ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Кіровоградської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2021 рокуСправа № 912/1415/21
Господарський суд Кіровоградської області у складі судді Поліщук Г.Б., за участю секретаря судового засідання Буніна О.В., розглянув у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження матеріали справи №912/1415/21

за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", 01601, м. Київ, вул. Б.Хмельницького, 6

до відповідача Комунального підприємства "Власівські мережі" Світловодської міської ради, 27552, Кіровоградська область, м. Світловодськ, смт Власівка, вул. Лівобережна, 9

про стягнення 724 354,68 грн

Представники сторін участі в судовому засіданні не брали.

До Господарського суду Кіровоградської області надійшла позовна заява Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до Комунального підприємства "Власівські мережі" Світловодської міської ради про стягнення заборгованості за природний газ в сумі 3 094 128,64 грн, з яких: 2 777 691,27 грн основного боргу, 12 742,69 грн пені, 80 349,75 грн 3 % річних, 223 344,93 грн інфляційних втрат, з покладанням на відповідача судових витрат.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем договору постачання природного газу від 04.10.2019 №6204/1920-ТЕ-18 в частині повної оплати вартості поставленого природного газу.

Ухвалою від м17.05.2021 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі №912/1415/21 за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 07.06.2021 о 15:00 год, встановлено сторонам строк для подання заяв по суті справи.

03.06.2021 в системі електронний суд Комунальним підприємством "Власівські мережі" Світловодської міської ради сформовано відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач зазначає, що ним було сплачено частину боргу у розмірі 2 400 000,00 грн, а саме: 1 000 000,00 грн згідно платіжного доручення №203 від 22.04.2021 та 1 400 000,00 грн згідно платіжного доручення №243 від 25.05.2021. Таким чином заборгованість відповідача перед позивачем складає 377 691,27 грн. Крім того, відповідач зазначає, що позивачем безпідставно нараховано пеню в загальній сумі 12 742,69 грн за період з 28.01.2020 по 28.01.2020 - 116,83 грн та за період з 26.03.20202 по 17.04.2020 - 12 625,87 грн. Посилаючись на п. 15 розділу ІІ "Прикінцеві положення" Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" від 13.04.2020 №553-ІХ, відповідач зазначає, що позивач не мав права нараховувати пеню з 12.03.2020. Таким чином обґрунтованим є розмір пені в сумі 116 ,82 грн за період з 28.01.2020 по 28.01.2020. Крім того, відповідач просить зменшити пеню на 50%. Також відповідач не погоджується із нарахованими інфляційними та 3 % річних, оскільки таких коштів не передбачено в тарифі на теплову енергію.

Протокольною ухвалою від 07.06.2021, на підставі ст. 183 Господарського процесуального кодексу України, оголошено перерву у підготовчому засіданні по розгляду справи № 912/1415/21 до 02.07.2021 о 14:00 год.

09.06.2021 на електронну адресу суду від Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" надійшла відповідь на відзив. Щодо правомірності нарахування пені позивач зазначає, що відповідно до пункту 15 розділу II "Прикінцеві положення" Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" від 13.04.2020р. №553-ІХ (далі - Закон), тимчасово, на період дії карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби (СОVID-19) звільнити від нарахування постачальниками електричної енергії та природного гачу непі та штрафних санкцій підприємства централізованого водопостачання та водовідведення незалежно від форми власності, а також виробників теплової енергії незалежно від форми власності. Пунктом І розділу II "Прикінцеві положення" Закону визначено, то цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування. Закон було опубліковано у офіційному виданні "Голос України", 2020, 04, 17.04.2020 N 68. Таким чином Закон набрав чинності 18.04.2020. Зазначений Закон не містить прямого припису щодо зворотної дії в часі. Закон набрав чинності 18.04.2020р., не поширює свою дію на правовідносини, що склалися до його прийняття, а відтак не поширює свою дію на спірні правовідносини позивача та відповідача за спірним Договором у частині нарахування санкцій до 18.04.2020р.

Крім того, позивач у відповіді на відзив заперечує щодо зменшення пені.

23.06.2021 позивачем подано до суду заяву про зменшення позовних вимог, відповідно до якої, у зв`язку з частковою сплатою відповідачем суми основного боргу за Договором від 04.10.2019 №6204/1920-ТЕ-18, останній просить стягнути з Комунального підприємства "Власівські мережі" Світловодської міської ради на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" борг у загальній сумі 724 354,68 грн, у тому числі: основний борг у розмірі 377 691,27 грн, пеню у розмірі 12 742,69 грн, 3% річних у розмірі 90 183,10 грн, інфляційні втрати у розмірі 243 737,62 грн. Крім того, позивач просить повернути надмірно сплачений судовий збір у розмірі 35 546,60 грн.

Ухвалою від 02.07.2021 прийнято заяву Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" про зменшення розміру позовних вимог у справі №912/1415/21 та постановлено здійснювати подальший розгляд справи з урахуванням її змісту. Повернуто зі спеціального фонду Державного бюджету Акціонерному товариству "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 35 546,60 грн надмірно сплаченого судового збору, сплаченого згідно платіжного доручення № від 05.05.2021. Продовжено строк підготовчого провадження на тридцять днів. Закрито підготовче провадження у справі №912/1415/21 та призначено справу до судового розгляду по суті на 22.07.2021 о 12:00 год.

Позивач та відповідач участь повноважних представників в судовому засіданні 22.07.2021 не забезпечили, хоча належним чином повідомлені про місце, дату та час засідання суду.

Стаття 202 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що суд може розглядати справу за відсутності учасника справи, якщо його було належно повідомлено, проте, він не повідомив про причин неявки або така неявка є повторною.

Оскільки неявка представників сторін не перешкоджає всебічному, повному та об`єктивному розгляду всіх обставин справи, суд вважає за можливе розглянути справу по суті в цьому судовому засіданні за відсутності сторін.

В судовому засіданні 22.07.2021 судом досліджено докази у справі.

Розглянувши наявні матеріали справи та дослідивши в судовому засіданні подані докази, господарський суд встановив наступний перелік обставин, які є предметом доказування у справі.

04.10.2019 між Акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (Постачальник) та Комунальним підприємством "Власівські мережі" Власівської селищної ради (Споживач) укладено Договір №6204/1920-ТЕ-18 постачання природного газу (далі - Договір) (а.с. 10-19), відповідно до пункту 1.1. якого Постачальник зобов`язується поставити Споживачеві природний газ, а Споживач зобов`язується прийняти його та оплатити на умовах цього Договору.

Відповідно до п. 1.2. Договору природний газ, що постачається за цим Договором, використовується Споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню.

Згідно з п. 2.1. Договору Постачальник передає Споживачу у жовтні 2019 - квітні 2020 замовлений Споживачем обсяг (об`єм) природного газу, в кількості 3 000,00 тис.куб. метрів, в тому числі по місяцях: жовтень 2019 - 90; листопад 2019 - 520; грудень 2019 - 610; січень 2020 - 650; лютий 2020 - 550; березень 2020 - 520; квітень 2020 - 60.

Відповідно до п. 3.1. Договору Постачальник передає Споживачу у загальному потоці природний газ власного видобутку та/або імпортований газ (за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, ввезений на митну територію України Акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія " Нафтогаз України") - у внутрішній точці виходу з газотранспортної системи. Право власності на природний газ переходить від Постачальника до Споживача після підписання актів приймання-передачі. Після переходу права власності на природний газ Споживач несе всі ризики і бере на себе відповідальність, пов`язану з правом власності на природний газ.

Відповідно до п. 4.2. Договору ціна за 1000 куб.м природного газу визначається сторонами щомісяця шляхом підписання додаткової угоди на підставі Прейскуранту.

У пункті 4.4. Договору сторони погодили, що загальна вартість цього Договору дорівнює вартості фактично використаного за цим Договором природного газу з урахуванням вартості послуг його транспортування.

Відповідно до п. 5.1. Договору оплата за природний газ здійснюється Споживачем виключно коштами шляхом 100-відсоткової поточної оплати протягом розрахункового періоду. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Відповідно до п. 7.2 Договору у разі прострочення Споживачем оплати згідно пунктів 5.1, 5.6 цього Договору він зобов`язується сплатити Постачальнику пеню в розмірі 17,8% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Відповідно до п. 9.3. Договору строк, у межах якого Сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, встановлюється у 5 (п`ять) років.

Згідно з п. 10.3. Договору сторони погодили, що усі зміни і доповнення до цього договору оформлюються письмово у формі додаткової угоди про внесення змін до цього Договору та підписуються уповноваженими представниками Сторін, крім випадків, зазначених у пунктах 10.4 та 10.5 цього Договору.

Розділом 11 Договору передбачено, що він набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками Сторін та скріплення підпису Постачальника печаткою і діє в частині постачання природного газу до 30.04.2020 року (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

Договір підписано сторонами та скріплено печатками.

В подальшому, сторонами внесено зміни до Договору шляхом укладення додаткових угод №1 від 22.10.2019, №2 від 12.11.2019, №3 від 09.12.2019, №4 від 23.12.2019, №5 від 28.01.2020, №6 від 24.02.2020, №7 від 23.03.2020, №8 від 23.04.2020. (а.с. 20-28).

Визначальним у таких додаткових угодах є внесення змін до п. 4.2. Договору.

Так, відповідно до Додаткової угоди №1 від 22.10.2019 ціна за 1000 куб.м газу з 01 жовтня 2019 по 31 жовтня 2019 (включно) становить 4 272,7604 грн, крім того ПДВ - 20% усього разом з ПДВ - 5 127,3125 грн.

Відповідно до Додаткової угоди №2 від 12.11.2019 ціна за 1000 куб.м газу з 01 листопада 2019 по 30 листопада 2019 (включно) становить 4 899,00 грн, крім того ПДВ - 20% усього разом з ПДВ - 5 878,80 грн.

Відповідно до Додаткової угоди №3 від 09.12.2019 ціна за 1000 куб.м газу з 01 грудня 2019 по 31 грудня 2019 (включно) становить 4 276,6958 грн, крім того ПДВ - 20% усього разом з ПДВ - 5 132,035 грн.

Відповідно до Додаткової угоди №4 від 23.12.2019 ціна за 1000 куб.м газу з 01 січня 2020 по 31 січня 2020 (включно) становить 5 500,00 грн, крім того ПДВ - 20% усього разом з ПДВ - 6 600,00 грн.

Відповідно до Додаткової угоди №5 від 28.01.2020 ціна за 1000 куб.м газу з 01 січня 2020 по 31 січня 2020 (включно) становить 4 650,00 грн, крім того ПДВ - 20% усього разом з ПДВ - 5 580,00 грн.

Також Додатковою угодою №5 від 28.01.2020 внесено зміни до п. 7.2. Договору і викладено його в редакції: "7.2. У разі прострочення Споживачем оплати згідно пунктів 5.1, 5.6 цього Договору він зобов`язується сплатити Постачальнику пеню в розмірі 14.2% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення".

Відповідно до Додаткової угоди №6 від 24.02.2020 ціна за 1000 куб.м газу з 01 лютого 2020 по 29 лютого 2020 (включно) становить 3 948,00 грн, крім того ПДВ - 20% усього разом з ПДВ - 4 737,60 грн.

Відповідно до Додаткової угоди №7 від 23.03.2020 ціна за 1000 куб.м газу з 01 березня 2020 по 31 березня 2020 (включно) становить 3 396,00 грн, крім того ПДВ - 20% усього разом з ПДВ - 4 075,20 грн.

Відповідно до Додаткової угоди №8 від 23.04.2020 ціна за 1000 куб.м газу з 01 квітня 2020 по 30 квітня 2020 (включно) становить 2 897,00 грн, крім того ПДВ - 20% усього разом з ПДВ - 3 476,40 грн.

На виконання умов Договору позивач передав у власність відповідача природний газ на загальну суму 9 346 019,36 грн, що підтверджується актами приймання-передачі природного газу (а.с. 29-35):

- від 31.10.2019 на суму 234 352,44 грн;

- від 30.11.2019 на суму 1 870 448,33 грн;

- від 31.12.2019 на суму 1 911 092,70 грн;

- від 31.01.2020 на суму 2 252 434,62 грн;

- від 29.02.2020 на суму 1 714 901,82 грн;

- від 31.03.2020 на суму 1 138 847,65 грн;

- від 30.04.2020 на суму 223 941,80 грн.

Вказані акти підписані та скріплені печатками сторін без зауважень та заперечень.

В порушення своїх зобов`язань за поставлений природний газ у строки, передбачені Договором №6204/1920-ТЕ-18 від 04.10.2019, як повідомляє позивач, Комунальне підприємство "Власівські мережі" Світловодської міської ради розрахувавалося частково з порушенням строків Договору, що стало підставою для звернення з даним позовом.

Господарський суд враховує приписи статей 11, 509, 525, 526, 530 Цивільного кодексу України та статей 174, 193 Господарського кодексу України, в силу яких договір є підставою виникнення зобов`язань, які повинні виконуватись належним чином і в установлений законом строк. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Кожна сторона повинна вжити всіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

За приписами ст. 11, 509, 525, 526, 530 Цивільного кодексу України та ст. 174, 193 Господарського кодексу України, договір є підставою виникнення зобов`язань, які повинні виконуватись належним чином і в установлений законом строк. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Кожна сторона повинна вжити всіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 2 ст. 714 Цивільного кодексу України до договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

Згідно загальних положень про купівлю-продаж (ст. 662-663, 689, 691-692 Цивільного кодексу України), продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором та у встановлений договором строк. В свою чергу, покупець зобов`язаний прийняти товар та оплатити його за ціною, встановленою в договорі та в обумовлений строк.

На підставі наведеного, відповідач зобов`язаний оплатити повну вартість отриманого газу в установлений Договором строк.

За розрахунком позивача, підтвердженим матеріалами справи, заборгованість відповідача з оплати вартості поставленого газу за Договором №6204/1920-ТЕ-18 від 04.10.2019 станом на 31.03.2020 становила 2 777 691,27 грн.

Разом з тим, відповідачем було сплачено 2 400 000,00 грн заборгованості, а саме: 1 000 000,00 грн згідно платіжного доручення №203 від 22.04.2021 та 1 400 000,00 грн згідно платіжного доручення №243 від 25.05.2021.

Враховуючи вищевказані оплати позивачем було подано заяву про зменшення позовних вимог, яку ухвалою суду від 02.07.2021 було задоволено.

Таким чином заборгованість відповідача перед позивачем за Договором склала 377 691,27 грн.

Відповідач у своєму відзиві на позов не заперечує факту порушення своїх зобов`язань по договору та визнає наявність заборгованості в розмірі 377 691,27 грн.

З огляду на викладене, враховуючи умови Договору №6204/1920-ТЕ-18 від 04.10.2019, норми законодавства, якими врегульовано зобов`язальні правовідносини з поставки, господарський суд вважає позовні вимоги в частині стягнення з відповідача суми основного боргу в розмірі 377 691,27 грн, що є вартістю поставленого газу за Договором №6204/1920-ТЕ-18 від 04.10.2019, обґрунтованими, документально підтвердженими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 612 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом зокрема сплата неустойки.

Ст. 549 Цивільного кодексу України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

У п. 7.2 Договору сторони погодили, що у разі прострочення споживачем оплати, згідно пунктів 5.1, 5.6 цього Договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню у розмірі 17,8% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Відповідно до ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, що передбачено статтею 3 зазначеного Закону.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначених норм наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох відсотків річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Під час розгляду даної справи встановлено, що відповідач оплату за переданий газ у визначені договором строки за зобов`язаннями жовтня 2019 - квітня 2020 здійснив лише частково, що ним не спростовано під час розгляду справи.

Оскільки зобов`язання з оплати природного газу виконані не у встановлений пунктом 5.1 Договору до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем постачання газу, то відповідач є таким, що допустив порушення зобов`язання.

Позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача 12 742,69 грн пені, а саме:

- за зобов`язаннями грудня 2019 року за період з 28.01.2020 по 28.01.2020 на суму боргу 301 092,70 грн у розмірі 116,82;

- за зобов`язаннями лютого 2020 року за період з 26.03.2020 по 17.04.2020 на суму боргу 1 414 9001,82 грн у розмірі 12 625,87 грн.

Договором визначено, що у разі прострочення споживачем оплати згідно з п. 5.1, 5.6 він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 17,8% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.

Додатковою угодою №5 від 28.01.2020 внесено зміни до п. 7.2. Договору та визначено, що у разі прострочення Споживачем оплати згідно пунктів 5.1, 5.6 цього Договору він зобов`язується сплатити Постачальнику пеню в розмірі 14,2% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

У відзиві на позовну заяву відповідач позовну вимогу про стягнення пені визнає частково, а саме в сумі 116,82 грн за період з 28.01.2020 по 28.01.2020. Вважає, що позивачем безпідставно нараховано пеню в сумі 12 625,87 грн за період з 26.03.2020 по 17.04.2020, посилаючись на положення пункту 15 Розділу II Прикінцеві положення Закону України Про внесення змін до Закону України Про Державний бюджет України на 2020 рік, відповідно до якого тимчасово, на період дії карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), підприємство відповідача звільнено від нарахування постачальниками електричної енергії та природного газу пені та штрафних санкцій.

Так, відповідно до п. 15 Розділу II Прикінцеві положення Закону України Про внесення змін до Закону України Про Державний бюджет України на 2020 рік від 13.04.2020 №553-IX, тимчасово, на період дії карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), звільнити від нарахування постачальниками електричної енергії та природного газу пені та штрафних санкцій підприємства централізованого водопостачання та водовідведення незалежно від форми власності, а також виробників теплової енергії незалежно від форми власності.

Cуд не погоджується з посиланням відповідача на те, що згідно Закону України "Про внесення змін до Закону України Про Державний бюджет України на 2020 рік" від 13.04.2020 №553-IX пеня не повинна нараховуватись починаючи вже з 12.03.2020.

Так, у пункті 1 Розділу II Прикінцеві положення Закону України "Про внесення змін до Закону України Про Державний бюджет України на 2020 рік" від 13.04.2020 №553-IX зазначено, цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування. Вказаний Закон опублікований у газеті Голос України від 17.04.2020 №68. А отже, цей Закон набрав чинності 18.04.2020. Прямої вказівки про надання нормам цього Закону зворотної сили у часі в законі не міститься.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 09.02.1999 №1-рп/99 положення частини першої статті 58 Конституції України про те, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи, треба розуміти так, що воно стосується людини і громадянина (фізичної особи).

Таким чином, Закон України "Про внесення змін до Закону України Про Державний бюджет України на 2020 рік" від 13.04.2020 №553-IX зворотної дії в часі щодо юридичних осіб не має і його положення щодо звільнення від нарахування пені та штрафних санкцій починають діяти з моменту набрання цим Законом чинності, тобто з 18.04.2020. А тому, нарахування пені за період до дати набрання чинності Законом України Про внесення змін до Закону України Про Державний бюджет України на 2020 рік від 13.04.2020 №553-IX є правомірним.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені, суд зазначає, що позивачем арифметично правильно розраховано розмір таких вимог, пеня нарахована в межах визначених положеннями ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, отже, за вказаних обставин вимоги про стягнення 12 742,69 грн пені, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача 80 349,75 грн 3% річних, а саме:

- за зобов`язаннями грудня 2019 року на суму боргу 301 092,70 грн за період з 28.01.2020 по 28.01.2020 у розмірі 24,68 грн;

- за зобов`язаннями лютого 2020 року на суму боргу 1 414 901,82 грн за період з 26.03.2020 по 31.03.2021 у розмірі 43 055,53 грн;

- за зобов`язаннями березня 2020 року на суму боргу 1 138 847,65 грн за період з 28.04.2020 по 31.03.2021 у розмірі 31 574,69 грн;

- за зобов`язаннями квітня 2020 року на суму боргу 223 941,80 грн за період з 26.05.2020 по 31.03.2021 у розмірі 5 694,85 грн.

Крім того, позивачем заявлено до стягнення 223 344,93 грн інфляційних втрат:

- за зобов`язаннями лютого 2020 року на суму боргу 1 414 901,82 грн за період з квітня 2020 року по березень 2021 року у розмірі 120 111,82 грн;

- за зобов`язаннями березня 2020 року на суму боргу 1 138 847,65 грн за період з травня 2020 року по березень 2021 року у розмірі 86 871,67 грн;

- за зобов`язаннями квітня 2020 року на суму боргу 223 941,80 грн за період з червня 2020 року по березень 2021 року у розмірі 16 361,44 грн.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, суд зазначає, що такий розрахунок виконано позивачем арифметично правильно, відповідно вимоги про стягнення 3% річних у розмірі 80 349,75 грн та інфляційних втрат в розмірі 223 344,93 грн є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

В той же час господарський суд враховує, що у відзиві на позовну заяву відповідачем заявлено клопотання про зменшення розміру пені на 50%.

Обґрунтовуючи клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій, відповідач послався на такі обставини.

На виконання умов договору позивач передав КП "Власівські мережі" природний газ на загальну суму 9 346 019,36 грн. Дане основне грошове зобов`язання за договором не виконано лише на суму 377 691,27 грн. Таким чином, станом на даний час процент виконання грошового зобов`язання відповідачем за договором становить майже 96%.

Відповідач також зазначає про величезну суму заборгованості споживачів за теплову енергію, низьку платоспроможність населення, запровадження на території України в цей період карантинних заходів, несвоєчасне фінансуванням пільг і субсидій, у зв`язку з чим дані обставини свідчать про перебування підприємства у скрутному фінансову становищі. Станом на 01.05.2021 загальна сума заборгованості споживачів за теплову енергію складає 15 287 511,38 грн, у тому числі заборгованість населення - 15 257 106,22 грн, госпрозрахункових підприємств - 30 405,16 грн. Зазначені обставини підтверджуються довідкою про заборгованість за спожиту теплову енергію від 02.06.2021. У КП "Власівські мережі" в обсязі поставленої населенню теплової енергії відсутнє джерело погашення штрафних санкцій.

Важкий фінансовий стан підприємства відповідач підтверджує балансом підприємства на 31.12.2020 р., у якому відображені збитки підприємства. Сума збитків станом на 31.12.2020 р. становила 673 тис. грн.

З огляду на особливості здійснення господарської діяльності у сфері теплопостачання та законодавчо обумовлену специфіку взаємовідносин між суб`єктами, що здійснюють господарську діяльність у цій сфері, відповідач не має можливості самостійно впливати на своєчасність розрахунків за поставлену теплову енергію, у зв`язку з чим вина відповідача з прострочення платежів за спірними договорами відсутня.

Відповідач просить суд прийняти до уваги, що сплата штрафних санкцій зачіпає не лише його майнові інтереси, а й інші інтереси, зокрема, впливає на можливість вчасного та якісного постачання теплової енергії споживачам.

Позивачем у відповіді на відзив заперечено проти зменшення пені з огляду на наступне.

Згідно даних, наданих відповідачем, за підсумком 2020 року («баланс станом на 31.12.2020 року») має кошти на рахунках (135 700,00 грн), основні засоби (4 284 700,00 грн), дебіторську заборгованість за товари, послуги (9 702 300,00 грн) тощо. Наведені дані свідчать про активну підприємницьку діяльність відповідач.

Станом на 31.12.2020 року, відповідно до консолідованого звіту позивача, підприємство має збитки у розмірі 19 002 млн. грн.

Розмір торгової дебіторської заборгованості складає 28 129 млн грн, розмір довгострокових зобов`язань (позик, забезпечень, податкових зобов`язань, тощо) - 82 664 млн.. грн, розмір короткострокових зобов`язань - 49 046 млн. грн (дана інформація є публічно-доступною).

Наведені дані свідчать про значний обсяг несплаченої заборгованості підприємств, нестачу коштів для здійснення поточної діяльності позивача, у тому числі - для забезпечення підприємств необхідним обсягом природного газу протягом опалювальних сезонів 2017/2018, 2018/2019 та 2019/2020 років.

Позивач просить врахувати, що постачання природного газу відбувалось у період жовтень 2019 - квітень 2020 року, тобто фактично до встановлення заборони на нарахування пені населенню за теплову енергію. Окрім того, просить врахувати, що позовні вимоги вже містять занижений розмір штрафних санкцій.

За твердженням позивача, відповідачем не надано доказів ведення претензійної/позовної роботи щодо стягнення як основного боргу, так і нарахувань, передбачених ч.2 ст.625 ЦК України. Відсутність такої роботи свідчить про пасивну поведінку сторони зобов`язання.

Не може погодитись НАК "Нафтогаз України" з доводом, що через встановлений державою механізм автоматичного розподілу коштів відповідач завідомо не здатний належним чином у повному обсязі га своєчасно виконувані свої зобов`язаним, що нібито усуває підприємство від можливості впливу па рівень розрахунків.

Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", забезпечує галузі національної економіки і населення природним газом. Тобто, Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", як підприємство державного сектору економіки є об`єктом, що має стратегічне значення для економіки, суспільства і безпеки держави. Відсутність можливості вчасно розраховуватись за природний газ, а як наслідок - відсутність можливості вчасно надати послуги з постачання природного газу спричинить значні соціально та економічно негативні наслідки для всієї України.

Так, основним нормативним документом, що регулює порядок та умови постачання природного газу та виділення номінацій захищеним споживачам у опалювальний період 2019-2020 років є постанова Кабінету Міністрів України №867 від 19.10.2018, якою затверджено Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу (далі - Положення про ПСО).

Згідно з пп. 1 п. 3 Положення встановлено обов`язок НАК "Нафтогаз України" постачати природний газ виробникам теплової енергії, які здійснюють виробництво теплової енергії для всіх категорій споживачів, на умовах та порядку, що визначені Положенням про ПСО.

Нафтогаз виконує покладені на нього урядом спеціальні обов`язки в повній мірі, незважаючи на збитки внаслідок виконання таких обов`язків та накопичення боргів за газ значною частиною цих контрагентів.

Таким чином, несвоєчасність оплати контрагентів прямо перешкоджає виконанню покладених на Позивача державою обов`язків, погіршує фінансове становище, впливає на якість та своєчасність надання послуг з поставки газу для інших споживачів природного газу.

Позивач зазначає, що держава, покладаючи на АТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", не виконує свої зобов`язання з компенсації економічно обґрунтованих витрат, здійснених таким суб`єктом, тим самим спричиняючи до збитків.

Так, рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 10.04.2018 по справі №826/6064/17, залишеним в силі постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 03.07.2018, визнано протиправною бездіяльність Кабінету Міністрів України щодо не визначення джерела фінансування та порядку визначення компенсації, що надається суб`єктам ринку природного газу, на яких покладаються спеціальні обов`язки.

Позивач вважає, що заборгованість кінцевих споживачів або збитковість особи не є винятковим випадком та підставою для уникнення відповідальності за неналежне виконання зобов`язань за договором.

Частина 3 ст. 551 Цивільного кодексу України передбачає можливість зменшення за рішенням суду розмір неустойки, що стягується з боржника за порушення зобов`язання, якщо розміру неустойки значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до ст. 233 Господарського кодексу України, у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Зі змісту вищезазначених норм випливає, що зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, тому він, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку підстав, за яких можливе її зменшення.

Одночасно, в чинному законодавстві України відсутній вичерпний перелік виняткових випадків, за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку.

Отже, вказане питання віршується судом з урахуванням приписів ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Таким чином, господарський суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з майнового стану сторін, які беруть участь у зобов`язанні; інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеня виконання зобов`язання; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання; незначності прострочення виконання; наслідків порушення зобов`язання; невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам; поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання; негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Як встановлено матеріалами справи, природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню (п. 1.2 Договору).

Тобто, Відповідач діє з метою задоволення суспільного інтересу, не отримуючи прибутків від вироблення теплової енергії.

Відповідно до умов Договору (п. 5.3.) платежі в т.ч. за цим Договором здійснюються на поточний рахунок Постачальника з урахуванням вимог чинного законодавства щодо відкриття поточних рахунків із спеціальним режимом використання підприємствами, що виробляють теплову енергію.

Нормами ст. 19-1 Закону України "Про теплопостачання" встановлено, що оплата теплової енергії, для виробництва якої повністю або частково постачається природний газ гарантованим постачальником, здійснюється споживачами теплової енергії та теплопостачальними організаціями, які купують теплову енергію для її подальшого постачання споживачам, шляхом перерахування коштів на рахунки із спеціальним режимом використання, які відкривають теплопостачальні та теплогенеруючі організації для зарахування коштів, у тому числі від теплопостачальних організацій, які отримують теплову енергію для її подальшого постачання споживачам, в уповноваженому банку. Оплата теплової енергії шляхом перерахування коштів на інші рахунки забороняється. Кошти, що надійшли на рахунки із спеціальним режимом використання, перераховуються банками згідно з порядком розподілу коштів, затвердженим Кабінетом Міністрів України, виключно на рахунок: гарантованого постачальника; теплогенеруючої організації; теплопостачальної організації; теплотранспортуючої організації. На кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, не може бути звернено стягнення за зобов`язаннями гарантованого постачальника, теплогенеруючих, теплопостачальних та теплотранспортуючих організацій.

Постановою Кабінету Міністрів України №217 від 18.06.2014 затверджено Порядок розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з постачальником природного газу, на якого покладено спеціальні обов`язки.

Відповідно до вказаного Порядку уповноважений банк здійснює відповідно до реєстру нормативів розподіл коштів, що надійшли за попередній день від структурних підрозділів теплопостачальних і теплогенеруючих організацій та споживачів, і перерахування коштів на рахунки з урахуванням вимог пунктів 14 - 26 цього Порядку.

Згідно з п. 14 Порядку, у разі коли теплопостачальна або теплогенеруюча організація здійснює продаж теплової енергії та/або надання комунальних послуг з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води та самостійно виробляє всю необхідну для цього теплову енергію, кошти, що надійшли на спеціальний рахунок, відкритий теплопостачальною або теплогенеруючою організацією, як плата за теплову енергію та/або надані комунальні послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води від споживачів, розподіляються згідно з нормативами, розрахованими відповідно до пунктів 15 - 26 цього Порядку, і перераховуються в частині вартості, зокрема, послуг з транспортування природного газу (якщо теплопостачальна або теплогенеруюча організація має чинний договір на транспортування природного газу з оператором газотранспортної системи) - на рахунок оператора газотранспортної системи.

Отже, розрахунки за поставлене тепло здійснюються на рахунки зі спеціальним режимом використання за схемою: споживач тепла сплачує грошові кошти за отриману теплову енергію теплопостачальній організації на рахунок зі спеціальним режимом використання. Грошові кошти, які надходять на цей рахунок, розподіляються за затвердженими постановами НКРЕКП Реєстрами нормативів перерахування коштів, що надходять як плата за теплову енергію та/або надані комунальні послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води від усіх категорій споживачів та як плата теплопостачальних організацій за вироблену теплогенеруючими організаціями теплову енергію.

Таким чином, відповідач самостійно не визначає порядок розподілу коштів, які надійшли на його рахунок зі спеціальним режимом використання, та оплата із такого рахунку відповідних послуг, у тому числі послуг з транспортування природного газу, залежить від розміру коштів, які надійшли від споживачів.

Отже, суд приходить до висновку про відсутність в діях відповідача прямого умислу на порушення зобов`язання.

Стан розрахунків відповідача з позивачем залежить від стану розрахунків кінцевих споживачів з теплопостачальною організацією та від встановлених НКРЕКП нормативів перерахування коштів за категоріями споживачів, що дає можливість прийти до висновку про винятковість даного випадку, виходячи з інтересів сторін, які беруть участь у зобов`язанні та заслуговують на увагу.

Позивач і відповідач є юридичними особами - резидентами України. Проблема забезпечення теплом усіх категорій споживачів в опалювальний період є суспільно-політичною проблемою, вирішення якої, зокрема, покладене на сторони спору. Діяльність Комунального підприємства "Власівські мережі" Світловодської міської ради, як теплогенеруючої організації здійснюється з метою задоволення суспільного інтересу, що є винятковою обставиною.

За таких обставин недопустимим є порушення принципу рівності суб`єктів господарювання, оскільки весь тягар негативних наслідків, зумовлений несвоєчасністю розрахунків кінцевих споживачів за поставлену теплову енергію, несе теплогенеруюча організація, внаслідок застосування до неї штрафних санкцій постачальником природного газу.

Згідно з принципом співрозмірності (пропорційності) не можуть покладатися на юридичну особу, яка діє з метою задоволення суспільних інтересів, зобов`язання, які перевищують межі необхідності.

Цивільні та господарські відносини повинні ґрунтуватись на засадах справедливості, добросовісності, розумності, як складових елементів принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із боржника надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Споживачі відповідача несвоєчасно здійснюють оплату за послуги з теплопостачання. Станом на 01.05.2021 заборгованість споживачів за отриману теплову енергію перед Комунальним підприємством "Власівські мережі" Світловодської міської ради становить 15 287 511,38 грн, у тому числі заборгованість населення - 15 257 106,22 грн, інших споживачів - 30 405,16 грн, що підтверджується довідкою №7 від 02.06.2021. (а.с. 124).

Таким чином, оскільки відповідач не є кінцевим споживачем теплової енергії, а є підприємством, яке використовує отриманий природний газ для виробництва та забезпечення безперебійного постачання теплової енергії споживачам для потреб опалення; є комунальним підприємством, яке не займається будь-якою іншою діяльністю, то здійснення оплати поставленого позивачем газу значною мірою залежить від розрахунків споживачів (категорії бюджетні організації) з відповідачем за спожиту теплову енергію.

Надані відповідачем до матеріалів справи вищезазначені докази, ступінь виконання відповідачем зобов`язань за договором, причини несвоєчасного виконання зобов`язання, значимість підприємства відповідача для населення та держави, постачання відповідачем теплової енергії саме бюджетним організаціям - містять об`єктивні відомості, та свідчать про винятковість даного випадку, що надає право суду для зменшення неустойки.

Суд вважає, що позивачем не надано належних у розумінні статей 74, 76, 79 Господарського процесуального кодексу України доказів отримання збитків/понесених ним втрат в результаті несвоєчасної оплати відповідачем вартості наданих послуг.

Позивач наголошує на тому, що станом на 31.12.2020 року, відповідно до консолідованого звіту позивача, підприємство має збитки у розмірі 19 002 млн. грн. Розмір торгової дебіторської заборгованості складає 28 129 млн грн, розмір довгострокових зобов`язань (позик, забезпечень, податкових зобов`язань, тощо) - 82 664 млн. грн, розмір короткострокових зобов`язань - 49 046 млн. грн (дана інформація є публічно-доступною).

Поряд із цим позивачем не надано детальних розшифровок по Консолідованому звіту про фінансовий стан на 31.12.2020 в розрізі окремо ідентифікованих покупців/споживачів підприємств теплоенергетики, зокрема, обсягу заборгованості яка обраховується за відповідачем із зазначенням суми такого боргу (заборгованості) протягом дії Договору №6204/1920-ТЕ-18.

Будь-яких інших доказів на підтвердження своєї позиції позивачем не надано.

Судом враховано інтереси позивача та прийнято до уваги, що діяльність АТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" має важливе значення щодо надійного і безпечного функціонування газотранспортної системи.

Разом з тим, зменшення нарахованої пені на 6 371,35 грн не призведе до порушення прав Позивача.

Посилання позивача на наявність судового рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 10.04.2018 у справі №826/6064/17, залишеного в силі постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 03.07.2018, яким визнано протиправною бездіяльність Кабінету Міністрів України, яка полягає у не визначенні джерел фінансування та порядку визначення компенсації, що надається суб`єктам ринку природного газу, на яких покладаються спеціальні обов`язки, при прийнятті постанови №758 від 01.10.2015 "Про затвердження Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу (відносини у перехідний період)", є безпідставним, з огляду на наступне.

Так, предметом розгляду адміністративного позову у справі №826/6064/17 було визнання протиправною бездіяльності Кабінету Міністрів України щодо не визначення джерела фінансування та порядку компенсації, що надається суб`єктам ринку природного газу на яких покладаються спеціальні обов`язки.

Згаданим рішенням Окружний адміністративний суд міста Києва встановив, що рішення Кабінету Міністрів України про покладання спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу має визначати джерела фінансування та порядок визначення компенсації, що надається суб`єктам ринку природного газу, на яких покладаються спеціальні обов`язки, з урахуванням положення частини сьомої цієї статті (ч. 7 ст. 11 Закону України "Про ринок природного газу" - далі Закон).

Отже, судовим рішенням у даній справі встановлено, що в порушення вимог зазначеної норми закону Відповідачем (Кабінетом Міністрів України) не визначено джерело фінансування та порядку визначення компенсації, що повинно надаватися Позивачу (АТ "НАК "Нафтогаз України"), як суб`єкту ринку природного газу, на якого покладено спеціальні обов`язки у перехідний період, а саме: у період часу з 01 травня 2016 по 31 березня 2017 року (включно).

Натомість, предметом спору у даній справі є заборгованість та нарахована пеня за періоду часу з жовтня 2019 року по квітень 2020 року, а відтак, посилання на нього позивачем, як на невиконання з боку держави своїх зобов`язань з компенсації економічно обґрунтованих витрат, здійснених позивачем, що спричинило останньому збитки є безпідставним.

Окрім цього, позивачем не наведено розмір таких збитків, спричинених невиконанням з боку держави своїх зобов`язань.

З підстав вищевикладеного, суд приходить до висновку, що даний випадок можна визнати винятковим, також беручи до уваги:

- поважні причини несвоєчасного виконання відповідачем зобов`язання (відповідач самостійно не визначає порядок розподілу коштів, які надійшли на його рахунок зі спеціальним режимом використання);

- ту обставину, що відповідач є підприємством, яке надає послуги з централізованого теплопостачання, а отже, основним джерелом доходів такого підприємства є кошти, що надійшли за надані послуги з теплопостачання від споживачів, серед яких є населення та бюджетні організації;

- ступінь виконання зобов`язань відповідачем по Договору;

- дотримання балансу інтересів обох сторін,

та вважає, що є законні підстави для зменшення розміру стягнення з відповідача пені на 50% від належної до стягнення суми до 6 371,35 грн.

Враховуючи викладене, позов підлягає задоволенню частково в сумі 717 983,34 грн, з яких: 377 691,27 грн основного боргу, 6 371,35 грн пені, 90 183,10 грн 3% річних, 243 737,62 грн інфляційних втрат.

Судовий збір покладається на відповідача відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України. Водночас стосовно зменшення пені на 50%, то судовий збір за стягнення пені, вимоги за якою не задоволені судом покладаються на відповідача на підставі ч. 9 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, оскільки спір виник внаслідок неправильних дій відповідача.

Керуючись ст. 73-74, 76-77, 123, 129, 233, 236-241, 326-327 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Комунального підприємства "Власівські мережі" Світловодської міської ради (27552, Кіровоградська область, м. Світловодськ, смт. Власівка, вул. Лівобережна, буд. 9, ідентифікаційний код 32092251) на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01001, м. Київ, вул. Б.Хмельницького, 6, ідентифікаційний код 20077720) заборгованість у сумі 717 983,34 грн, у тому числі: основний борг у розмірі 377 691,27 грн, пеня у розмірі 6 371,35 грн, три проценти річних у сумі 90 183,10 грн, інфляційні втрати у сумі 243 737,62 грн, а також 10 865,32 грн судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

У задоволенні позову в іншій частині відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення в порядку передбаченому Господарським процесуальним кодексом України. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Копії рішення надіслати Акціонерному товариству "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01601, м. Київ, вул. Б.Хмельницького, 6 та електронною поштою: ), Комунальному підприємству "Власівські мережі" Світловодської міської ради (27552, Кіровоградська область, м. Світловодськ, смт Власівка, вул. Лівобережна, 9 та електронною поштою: ).

Повне рішення складено 22.07.2021.

Суддя Г.Б. Поліщук