ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

20.07.2021 Справа № 905/902/21

Господарський суд Донецької області у складі судді Зекунова Е.В., за участю секретаря судового засідання Бутенко П.Є., розглянувши матеріали позовної заяви за позовом Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» до Державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» про стягнення штрафу у розмірі 267 750,00 грн,-

За участю представників сторін:

від позивача не з`явився;

від відповідача не з`явився;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Акціонерне товариство Українська залізниця в особі Регіональної філії Придніпровська залізниця звернулось до Господарського суду Донецької області з позовом до Державного підприємства Шахтоуправління Південнодонбаське №1 про стягнення штрафу у розмірі 267 750,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неправильне зазначення відповідачем маси вантажу у вагонах №63690358, 61517850, 66724246, 61774576, 60457918, 61525408, внаслідок чого позивачем нараховано штраф у розмірі 267 750,00 грн.

Ухвалою Господарського суду Донецької області від 24.05.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі 905/902/21 за правилами спрощеного позовного провадження; судове засідання призначено на 23.06.2021 року.

04.06.2021 до канцелярії Господарського суду Донецької області від представника позивача надійшло клопотання про долучення доказів до матеріалів справи.

22.06.2021 до канцелярії Господарського суду Донецької області від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, за змістом якого останній заперечує проти позовних вимог, посилаючись на те, що протоколи зважування вагонів, які додані до позовної заяви складені із порушенням вимог Інструкції «Про порядок застосування засобів вагоно вимірювальної техніки на залізничному транспорті» і тому не можуть бути належними доказами зважування та визначення маси вантажу у них. Крім того, відповідач просить звернути увагу суду на те, що зважування та завантаження у вагони на підприємстві здійснювалось на 200 тонних вагонних вагах, а за даними комерційного акту переваження здійснено на 150 тонних вагах. Також зазначає, що до позовної заяви не додані документи на підтвердження обсягу повноважень посадової особи, що підписала розрахунок позовних вимог, а також факту перебування підписанта на відповідній посаді, а тому вказаний розрахунок не може вважатись належним доказом.

У наданому відзиві, відповідач також просить у відповідності до статті 233 ГК України зменшити розмір штрафної санкції, посилаючись на тяжке фінансове становище.

22.06.2021 до канцелярії Господарського суду Донецької області від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі.

Ухвалою Господарського суду Донецької області від 23.06.2021 відкладено розгляд справи на 20.07.2021 року.

13.07.2021 до канцелярії Господарського суду Донецької області від представника позивача надійшла відповідь на відзив, згідно якої позивач проти обставин, викладених у відзиві на позовну заяву відповідачем, заперечує в повному обсязі з огляду на те, що вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей зазначених ним у накладній. Щодо зменшення розміру штрафних санкцій, позивач також заперечує, зважаючи на те, що Статут залізниць України встановлює чіткі вимоги до відправника щодо оформлення вантажу, яких вантажовідправник має дотримуватись і зазначений штраф стягується незалежно від наявності збитків, отже його зменшення не є можливим.

19.07.2021 до канцелярії Господарського суду Донецької області від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без участі останнього.

В судове засідання 20.07.2021 представник позивача та представник відповідача не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи сторони були повідомлені належним чином.

Щодо порушення процесуального строку позивачем на подання відзиву на позовну заяву.

За приписами ч.ч.1, 2, 3, 5 ст.161 Господарського процесуального кодексу України при розгляді справи судом в порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Підстави, час та черговість подання заяв по суті справи визначаються цим Кодексом або судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд може дозволити учаснику справи подати додаткові пояснення щодо окремого питання, яке виникло при розгляді справи, якщо визнає це необхідним.

Дійсно, відповідь на відзив Акціонерного товариства Українська залізниця в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" надіслано на адресу суду із порушенням встановленого ухвалою від 24.05.2021 п`ятиденного строку.

При цьому, господарський суд зауважує, що норми чинного процесуального кодексу України закріплюють принцип змагальності сторін, в силу якого кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом (ч.3 ст.13).

Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків (ч.5 ст.13).

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України).

У ст. 76 Господарського процесуального кодексу України зазначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду (ч.1 ст.80 наведено вище кодексу України).

Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги. (ч.ч.1, 2, 6 ст.91).

Відповідно до ст.119 Господарського процесуального кодексу України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Пропуск строку, встановленого законом або судом учаснику справи для подання доказів, інших матеріалів чи вчинення певних дій, не звільняє такого учасника від обов`язку вчинити відповідну процесуальну дію.

Суд наголошує на тому, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним.

Разом з тим, оскільки вказані документи були подані позивачем в підтвердження доводів, які наведені у відзиві, та у зв`язку із правовою позицією відповідача щодо заперечення проти позовних вимог, яку на час подання позову позивач не міг знати напевно, судом приймаються вказані докази до розгляду.

Таким чином, зважаючи на викладене вище, задля сприяння учасникам судового процесу в реалізації їх прав, визначених Господарським процесуального кодексом України, недопущення затягування судового процесу та прийняття законного та обґрунтованого рішення, з встановленням всіх обставин справи та урахуванням вимог позовної заяви та заперечень проти позову, та забезпечення основних засад господарського судочинства при прийнятті рішення, суд враховує наведену вище заяву по суті спору позивача (з урахуванням доповнення) при вирішенні цього спору та розглядає справу з урахуванням її змісту та доданих документів.

Відповідно до частини першої пункту 3 статті 12 Господарського процесуального кодексу України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Для цілей цього Кодексу визначено поняття малозначних справ, а саме це справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а також справи незначної складності, визнані судом малозначними.

Частиною 1статті 247 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що малозначні справи розглядаються у порядку спрощеного позовного провадження.

Частиною 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

З огляду на вищевикладене, господарський суд розглядає справу в порядку частині 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України за наявними в ній матеріалами.

Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, господарський суд, -

В С Т А Н О В И В:

В грудні 2020 року за залізничною накладною №52311602 на станцію Кривий Торець Донецької залізниці зі станції Південнодонбаська Донецької залізниці в залізничних вагонах був відправлений вантаж: вугілля кам`яне, відправником якого зазначено ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1».

27.12.2020 року при проходженні вагонів через станцію Пологи Придніпровської залізниці на підставі актів загальної форми №1441/1П, №1440/1П, №1438/1П, №30524, №30523, №30522, №30520, №30519, №30518 від 27.12.2020 було проведено контрольне зважування вагонів №63690358, 61517850, 66724246, 61774576, 60457918, 61525408, який прибув за накладною №52311602.

За результатами контрольного зважування встановлено, що маса вантажу у вагонах №63690358, 61517850, 66724246, 61774576, 60457918, 61525408, вказана відправником в залізничній накладній №52311602 не відповідає масі вантажу встановленій при проведенні контрольного зважування вантажу, про що складено комерційний акт №463003/151 від 27.12.2020 і в якому засвідчено факт навантаження понад вантажопідйомність вагону на 3580 кг., 3500 кг., 3640 кг., 3200 кг., 3760 кг., 2660 кг.

На станції призначення Кривий Торець Донецької залізниці, за результатами перевірки вантажу у вагонах №63690358, 61517850, 66724246, 61774576, 60457918, 61525408, які прибули з комерційним актом попутної станції Поголи Придніпровської залізниці №463003/151 від 27.12.2020 року не було виявлено різниці між даними акту, складеного на попутній станції фактичною наявністю, про що зазначено у комерційному акту №463003/151/43 від 27.12.2020.

Відповідно до ст. 909 ЦК України та ч. 1 ст. 307 ГК України, за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Згідно з ч.2 ст. 908 ЦК України та ч. 5 ст. 307 ГК України, умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Статут залізниць України визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, які користуються залізничним транспортом (ст. 2 Статуту).

Частиною 3 ст. 909 Цивільного кодексу України встановлено, що укладення договору перевезення вантажу підтверджується складанням транспортної накладної.

Як визначено ст. 6 глави 1 Статуту залізниць України, накладна - це основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил перевезення вантажів і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої особи - одержувача і супроводжує вантаж до місця призначення. Накладна одночасно є договором на заставу вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення.

Враховуючи викладене, приписи статей 11 ЦК України та 174 ГК України, накладна є підставою для виникнення у сторін цієї угоди визначених в ній прав та обов`язків.

Пунктом 1.1. Правил оформлення перевізних документів, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 за №863/5084, а також ст. 23 Статуту передбачено, що відправник повинен надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів). Маса вантажу згідно ст. 37 Статуту та п. 5 Правил приймання вантажів до перевезення, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 за №861/5082, визначається відправником.

Правильність внесених у накладну відомостей, як це передбачено п. 2.3 Правил оформлення перевізних документів, своїм підписом підтверджує представник відправника.

Виходячи з інформації, наведеної у п. 55 спірної накладної, відповідач підтвердив правильність внесених ним відомостей.

Згідно з п. 28 Правил приймання вантажів до перевезення, вантажі, завантажені відправниками у вагони відкритого типу (платформи, напіввагони тощо), приймаються залізницею до перевезення шляхом візуального огляду вагона, вантажу, його маркування (у т. ч. захисного) та кріплення у вагоні без перевірки маси та кількості вантажу. За інформацією, наведеною відповідачем у накладній, вантаж був розміщений у вагоні.

Таким чином, при прийнятті вантажу до перевезення у позивача був відсутній обов`язок перевіряти його масу.

Як свідчать матеріали справи, на станції Пологи Придніпровської залізниці під час перевірки було виявлено, що маса вантажу у вагонах №63690358, 61517850, 66724246, 61774576, 60457918, 61525408 не відповідає масі, вказаній відправником у накладній, про що було складено комерційний акт №463003/151 від 27.12.2020 року.

Із зазначеного акту вбачається, що на підставі актів загальної форми №1441/1П, №1440/1П, №1438/1П, №30524, №30523, №30522, №30520, №30519, №30518 від 27.12.2020 на станції Пологи проведено контрольне зважування вагонів №63690358, 61517850, 66724246, 61774576, 60457918, 61525408 комерційним агентом Ковтун В.І. за груповою накладною вказаною на лицьовій стороні цього акту в присутності начальника станції Чистова В.Є., агенту з розшуку Фольц Н.В., приймальника поїздів Діденко М.С., ст.ОВР Аляхнович, ВОХР Рябчук була проведена перевірка маси вантажу на справних 150-тонних електронних вагах №89 ст. Пологи (повірка 03.12.2020). У вагоні №61525408 фактична маса брутто вагона склала 86260 кг, тара вагона з перевізного документа 23200 кг. Маса вантажу нетто за перевізним документом 60400 кг. Фактична маса вантажу нетто 63060 кг, що більше документу на 2660 кг. У вагоні №63690358 фактична маса брутто вагона склала 92380 кг, тара вагона з перевізного документа 23000 кг. Маса вантажу нетто за перевізним документом 65800 кг. Фактична маса вантажу нетто 69380 кг, що більше документу на 3580 кг. У вагоні №61517850 фактична маса брутто вагона склала 90100 кг, тара вагона з перевізного документа 23400 кг. Маса вантажу нетто за перевізним документом 63200 кг. Фактична маса вантажу нетто 66700 кг, що більше документу на 3500 кг. У вагоні №66724246 фактична маса брутто вагона склала 87140 кг, тара вагона з перевізного документа 22200 кг. Маса вантажу нетто за перевізним документом 61300 кг. Фактична маса вантажу нетто 64940 кг, що більше документу на 3640 кг. У вагоні №61774576 фактична маса брутто вагона склала 91600 кг, тара вагона з перевізного документа 22700 кг. Маса вантажу нетто за перевізним документом 65700 кг. Фактична маса вантажу нетто 68900 кг, що більше документу на 3200 кг. У вагоні №60457918 фактична маса брутто вагона склала 92160 кг, тара вагона з перевізного документа 23800 кг. Маса вантажу нетто за перевізним документом 64600 кг. Фактична маса вантажу нетто 68360 кг., що більше документу на 3760 кг. Сумарне нетто за перевізним документом 6-ти полу вагонів 381000 кг., сумарне нетто фактичне 401340 кг., зо більше документа на 20340 кг. При комерційному огляді вагона було виявлено навантаження насипом, нижче бортів вагона 200-300мм, з тех. скосами до торців вагона. Маркування поздовжньою смугою жовтого кольору проглядається частково із-за снігового покриття товщиною 20-50мм. Виїмки, заглиблення відсутні, окреслення навантаження без порушень. Розвантажувальні люка зачинені на запірний механізм. Перекоса кузова немає. Вагон у технічному стані справний.

Акт підписано начальником станції, агентом з розшуку та комерційним агентом.

При прибутті вагона на станції призначення в комерційному акті були здійснені відмітки, що при перевірці ваги вантажу, різниці із вагою зазначеною в акті не виявлено.

27 грудня 2020 року аналогічні за змістом складені та підписані акти загальної форми №3108/В та №3109/В, також до матеріалів справи надано протокол зважання вагонів №115536 - 115552, згідно якого зафіксовано різниця у масі вантажу.

Згідно із п. 24 Статуту залізниці вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених ним у накладній. Залізниця має право перевіряти правильність цих відомостей, а також періодично перевіряти кількість та масу вантажу, що зазначаються у накладній.

Відповідно до ч.1 ст. 129 Статуту обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць.

Пунктом а ч. 2 ст. 129 Статуту встановлено, що для засвідчення невідповідності маси і кількості вантажу з даними, зазначеними у транспортних документах, складається комерційний акт.

У відповідності до п. 2 Правил складання актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 28.05.2002 №334, комерційні акти складаються для засвідчення, зокрема, невідповідності найменування, маси і кількості місць наявного вантажу, багажу чи вантажобагажу даним, зазначеним у перевізних документах. Дані в комерційному акті зазначаються на підставі перевізних документів та виявлених обставин. У комерційному акті детально описуються стан вантажу або багажу і обставини, за яких виявлена незбереженність, а також обставини, які могли бути причиною виникнення незбереженості вантажу, багажу чи вантажобагажу. Усі графи бланка акта мають бути заповнені. Не дозволяється проставлення рисок та лапок замість повторення необхідних даних. У комерційному акті зазначається, чи правильно навантажений, розміщений і закріплений вантаж, а також про наявність та стан захисного маркування для вантажів, що перевозяться у відкритих вагонах. У разі неправильного завантаження, розміщення, закріплення вантажу в акті зазначається, яке порушення було допущено. Особи, які склали або підписали комерційний акт або акт загальної форми, що містить дані, які не відповідають дійсності, несуть установлену законодавством відповідальність.

За змістом ст. 105 Статуту залізниці, вантажовідправники, вантажоодержувачі, пасажири, транспортні, експедиторські і посередницькі організації та особи, які виступають від імені вантажовідправника і вантажоодержувача, несуть матеріальну відповідальність за перевезення у межах і розмірах, передбачених цим Статутом та окремими договорами.

За пред`явлення вантажу, який заборонено до перевезень або який потребує під час перевезення особливих заходів безпеки, та з неправильним зазначенням його найменування або властивостей з відправника, крім заподіяних залізниці збитків і витрат, стягується на підставі ст. 118 Статуту штраф у розмірі п`ятикратної провізної плати за всю відстань перевезення.

Статтею 122 Статуту залізниць України визначено, що за неправильно зазначені у накладній масу, кількість місць вантажу, його назву, код та адресу одержувача з відправника стягується штраф в розмірі згідно із ст.118 цього Статуту. При цьому, аналогічні положення передбачено й п. 5.5 Правил оформлення перевізних документів, затверджених наказом Міністерства транспорту України №644 від 21.11.2000 тощо.

Оскільки матеріалами справи підтверджується факт неправильного зазначення відповідачем відомостей про масу вантажу в накладній №52311602 у вагонах №63690358, 61517850, 66724246, 61774576, 60457918, 61525408, про що було складено комерційний акт №463003/151 від 27.12.2020, суд вважає, що на підставі ст. 118, 122 Статуту залізниць України позивачем за неправильно зазначену у залізничній накладній масу вантажу, правомірно нараховано відповідачу штраф в сумі 267750,00 грн., що становить 5-ти кратний розмір провізної плати, а саме:

-розмір провізної плати у вагоні №61525408 складає 8839 грн., заявлений штраф до стягнення у п`ятикратному розмірі плати за користування вагоном складає 44195 грн;

-розмір провізної плати у вагоні №63690358 складає 8968 грн., заявлений штраф до стягнення у п`ятикратному розмірі плати за користування вагоном складає 44840 грн;

-розмір провізної плати у вагоні №61517850 складає 8968 грн., заявлений штраф до стягнення у п`ятикратному розмірі плати за користування вагоном складає 44840 грн;

-розмір провізної плати у вагоні №66724246 складає 8839 грн., заявлений штраф до стягнення у п`ятикратному розмірі плати за користування вагоном складає 44195 грн;

-розмір провізної плати у вагоні №61774676 складає 8968 грн., заявлений штраф до стягнення у п`ятикратному розмірі плати за користування вагоном складає 44840 грн;

-розмір провізної плати у вагоні №60457918 складає 8968 грн., заявлений штраф до стягнення у п`ятикратному розмірі плати за користування вагоном складає 44840 грн.

Щодо розрахунку позовних вимог позивачем.

В мотивувальній частині позовної заяви Акціонерним товариством «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» наведено розрахунок позовних вимог. Наданий позивачем розрахунок заявленого штрафу у розмірі 267750,00 грн. відповідає приписам наведених вище норм та є арифметично вірним.

Відповідач заперечував проти заявленого штрафу, наголошуючи на тому, що протокол зважування вагонів від 27.12.2020 не може бути належним доказом зважування та визначення вантажу у них, оскільки вони складалися шляхом вписування вручну номерів вагонів та маси вантажу, що є порушенням Інструкції «Про порядок застосування засобів вагоновимірювальної техніки на залізничному транспорті», затверджену наказом Міністерства інфраструктури України №442 від 31.07.2012р та зареєстровану в Міністерстві юстиції України 11.10.2012р за №1716/22028.

Проте, відповідачем не було надано доказів того, що маса вантажу не відповідала даним, зазначеним в комерційному акті та актах загальної форми. Крім того, Інструкція «Про порядок застосування засобів вагоновимірювальної техніки на залізничному транспорті» допускає можливість заповнення протоколів вручну у разі відсутності друкувального пристрою. Так, за змістом п. 3.5. У ЗВВТ для статичного зважування, прийнятих в експлуатацію до набрання чинності цією Інструкцією, допускається відсутність друкувального пристрою. Згідно наданого технічного паспорту ЗВВТ, на якому здійснювалося зважування, введено в експлуатацію у 2007 році, тобто до введення в дію Інструкції.

Стосовно доводів відповідача, що зважування вугілля у вагони здійснювалося на підприємстві на 200 тонних вагах, а при переваженні на станції Пологи були використані 150 тоні ваги, суд зазначає наступне.

З накладної №52311602 вбачається, що маса вантажу, визначена вантажовідправником на вагонних 200т вагах.

Контрольне зважування вагонів на станції Пологи Придніпровської залізниці здійснювалось на справних 150 тн вагах, з повною зупинкою і розчепленням вагонів, держповірка яких проведена 03.12.2020, що підтверджується витягом з технічного паспорту вагів.

Відповідно до п.22 Правил видачі вантажів передбачає, що перевірка маси вантажу на станції призначення провадиться, як правило, таким самим способом, яким цю масу було визначено на станції відправлення.

Згідно з п. 5 Правил приймання вантажів до перевезення загальна маса вантажу визначається відправником зважуванням або розрахунковим способом. Спосіб визначення маси вантажу і тип ваг відправник зобов`язаний зазначити в накладній.

Таким чином, способом визначення маси вантажу є або зважування, або розрахунковий спосіб.

Зважування вантажів на вагонних вагах провадиться із зупинкою і розчепленням вагонів або із зупинкою без розчеплення (п.10 Правил). І це є способом зважування, а не способом визначення маси вантажу, як помилково вважає відповідач.

Таким чином, позивач здійснив перевірку маси вантажу тим самим способом що і відповідач шляхом зважуванням.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку що позовні вимоги є правомірними та обґрунтованими, отже підлягають задоволенню.

Відповідач просить зменшити суми штрафу до двох провізних плат, посилаючись на ведення ним господарської діяльності на території, де здійснювалась антитерористична операція (м. Вугледар). Крім того, відповідач вважає, що ним не було завдано реальних збитків залізниці, а тому, просить суд зменшити розмір штрафу в порядку статті 233 Господарського кодексу України.

Згідно з ч.1 ст.233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій (ч.2 ст.233 ГК України).

В даному випадку штрафна санкція не є договірною, а випливає із зазначених положень Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України, який є спеціальним нормативним актом, що визначає права, обов`язки і відповідальність залізниці, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом, покладає на порушника відповідальність, яка в даному випадку чітко визначена ст.ст.118, 122 Статуту залізниць України.

Підстав вважати такий штраф надмірно великим у порівнянні з допущеним правопорушенням у суду немає. Тому штраф має стягуватися з вантажовідправника незалежно від наявності збитків та наслідків. Крім того, можливості зменшення накладеного на порушника штрафу Статутом не передбачено.

Аналогічна за змістом позиція міститься у висновках Верховного Суду за результатом розгляду досліджуваного питання, зокрема, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 05.02.2019 по справі №914/2339/17.

Відтак, суд відмовляє у задоволенні клопотання відповідача про зменшення розміру штрафу.

З огляду на вищезазначене, позовні вимоги Акціонерного товариства Українська залізниця регіональна філія Придніпровська залізниця до Державного підприємства Шахтоуправління Південнодонбаське №1 підлягають задоволенню у повному обсязі.

Згідно із ст.129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись статтями 129, 236-238, 247-252, Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

В И Р I Ш И В:

Позовні вимоги Акціонерного товариства Українська залізниця регіональна філія Придніпровська залізниця до Державного підприємства Шахтоуправління Південнодонбаське №1 про стягнення штрафу у розмірі 267 750,00 грн - задовольнити повністю.

Стягнути з Державного підприємства Шахтоуправління Південнодонбаське №1 (85670, Донецька обл., місто Вугледар, вулиця Магістральна, 4, ) на користь Акціонерного товариства Українська залізниця (03680, місто Київ, вулиця Тверська, будинок 5; ) в особі регіональної філії Придніпровська залізниця (49602, Дніпропетровська обл., місто Дніпро, проспект Дмитра Яворницького, будинок 108; ) суму штрафу у розмірі 267750,00 грн. та витрати по оплаті судового збору в сумі 4016,25 грн.

Рішення прийняте у нарадчій кімнаті, його вступну та резолютивну частини проголошено у судовому засіданні 20 липня 2021 року.

Повний текст рішення складено та підписано 23 липня 2021 року.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ у встановленому порядку.

Рішення Господарського суду Донецької області набирає законної сили за правилами, встановленими статтею 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржене до Східного апеляційного господарського суду в порядку, передбаченому главою 1 розділу ІV Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Е.В. Зекунов