ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"07" липня 2021 р. Справа№ 910/12627/18
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого: Куксова В.В.
суддів: Тищенко А.І.
Яковлєва М.Л.

при секретарі Пнюшкову В.Г.

за участю представників учасників справи: згідно протоколу судового засідання від 07.07.2021.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Міністерства оборони України
на ухвалу Господарського суду міста Києва
від 12.02.2021
за заявою Державної судової адміністрації України про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання
у справі №910/12627/18 (суддя Підченко Ю.О.)
за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України
до 1) Міністерства оборони України
2) Військової частини НОМЕР_1
про відшкодування 95 629, 08 грн. шкоди в порядку регресу,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.02.2021 заяву Державної судової адміністрації України про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання задоволено.
Поновлено строк пред`явлення ухвали Господарського суду міста Києва від 13.12.2018 у справі №910/12627/18 до виконання у зв`язку з поважністю причин його пропуску.
Не погодившись з прийнятою ухвалою, Міністерство оборони України звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу Господарського суду міста Києва від 12.02.2021 у справі №910/12627/18 скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в поновленні строку пред`явлення ухвали Господарського суду міста Києва від 13.12.2018 у справі №910/12627/18.
Також скаржник звернувся із клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали Господарського суду міста Києва від 12.02.2021 у справі №910/12627/18, обґрунтовуючи клопотання тим, що 15.04.2021 на адресу скаржника надійшла ухвала Північного апеляційного господарського суду від 05.04.2021 про повернення апеляційної скарги у зв`язку з тим, що станом на 29.03.2021 до суду не були додані витребувані ухвалою від 17.03.2021 документи, разом з тим, документи були надіслані на адресу Північного апеляційного господарського суду факсимільним зв`язком, тобто вимоги ухвали були виконані в повному обсязі.
Підставою для скасування ухвали суду скаржник зазначив, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального та порушено норми процесуального права.
Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що Законом України «Про виконавче провадження» окремо для органів державної влади були встановлені єдині вимоги щодо граничних строків під час виконання дій виконавчого провадження, а саме три місяці, всупереч яким, Державною судовою адміністрацією України в період з 12.04.2019 по 12.11.2020 (після спливу більше 1 року та 7 місяців) не заявляла про поновленні строків та відповідно не пред`являла до примусового виконання повторно виконавчого документа.
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.04.2021 апеляційну скаргу Міністерства оборони України на ухвалу Господарського суду міста Києва від 12.02.2021 у справі №910/12627/18 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді (судді-доповідача) Куксова В.В., суддів Коробенко Г.П., Чорногуз М.Г.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05.05.2021 відкладено вирішення питання щодо апеляційної скарги Міністерства оборони України на ухвалу Господарського суду міста Києва від 12.02.2021 у справі №910/12627/18 до надходження матеріалів справи. Витребувати з Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/12627/18.
Від Господарського суду міста Києва надійшли матеріали справи №910/12627/18 за заявою Державної судової адміністрації України про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до 1. Міністерства оборони України 2. Військової частини НОМЕР_1 про відшкодування 95 629, 08 грн. шкоди в порядку регрессу.
Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду від 10.06.2021 у зв`язку перебуванням суддів Чорногуза М.Г. та Коробенко Г.П. у відпустці, які не є головуючими суддями (суддею-доповідачем), призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №910/12627/18.
Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.06.2021 для розгляду справи №910/12627/18 сформовано судову колегію у складі головуючий суддя Куксов В.В., судді: Тищенко А.І., Яковлєв М.Л.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.06.2021 апеляційну скаргу Міністерства оборони України на ухвалу Господарського суду міста Києва від 12.02.2021 у справі №910/12627/18 прийнято до провадження у визначеному складі суддів: головуючого судді Куксова В.В., судді: Тищенко А.І., Яковлєва М.Л. Задоволено клопотання Міністерства оборони України про поновлення строку для подання апеляційної скарги на ухвалу Господарського суду міста Києва від 12.02.2021 у справі №910/12627/18. Відновлено Міністерству оборони України строк для подання апеляційної скарги на ухвалу Господарського суду міста Києва від 12.02.2021 у справі №910/12627/18. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Міністерства оборони України на ухвалу Господарського суду міста Києва від 12.02.2021 у справі №910/12627/18. Призначено справу до розгляду на 07.07.2021.
Учасники апеляційного провадження в судове засідання 07.07.2021 не з`явилися. Про поважність неявки не повідомили.
У своїх рішеннях Європейський суд неодноразово наголошував, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Суд апеляційної інстанції враховує також правову позицію Європейського суду з прав людини, викладену у рішенні від 03.04.2008 у справі "Пономарьов проти України", згідно з якою сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.
При цьому на осіб, які беруть участь у справі, покладається обов`язок демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду і не допускати свідомих маніпуляцій та ухилень від отримання інформації про рух справи.
Згідно з ч. 2 ст. 2 ГПК України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.
Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Так, згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 даної Конвенції (пункти 66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").
Оскільки явка учасників апеляційного провадження в судові засідання не була визнана обов`язковою, а також враховуючи те, що судочинство здійснюється, зокрема, на засадах рівності та змагальності сторін і учасники судового провадження на власний розсуд користуються наданими їм процесуальними правами, зокрема, правом на участь у судовому засіданні, суд апеляційної інстанції вирішив розглядати дану справу за відсутності учасників апеляційного провадження та їх повноважених представників за наявними у справі матеріалами.
В судовому засіданні 07.07.2021 було оголошено вступну та резолютивну частини постанови суду.
У відповідності до вимог ч. ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, Північний апеляційний господарський суд встановив наступне.
Як вірно встановлено судом першої інстанції та перевірено колегією суддів, у провадженні Господарського суду міста Києва перебувала справа № 910/12627/18 за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до Міністерства оборони України про відшкодування 95 629, 08 грн. шкоди в порядку регресу.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 21.01.2019 (суддя Ковтун С.А.), яке залишено без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 01.07.2019 позов задоволено повністю, а 09.07.2019 на виконання вказаного рішення видано відповідний наказ.
Крім того, ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.12.2018 у справі № 910/12627/18 вирішено стягнути з Міністерства оборони України 17 620, 00 грн. штрафу.
16.11.2020 через загальний відділ діловодства суду від Державної судової адміністрації України надійшла заява про поновлення строку пред`явлення ухвали Господарського суду міста Києва від 13.12.2018 у справі № 910/12627/18.
Задовольняючи заяву Державної судової адміністрації України про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання, суд першої інстанції керувався наявністю поважних причин пропуску строку для пред`явлення наказу до виконання.
Розглянувши апеляційну скаргу Міністерства оборони України, колегія суддів дійшла висновку, що вона не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
За змістом ст. 329 Господарського процесуального кодексу України у разі пропуску строку для пред`явлення наказу, судового наказу до виконання з причин, визнаних господарським судом поважними, пропущений строк може бути відновлено. Заява про відновлення пропущеного строку подається до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, і розглядається в судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Їхня неявка не є перешкодою для вирішення питання про поновлення пропущеного строку.
Як вбачається із доводів заявника та наявних фактичних даних на їх підтвердження, ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.12.2018 у справі № 910/12627/18 вирішено стягнути з Міністерства оборони України 17 620, 00 грн. штрафу.
Відповідно до абз. 2 ч. 4 ст. 15 Закону України "Про виконавче провадження" за рішеннями про стягнення судового збору, про накладення штрафу (як засобу процесуального примусу) стягувачем є Державна судова адміністрація України.
У той же час, ч. 1 ст. 12 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом 3-х років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом 3-х місяців.
Як вказує заявник, з метою безспірного списання коштів з Міністерства оборони України ДСА України звернулася з листом від 11.03.2019 № 10-5722/19 до Державної казначейської служби України.
У свою чергу, Державна казначейська служба України листом від 05.04.2019 № 5-06-06/6160 повернула ухвалу Господарського суду міста Києва від 13.12.2018 у справі № 910/12627/18, оскільки ДСА України надано копію зазначеної ухвали, а не оригінал.
Відповідно до положень ст. 12 Закону України "Про виконавче провадження", строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі:
1) пред`явлення виконавчого документа до виконання;
2) надання судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, відстрочки або розстрочки виконання рішення.
У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони.
Таким чином, з огляду на повернення ухвали Державною казначейською службою України листом від 05.04.2019, строк для пред`явлення такої ухвали до виконання закінчився 12.04.2019.
У той же час, статтею 129-1 Конституції України визначено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язком до виконання.
Статтею 326 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судові рішення, які набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародним договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Відповідно до абз. 2 ч. 4 ст. 15 Закону України "Про виконавче провадження" з 05.01.2017 ДСА України є стягувачем за рішеннями про стягнення судового збору, про накладення штрафу (як засобу процесуального примусу).
Таким чином, ДСА України здійснює заходи щодо забезпечення виконання судових рішень про стягнення судового збору, накладення штрафу (як засобу процесуального примусу), оскільки є стягувачем, що визначений законом.
На обґрунтування поважності причин пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання заявник вказує на те, що упродовж 2019 року на адресу ДСА України надійшло понад 44 тис. виконавчих документів, опрацьовані і направлені на виконання до органів Державної виконавчої служби, Державної казначейської служби понад 22 тис. виконавчих документів.
За період з 01.01.2020 на адресу ДСА України надійшло понад 20 тис. виконавчих документів про стягнення судового збору і штрафу (як засобу процесуального примусу) та пред`явлено до виконання понад 13 тис. виконавчих документів про стягнення судового збору і штрафу (як засобу процесуального примусу).
Згідно з штатним розписом ДСА України, затвердженим наказом ДСА України від 20.02.2020 № 78 зі змінами, у відділі претензійно-позовної роботи юридичного управління затверджено шість штатних одиниць.
Крім того, ч. 1 ст. 3 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України, ухвал, поставно судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом.
Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевого бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 № 845 визначено, що виконавчі документи - оформлені в установленому порядку виконавчі листи судів та накази господарських судів, видані на виконання рішень про стягнення коштів, а також інші документи, визначені Законом України "Про виконавче провадження".
Як вбачається з ч. 6 розділу ХІІ Інструкції з діловодства в місцевих та апеляційних судах України, затвердженої Наказом Державної судової адміністрації України від 20.08.2019 № 814, відбитком гербової печатки суду засвідчуються, зокрема, виконавчі документи суду.
Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції щодо того, що встановлені вище обставини свідчать про наявність поважних причин пропуску строку для пред`явлення наказу до виконання, а тому існують підстави для відновлення пропущеного строку.
Доводи, наведені скаржником в апеляційній скарзі, колегією суддів до уваги не приймаються з огляду на те, що вони є необґрунтованими та такими, що спростовуються вищевикладеним та матеріалами справи, а також не впливають на правомірність та обґрунтованість висновків суду першої інстанції.
Враховуючи викладене вище, суд першої інстанції дійшов правомірного та обґрунтованого висновку, що заява Державної судової адміністрації України про поновлення пропущеного строку для пред`явлення наказу до виконання є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.
Згідно зі ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Суд враховує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі Серявін та інші проти України зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
У справі Трофимчук проти України Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у контексті конкретних обставин справи.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки відповідають дійсним обставинам справи і підтверджуються достовірними доказами, а тому ухвала Господарського суду міста Києва від 12.02.2021 у справі №910/12627/18 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи. Доводи апеляційної скарги щодо неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права не знайшли свого підтвердження в суді апеляційної інстанції.
Згідно з ст. 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.
За змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі "Кузнєцов та інші проти Російської Федерації" зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції.
Така позиція є усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи "Серявін та інші проти України", "Проніна проти України") і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Так, у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини зазначає, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі Суомінен проти Фінляндії (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).
Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі Гірвісаарі проти Фінляндії (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).
Відповідно до ст. ст. 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
З огляду на викладене, судова колегія приходить до висновку про те, що апеляційна скарга Міністерства оборони України на ухвалу Господарського суду міста Києва від 12.02.2021 у справі №910/12627/18 є необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає.
У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладається на скаржника.
Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, 276, 281 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України залишити без задоволення.
Ухвалу Господарського суду міста Києва від 12.02.2021 у справі №910/12627/18 залишити без змін.
Матеріали справи №910/12627/18 повернути до господарського суду першої інстанції.
Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і не підлягає касаційному оскарженню.
Повний текст постанови складено 09.07.2021.

Головуючий суддя В.В. Куксов

Судді А.І. Тищенко

М.Л. Яковлєв