавчого провадження та вчиняти інші дії згідно із Законом України «Про виконавче провадження». Крім того, заміна сторони виконавчого провадження її правонаступником може відбуватись на будь-якій стадії процесу. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін договору, тому зміна кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги із зазначенням у договорі обсягу зобов`язання, яке передається на стадії виконання судового рішення не обмежує прав учасників спірних правовідносин.

Також, слід наголосити, що договір відступлення права вимоги є чинним, оскільки, відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Враховуючи вищенаведене, твердження апелянта про те, що ухвала Господарського суду Львівської області від 12.05.2021 у справі №15/60 суперечить вимогам ст. 334 ГПК України, не знайшли свого підтвердження та спростовуються матеріалами справи.

Щодо позиції апелянта про врахування при розгляді апеляційної скарги висновків Верховного Суду, викладених в постанові від 11.03.2021 у справі №910/2954/17, а саме, що подання заяви про заміну стягувача його правонаступником після спливу строку пред`явлення виконавчого документа до виконання, що не був поновлений судом, виключає можливість задоволення такої заяви, то слід зазначити наступне.

Предметом розгляду у справі №910/2954/17 була заява про заміну сторони виконавчого провадження та поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання. Однак, слід наголосити, що обставини розгляду заяви про заміну сторони у виконавчому провадженні у справі №910/2954/17 не є подібними з розглядом заяви ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» про заміну стягувача у виконавчому документі у справі №15/60. Зокрема, у справі №910/2954/17 на виконання рішення у справі було видано відповідний наказ, який було направлено на адресу стягувача. В подальшому наказ був повернутий до місцевого суду, оригінал наказу стягувачем отримано так і не було. Тобто наказ на виконання рішення суду у справі №910/2954/17 не був пред`явлений до виконання, відтак виконавче провадження так і не відкривалось.

Натомість, у справі №15/60 на виконання рішення суду від 18.05.2010 було видано наказ і відкрито виконавче провадження №36943798, яке в подальшому було завершено.

Відтак, на переконання колегії суддів, висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 11.03.2021 у справі №910/2954/17, не підлягають застосуванню при розгляді апеляційної скарги на ухвалу від 18.05.2021 у справі №15/60, оскільки обставини у зазначених справи різні та не є подібними.

Крім того, до додаткових пояснень до апеляційної скарги апелянтом долучено лист Золочівського відділу ДВС від 23.06.2021 №13410, постанову від 11.03.2013 №36943798 про відкриття виконавчого провадження, постанову від 27.09.2013 №36943798 про повернення виконавчого документа стягувачу.

Однак слід зазначити, що вказані документи не підтверджують виконання боржником рішення суду від 18.05.2010 в рамках виконавчого провадження №36943798.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що за наведених обставин, є обґрунтованими висновки господарського суду про наявність правових підстав для задоволення заяви про заміну стягувача у виконавчому документі.

З приводу посилань апелянта на ту обставину, що Господарським судом Львівської області було відмовлено в задоволенні його клопотання про відкладення розгляду справи, чим порушено його право на ознайомлення з матеріалами справи, то слід зазначити наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 334 ГПК України суд розглядає заяву про заміну сторони її правонаступником у десятиденний строк з дня її надходження до суду у судовому засіданні з повідомленням учасників справи та заінтересованих осіб. Неявка учасників справи та інших осіб не є перешкодою для вирішення питання про заміну сторони виконавчого провадження.

Крім того, до матеріалів заяви про заміну стягувача, заявником долучено докази про направлення боржнику копії заяви, відтак, боржник був ознайомлений зі змістом заяви та мав можливість висловити свої заперечення щодо такої заяви. Однак цього не зробив.

Також, подання представником боржника клопотання про відкладення розгляду справи 12.05.2021, свідчить про його обізнаність з датою та часом судового засідання.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правомірно відмовив представнику боржника у задоволенні клопотання про відкладення розгляду справ, оскільки неявка учасників справи та інших осіб не є перешкодою для вирішення питання про заміну сторони виконавчого провадження.

Відповідно до ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно із п.26 ч.1 ст.255 ГПК України окремо від рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції: про заміну чи відмову у заміні сторони у справі (процесуальне правонаступництво) або сторони виконавчого провадження.

Відповідно до ч.1 ст.271 ГПК України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Згідно зі статтею 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Колегія суддів звертає увагу, що стандарт доказування "вірогідності доказів" підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію вказаного стандарту доказування необхідним є не надання достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надання саме тієї кількості, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Іншими словами тлумачення змісту статті 79 ГПК України свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції виходить з того, що Європейським судом з прав людини у рішенні Суду у справі «Трофимчук проти України» № 4241/03 від 28.10.2010 зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін.

У відповідності до ст. 276 ГПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновок місцевого господарського суду, тому підстав для її задоволення не має, оскаржувану ухвалу постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З огляду на вищенаведене, Західний апеляційний господарський суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги Струтинського державного спиртового заводу, зміни чи скасування ухвали Господарського суду Львівської області від 12.05.2021 у справі №15/60. Порушень норм процесуального права, які могли б призвести до зміни чи скасування оскаржуванї ухвали суду першої інстанції у даній справі, судовою колегією не встановлено.

У зв`язку з залишенням апеляційної скарги без задоволення, апеляційний господарський суд на підставі ст. 129 ГПК України дійшов до висновку про покладення на апелянта витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 86, 129, 255, 269, 270, 271, 275, 276, 281, 282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Струтинського державного спиртового заводу б/н від 19.05.2021 (вх. № 01-05/1779/21 від 20.05.2021) залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду Львівської області від 12.05.2021 у справі №15/60 залишити без змін.

3. Судовий збір за розгляд справи в апеляційному порядку покласти на апелянта.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

5. Порядок та строки оскарження постанов апеляційного господарського суду до суду касаційної інстанції визначені ст. ст. 287-289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 27.07.2021.

Веб-адреса судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень: http//reyestr.court.gov.ua.

Головуючий суддя Плотніцький Б.Д.

Суддя Кордюк Г.Т.

Суддя Мирутенко О.Л.