ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

22.07.2021 Справа № 920/369/21
м. Суми

Господарський суд Сумської області у складі судді Заєць С.В., при секретарі судового засідання Гордієнко Ж.М., розглянувши матеріали справи № 920/369/21

за позовом Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (01601, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, код 20077720)

до відповідача Державного підприємства Шосткинський завод Імпульс (41101, Сумська область, м. Шостка, вул. Заводська, буд. 41, )

про стягнення 11058085 грн 62 коп.,

за участю представників сторін:

позивача Поліщук В.О.,

відповідача не прибув.

Суть спору: 12.04.2021 позивач звернувся до суду з позовною заявою, відповідно до якої просить суд стягнути з відповідача заборгованість в сумі 11058085 грн 62 коп. за неналежне виконання Договору постачання природного газу № 6509/18-ТЕ-29 від 08.10.2018, а також стягнути судові витрати.

Ухвалою суду від 14.04.2021 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 11.05.2021, 12:00.

05.05.2021 від відповідача надійшов до суду відзив на позовну заяву №11-17а/2/21/214 від 29.04.2021.

06.05.2021 відповідачем надіслано до суду клопотання № 11-17а/2/21/191 (вх.№1957) від 26.04.2021 про залучення Державного концерну Укроборонпром у справу як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача.

11.05.2021 позивачем надіслано електронною поштою до суду:

- відповідь на відзив №39/5-3468-21 від 07.05.2021,

- заяву № 39/5-3478-21 (вх.№4453/21) від 11.05.2021, відповідно до якої просить суд призначити справу до судового розгляду по суті.

- заяву № 39/5-3469-21 (вх.№1987) від 07.05.2021 про участь представника позивача в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою програми EasyCon.

В судовому засіданні 11.05.2021 судом постановлено протокольну ухвалу, якою: заяву позивача № 39/5-3469-21 (вх.№1987) від 07.05.2021 про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою програми EasyCon задоволено; заяву позивача № 39/5-3478-21 (вх.№4453/21) від 11.05.2021 про призначити справу до судового розгляду по суті залишено судом без задоволення.

Ухвалою суду від 11.05.2021 відкладено підготовче засідання на 25.05.2021, 12:40; відкладено розгляд клопотання відповідача клопотання № 11-17а/2/21/191 (вх.№1957) від 26.04.2021 про залучення Державного концерну Укроборонпром у справу як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача на наступне судове засідання; ухвалено провести судове засідання у справі № 920/369/21, призначене на 25 травня 2021 року о 12 год. 40 хв. за участю представника Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою програмного забезпечення "EasyCon".

24.05.2021 від представника позивача надійшла до суду заяву № 39/5-3816 від 24.05.2021, відповідно до якої просить суд провести підготовче засідання без участі представника позивача та призначити розгляд справи по суті, про дату та час судового розгляду по суті повідомити позивача.

24.05.2021 від відповідача надійшло до суду заперечення № 11-17а/2/21/245 від 24.05.2021.

В судовому засіданні 25.05.2021 представником відповідача подано клопотання б/н від 25.05.2021 (вх.№2176 від 25.05.2021) про продовження строку підготовчого провадження на 30 днів та перенесення розгляду справи після 20.06.2021.

В судовому засіданні 25.05.2021 постановлено протокольну ухвалу, якою заяву позивача № 39/5-3816 від 24.05.2021 в частині розгляду справи без участі представника позивача задоволено.

Ухвалою суду від 25.05.2021 клопотання представника відповідача б/н від 25.05.2021 про продовження строку підготовчого провадження на 30 днів та перенесення розгляду справи задоволено; продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів; відкладено підготовче засідання на 24.06.2021, 11:00; відкладено розгляд клопотання відповідача №11-17а/2/21/191 (вх.№1957) від 26.04.2021 про залучення Державного концерну Укроборонпром у справу як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача на наступне судове засідання.

24.06.2021 представником відповідача подано заяву № 11-02/268 від 23.06.2021, відповідно до якої відповідач повідомляє суд про реорганізацію Казенного підприємства Шосткинського казенного заводу Імпульс в Державне підприємство Шосткинський завод Імпульс. До заяви відповідачем додано відповідний Витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань №83 від 11.06.2021.

Ухвалою суду від 24.06.2021 замінити відповідача з Казенного підприємства Шосткинський казенний завод Імпульс на Державне підприємство Шосткинський завод Імпульс (41101, Сумська область, м. Шостка, вул. Заводська, буд. 41, ). В задоволенні клопотання відповідача № 11-17а/2/21/191 (вх.№1957) від 26.04.2021 про залучення Державного концерну Укроборонпром у справу як третю особу яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача відмовлено. Закрито підготовче провадження. Призначено справу до судового розгляду по суті на 22.07.2021, 11:00.

В судовому засіданні 22.07.2021 представник позивача надав усні пояснення в обґрунтування позовних вимог та просив суд позовні вимоги задовольнити повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання 22.07.2021 не прибув, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Згідно ст. 114 Господарського процесуального кодексу України суд має встановлювати розумні строки для вчинення процесуальних дій. Строк є розумним, якщо він передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню господарського судочинства.

Враховуючи час, наданий сторонам для підготовки до судових засідань в даній справі та для подання витребуваних судом документів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності судового процесу, суд дійшов висновку, що є підстави для розгляду справи за наявними у ній матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору, суд встановив.

08.10.2018 року між ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (Постачальник, позивач) та Казенним підприємством «Шосткинський казенний завод «Імпульс» (Споживач, відповідач) укладений договір постачання природного газу № 6509/18-ТЕ-29 (надалі - договір, а.с. 17-27).

Додатковими угодами № 1 від 22.10.2018, № 2 від 27.10.2018, № 3 від 02.11.2018, № 4 від 30.11.2018 (договір викладено в новій редакції), № 5 від 15 березня 2019 року, № 6 від 27 березня 2019 року, № 7 від від 22 квітня 2019 року змінювалися умови договору, зокрема, щодо ціни газу, кількості та якості газу, а також умови оплати за отриманий газ.

Згідно постанови Кабінету Міністрів України від 06.03.2019 № 226 «Деякі питання акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» перейменовано в Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України».

08.06.2021 на виконання Наказу ДК «Укроборонпром» № 15 від 15.01.2021 Казенного підприємства Шосткинського казенного заводу Імпульс реорганізовано в Державне підприємство Шосткинський завод Імпульс.

Відповідно до предмету укладеного між сторонами договору, Постачальник зобов`язався передати Споживачу природний газ орієнтовним обсягом до 85 тис.куб метрів, а Споживач зобов`язався прийняти та оплатити газ на умовах договору.

Згідно з п. 2.2. Договору обсяги природного газу, які планується поставити згідно з цим договором повністю забезпечують споживача природним газом для потреб, зазначених у пункті 1.2. цього договору. Споживач самостійно визначає планові обсяги, зазначені в пункті 2.1. цього договору і несе відповідальність за правильність їх визначення.

Відповідно до п. 3.1. договору визначено, постачальник передає споживачам природний газ у його загальному потоці у разі передачі:

-природного газу власного видобутку у приймання-передачі природного газу від газодобувних підприємств та з підземних сховищ до газотранспортної системи;

-імпортованого природного газу у пунктах приймання передачі природного газу на газовимірювальних станціях, які перебувають на кордоні України, та пунктах приймання передачі природного газу з підземних сховищ до газотранспортної системи.

Право власності на природний газ переходить від постачальника до споживача після підписання актів приймання-передачі. Після переходу права власності на природний газ споживач несе всі ризики і бере на себе відповідальність, пов`язану з правом власності на природний газ.

Згідно п. 3.7. договору передбачено, що приймання-передача природного газу, переданого постачальника споживача у відповідному місяці постачання, оформлюється актом приймання-передачі. Обсяг використання природного газу споживачем у відповідному місяці постачання встановлюється шляхом складення добових обсягів, визначених на підставі показників комерційного вузла обліку природного газу.

Згідно п 12.1 договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підпису постачальника печаткою і діє в частині природного газу з 01.10.2018 до 17.10.2018 (включно), а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення.

Даний договір з додатковими угодами до нього підписано сторонами та скріплено відтисками печаток господарюючих суб`єктів.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору № 6509/18-ТЕ-29 постачання природного газу від 08.10.2018 позивачем впродовж жовтня 2018 року-квітня 2019 року було передано, а відповідачем прийнято та в подальшому спожито, природного газу загальною вартістю 18505184 грн 47 коп., що підтверджується долученими до матеріалів справи копіями Актів приймання-передачі природного газу, а саме:

- акт від 31.10.2018 на суму 491529 грн 35 коп.,

- акт від 30.11.2018 на суму 3409556 грн 92 коп.,

- акт від 31.12.2018 на суму 3909896 грн 74 коп.,

- акт від 31.01.2019 на суму 4156486 грн 21 коп.,

- акт від 28.02.2019 на суму 3166880 грн 84 коп.,

- акт від 31.03.2019 на суму 2887607 грн 32 коп.,

- акт від 30.04.2019 на суму 483227 грн 09 коп.

Судом встановлено, що зазначені Акти приймання-передачі природного газу підписані уповноваженими представниками сторін, скріплені відтисками круглих печаток господарюючих суб`єктів, містять всі визначені законодавством обов`язкові реквізити, в повному об`ємі відображають зміст та обсяг здійснених сторонами на їх підставі, згідно умов підписаного договору №6509/18-ТЕ-2 постачання природного газу від 08.10.2018 впродовж жовтня 2018 року-квітня 2019 року господарських операцій.

Передача позивачем природного газу у вказаних об`ємах та його отримання відповідачем не заперечується представником відповідача ДП «Шосткинський завод «Імпульс».

Пунктом 5.2 договору Сторони погодили, що ціна за 1000 куб.м. газу на дату укладання договору становить 4942,00 грн, крім того податок на додану вартість- 20%. Усього до сплати разом з податком на додану вартість 5930 грн 40 коп.

Загальна сума вартості природного газу за цим Договором складається із сум вартості місячних поставок природного газу за цим договором. (п. 5.4. Договору).

Відповідно до п. 6.1. Договору, оплата за газ здійснюється відповідачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки природного газу.

Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Сторони погодили, що з урахуванням пункту 11.3цього договору укладення договору про організацію взаєморозрахунків, а також підписання споживачем будь-яких документів (актів, розрахунків, протоколів, тощо) щодо нарахування (оформлених) та не профінансованих пільг і житлових субсидій населенню згідно з Порядком фінансування видатків місцевих бюджетів та здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 № 256, не змінює строків та умов розрахунків за цим договором.

Згідно п. 6.3 договору визначено, що оплата за природний газ здійснюється таким чином:

1) споживач перераховує на поточний рахунок із спеціальним режимом використання постачальника кожного банківського дня розрахункового місяця згідно з нормативами, перерахування кожного банківського дня розрахункового місяця кошти згідно з нормативами перерахування, затвердженими в установленому порядку, які розраховуються як оплата за природний газ, поставлений постачальником споживачеві в порядку, визначеному законодавством у разі коли на споживача станом на 30 вересня 2015 поширювалась дія ст. 191 Закону України "Про теплопостачання";

2) в будь-якому випадку, споживач зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі розраховуватися за поставлений природний газ відповідно до пункту 6.1 договору в разі коли на поточний рахунок із спеціальним режимом використання споживача надходить недостатньо коштів для своєчасної оплати використаного природного газу;

3) з поточного рахунка споживача кошти перераховуються на поточний рахунок із спеціальним режимом використання постачальника та зараховуються, як оплата за природний газ, поставлений постачальником споживачеві у визначеному законодавством порядку - у разі коли на споживача станом на 30.09.2015 не поширювалась дія ст. 191 Закону України "Про теплопостачання" в частині відкриття поточного рахунку із спеціальним режимом використання;

4) шляхом зарахування постачальником коштів, що надійшли від споживача, як погашення заборгованості за природний газ, поставлений в минулі періоди згідно з цим договором, у порядку календарної черговості виникнення заборгованості за наявності заборгованості у споживача за цим договором. Кошти, які надійшли від споживача зараховуються як передоплата за умови відсутності заборгованості за цим договором;

5) оплата інших платежів (пені, штрафів, судових зборів, інфляційних нарахувань тощо), крім суми основної заборгованості, здійснюється споживачем на поточний рахунок постачальника.

Обгрунтовуючи позов позивач вказував на те, що відповідач несвоєчасно та не в повному обсязі сплатив за переданий йому газ, в зв`язку з чим у відповідача перед позивачем наявна заборгованість в сумі 11058085 грн 62 коп.

Вирішуючи спір у даній справі суд керується наступним:

Відповідно до частини першої статті 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених Господарським кодексом України, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Статтею 174 Господарського кодексу України визначено, що підставою виникнення господарських зобов`язань зокрема є господарські договори та інші угоди, передбачені законом, а також угоди, не передбачених законом, але такі, які йому не суперечать.

Статтею 193 Господарського кодексу України встановлено обов`язок суб`єктів господарювання та інших учасників господарських відносин виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до вимог частини першої статті 175 Господарського кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Згідно вимог статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного кодексу України. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Частиною першою статті 655 Цивільного кодексу України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до вимог частини першої статті 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно статті 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Пунктом 1 частини першої статті 530 Цивільного кодексу України визначено, що, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За умовами п. 6.1 договору, оплата за природний газ здійснюється відповідачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 25-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідач у відзиві на позовну заяву проти задоволення позовних вимог заперечує, вказуючи на відсутність вини відповідача та те що оплата за теплопостачання проводиться виключно на підставі постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження порядку розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з гарантованим постачальником природного газу» від 18.06.2014 № 217, яка визначає автоматичний алгоритм розподілу коштів споживачів, що надходять на спеціальні рахунки виконавця послуги.

З цього приводу, суд зазначає, що пунктом 1 Порядку № 217 передбачено, що цей Порядок визначає механізм розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з постачальником природного газу, на якого покладено спеціальні обов`язки.

В силу частин четвертої, п`ятої статті 19-1 Закону України "Про теплопостачання", Порядок №217, затверджений постановою Кабінету Міністрів України 18.06.2014 №217 є спеціальним підзаконним нормативно-правовим актом, що визначає правовідносини між уповноваженим банком, який обслуговує поточні рахунки із спеціальним режимом використання, які відкрито відповідно до цієї постанови, постачальником природного газу для цілей виробництва теплової енергії, теплогенеруючими і теплопостачальними організаціями та споживачами теплової енергії, а саме передбачає обов`язковим відкриття теплогенеруючими та теплопостачальними організаціями поточних рахунків із спеціальним режимом використання для зарахування коштів, що надходять за спожиту теплову енергію та/або надані комунальні послуги з централізованого опалення, послуги з постачання гарячої води, з подальшим інформуванням уповноваженим банком НКРЕКП про переліки спеціальних рахунків таких організацій для розрахунків із гарантованим постачальником природного газу (пункти 3, 4, 5, 6 Порядку №217); визначає порядок внесення споживачами, яким здійснюється продаж теплової енергії та/або надання комунальних послуг з централізованого опалення, послуг з постачання теплової енергії, послуг з централізованого постачання гарячої води, вартості спожитих послуг на спеціальні рахунки, відкриті теплопостачальними та теплогенеруючими організаціями та їх структурними підрозділами в уповноваженому банку для відповідної категорії споживачів, а також процедуру перерахування уповноваженим банком грошових коштів споживачів згідно з реєстром нормативів, затверджених НКРЕКП, у частині вартості природного газу на рахунок постачальника природного газу із спеціальними обов`язками (пункти 8, 9, 14 Порядку №217).

Отже, положеннями Порядку №217 визначено алгоритм розподілу коштів, які надходять на поточні рахунки теплогенеруючих та теплопостачальних організацій зі спеціальним режимом використання для проведення уповноваженим банком розрахунків відповідно до затверджених НКРЕКП нормативів з гарантованим постачальником природного газу як ресурсу для виробництва теплової енергії.

Разом з тим, Порядок №217 не стосується договірних зобов`язань гарантованого постачальника природного газу та теплопостачальної організації, як споживача, в частині порядку та строків розрахунків за договором постачання та не змінює строків розрахунків за поставку природного газу, які було погоджено сторонами у договорі.

Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду 27.02.2020 у справі №921/12/19 та 21.02.2018 у справі №910/16072/16, від якої господарський суд Сумської області не вбачає підстав для відступу при розгляді справи №920/369/21.

Враховуючи вищезазначене, судом встановлено, що факт отримання відповідачем від позивача природного газу підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, зокрема, копіями актів приймання-передачі природного газу за період з жовтня 2018 по квітень 2019 року, проте в порушення умов укладеного договору та вимог ст. ст. 526, 530 Цивільного кодексу України відповідач не виконав передбачені договором зобов`язання щодо своєчасного та в повному обсязі оплати отриманого газу, у зв`язку з чим його заборгованість перед позивачем складає 11058085 грн 62 коп., тому позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 11058085 грн 62 коп. заборгованості за отриманий природний газ суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Разом з тим, суд вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Практикою Європейського суду з прав людини передбачено, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, проте його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч. 1 ст. 5 Господарського процесуального кодексу України здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

За приписами частин 1, 3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з частиною 1 статті 14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 2, 3 ст. 80 ГПК України передбачено, що позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується наступним:

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; 2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в дохід бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору. Якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судового збору, судовий збір, сплачений відповідачем, компенсується за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Виходячи з фактичних обставин даної справи, відповідно до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача.

Керуючись ст. ст. 123, 129, ст. 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Державного підприємства «Шосткинський завод «Імпульс» (41101, Сумська область, м. Шостка, вул. Заводська, буд. 41, ) на користь Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01601, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, буд. 6, код ЄДРПОУ 200775 (одинадцять мільйонів п`ятдесят вісім тисяч вісімдесят п`ять) гривень 62 коп. заборгованості та 165 871 (сто шістдесят п`ять тисяч вісімсот сімдесят одну) гривню 28 коп. в рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Згідно статті 241 Господарського процесуального кодексу України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до статті 256 Господарського процесуального кодексу України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; 2) ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 261 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 23.07.2021.

Суддя С.В. Заєць