ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

29.07.2021 Справа № 920/659/21
м. Суми

Господарський суд Сумської області у складі головуючого судді Яковенка В.В., за участю секретаря судового засідання Саленко Н.М., розглянувши матеріали справи № 920/659/21 в порядку спрощеного позовного провадження

за позовом: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 )

до відповідача: товариства з обмеженою відповідальністю Спільне підприємство ЕМПАЄР МОТОРС (40030, м.Суми, вул. Козацький Вал, 2-Б, )

про стягнення 172 033 грн. 08 коп.

представники сторін:

позивача - адвокат Джепа Г.В.,

відповідача не з`явились

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду Сумської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю Спільне підприємство ЕМПАЄР МОТОРС, в якій позивач просить суд стягнути з відповідача грошові кошти у розмірі 172 033 грн. 08 коп., з яких: 127 770 грн. 13 коп. інфляційні збитки, 44 262 грн. 95 коп. 3% річних, а також судові витрати пов`язані з розглядом справи.

Ухвалою суду від 18.06.2021 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження, встановлено сторонам строки для надання заяв по суті справи та призначено справу до судового розгляду по суті на 15.07.2021.

Ухвалою суду від 15.07.2021 відкладено розгляд справи по суті на 29.07.2021.

Відповідач відзив на позовну заяву до суду не подав, у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення.

Розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться (ч.ч. 1-2 ст. 252 ГПК України).

Суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі (ст. 248 ГПК України).

У ч. 8 ст. 252 ГПК України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, оцінивши надані докази, суд встановив.

ОСОБА_1 03.07.2019 звернувся до державного реєстратора із заявою про вихід зі складу учасників ТОВ «Спільне підприємство «Емпаєр Моторс».

04.07.2019 відбулась державна реєстрація виходу позивача зі складу учасників ТОВ «Спільне підприємство «Емпаєр Моторс».

Відповідно до ч. 7 ст. 24 Закону України «Про товариства з обмеженою відповідальністю та додатковою відповідальністю» товариство зобов`язане протягом одного року з дня, коли воно дізналося чи мало дізнатися про вихід учасника, виплатити такому колишньому учаснику вартість його частки.

Листом № 55 від 01.08.2019 відповідач повідомив позивача про вартість частки позивача належної до виплати в зв`язку з його виходом зі складу учасників та визначено кінцевий термін для виплати відповідної суми. Зокрема, відповідач повідомив, що позивачу належить до виплати вартість чатки у сумі 1832638,40 грн. в строк до 05.07.2020.

У визначений термін відповідач вартість частки позивача не сплатив, у зв`язку з чим останній звернувся до суду з відповідним позовом.

Рішенням господарського суду Сумської області від 15.01.2021 у справі № 920/831/20 було частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 і стягнуто з ТОВ «Спільне підприємство «Емпаєр Моторс» 1629394,00 грн. вартості частки учасника в статутному капіталі ТОВ «Спільне підприємство «Емпаєр Моторс», 24440,91 грн. витрат по сплаті судового збору.

01.06.2021 та 07.06.2021 приватним виконавцем Мукорез О.Л. було перераховано позивачу грошові списані з банківських рахунків відповідача кошти на виконання рішення господарського суду Сумської області від 15.01.2021 у справі № 920/831/20.

Позовні вимоги мотивовані тим, що у зв`язку з виходом ОСОБА_1 04.07.2019 зі складу учасників ТОВ «Спільне підприємство «Емпаєр Моторс» відповідач у порушення вимог ч. 7 ст. 24 Закону України «Про товариства з обмеженою відповідальністю та додатковою відповідальністю» (в редакції, що діяла на момент виходу позивача зі складу учасників відповідача) не виконав свого обов`язку щодо виплати позивачу вартості частини майна товариства у визначений термін.

Тому позивач вважає, що у нього на підставі статті 625 ЦК України виникло право вимагати сплати індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми.

Позивач просить стягнути з ТОВ «Спільне підприємство «Емпаєр Моторс» інфляційні втрати в розмірі 127770,13 грн. за період липень 2020 року квітень 2021 року та 3% річних в розмірі 44262,95 грн. за період з 05.07.2020 по 01.06.2021.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з положеннями частин 1, 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За змістом частини 2 ст. 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Тому підставою для звернення до суду є наявність порушеного права, і таке звернення здійснюється особою, котрій це право належить, і саме з метою його захисту. Відсутність обставин, які б підтверджували наявність порушення права особи, за захистом якого вона звернулася, є підставою для відмови у задоволенні такого позову.

Відповідно до ч. 7 ст. 24 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» товариство зобов`язане протягом одного року з дня, коли воно дізналося чи мало дізнатися про вихід учасника, виплатити такому колишньому учаснику вартість його частки.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач вийшов зі складу учасників ТОВ «Емпаєр Моторс» 04.07.2019, отже, відповідач мав здійснити виплату вартості частки майна товариства до 04.07.2020.

Проте фактично відповідач сплатив 01.06.2021 та 07.06.2021, тобто до моменту фактичного отримання відповідної суми коштів позивачем минуло 11 календарних місяців.

Відповідно до розрахунків, які позивач подав до позову, за період з липня 2020 року по квітень 2021 року сума вартості інфляційних витрат складає 127770,13 грн., 3% річних від простроченої суми складають 44262,95 грн.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За положеннями частини першої статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідачем сплачено на користь позивача вартість частки учасника в статутному капіталі несвоєчасно, тобто після 04.07.2020.

Таким чином, відповідач за період з 05.07.2020 по 01.06.2021 прострочив виконання зобов`язань з виплати позивачу вартості частки учасника в статутному капіталі товариства, тому в позивача виникло право вимагати сплати індексу інфляції, а також 3% річних від простроченої суми.

Аналіз статті 625 ЦК України вказує на те, що наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінених грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов`язання.

Сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція) (лист Верховного Суду України «Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ» від 03.04.1997 № 62-97р.). При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця.

Суд, перевіривши розрахунок позивача, перевіривши період нарахування останнім вказаної суми 3% річних та інфляційних втрат, дійшов висновку про те, що відповідний розрахунок є вірним, та відповідає нормам чинного законодавства, а тому підлягає стягненню з відповідача у повному обсязі в сумі 127770,13 грн. інфляційних втрат та 44262,95 грн. 3% річних.

Витрати зі сплати судового з урахуванням положень ст. 129 ГПК України покладаються на відповідача.

За приписами ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, на підставі ст. 126 ГПК України несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4 ст. 126 ГПК України).

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 126 ГПК України).

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 126 ГПК України).

Відповідно до ч. 5 ст. 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо) (ч. 8 ст. 129 ГПК України).

Представник позивача в обґрунтування судових витрат на професійну правничу допомогу надав суду копію договору про надання правової допомоги, укладеного між Терещенком Миколою Миколайовичем (клієнт) та адвокатським об`єднанням «Ковальов і партнери» (виконавець) від 10.06.2021, за умовами якого виконавець бере на себе зобов`язання надавати клієнту послуги з правової допомоги і адвокатського захисту, в тому числі у питаннях представництва інтересів клієнта у судах та у відносинах з державними, правоохоронними, контролюючими органами, надає інші послуги, необхідні для захисту прав і законних інтересів клієнта, а клієнт зобов`язаний оплатити надані послуги в порядку та строки обумовлені сторонами.

Відповідно до п. 3.1. договору сторони домовилися для визначення вартості послуг (ціни) за цим договором застосувати грошовий еквівалент в іноземній валюті доларах США. Вартість погодинної оплати послуг Виконавця встановлюється в сумі, що еквівалентна 100 доларам США за курсом продажу обмінних пунктів готівкової валюти АТ «Райффайзен банк Аваль» на день виставлення рахунку. Розрахунок за надані послуги здійснюється шляхом множення кількості годин, витрачених на надання правової допомоги на вартість однієї години відповідно до умов даного договору.

За результатами надання правової допомоги виконавцем, клієнт підтверджує її виконання шляхом підписання акту надання послуг, що підписуються представниками обох сторін (п. 3.3. договору).

До позовної заяви долучено акт наданих послуг згідно договору від 10.06.2021 про надання правової допомоги, відповідно до якого виконавцем виконані послуги на загальну суму 13600,00 грн., з яких: консультація клієнта з вивченням матеріалів судової справи та матеріалів виконавчого провадження (2 години); складання позовної заяви з розрахунком штрафних санкцій та пакетом документів необхідних для подання позовної заяви (2 години); супроводження подачі позовної заяви, відправка поштової кореспонденції, консультації клієнта з питань судового розгляду позовної заяви в порядку спрощеного позовного провадження (1 година).

Дослідивши надані позивачем документи, суд визнає обґрунтованою, співмірною, враховуючи обсяг наданих послуг та витрачений адвокатом час та підтвердженою належними та достатніми доказами суму судових витрат у розмірі 13600,00 грн., а отже заява позивача підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-80, 123, 126, 129, 237-238, 240-241 Господарського процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю Спільне підприємство ЕМПАЄР МОТОРС (40030, м.Суми, вул. Козацький Вал, 2-Б, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) 127770 грн. 13 коп. (сто двадцять сім тисяч сімсот сімдесят гривень 13 копійок) інфляційних втрат, 44262 грн. 95 коп. (сорок чотири тисячі двісті шістдесят дві гривні 95 копійок) 3% річних, 13600 грн. 00 коп. (тринадцять тисяч шістсот гривень) витрат на професійну правничу допомогу, 2580 грн. 51 коп. (дві тисячі п`ятсот вісімдесят гривень 51 копійка) судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повний текст рішення складено 29.07.2021.

Згідно зі статтею 241 Господарського процесуального кодексу України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до статті 256 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; 2) ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 261 цього Кодексу.

Суддя В.В. Яковенко