ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" липня 2021 р. Справа № 911/1258/21

Господарський суд Київської області у складі судді Лутак Т.В., за участю секретаря судового засідання Мишак І.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»

до Вишгородського районного комунального підприємства «Вишгородтепломережа»

про стягнення 6 546 147, 16 грн.

Представники:

від позивача: Бурзаковська Т.В.

від відповідача: Пироженко А.О.

Обставини справи:

Позивач звернувся до господарського суду Київської області з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за договором № 5066/1920-БО-17 постачання природного газу від 20.09.2019 у розмірі 6 546 147, 16 грн., з яких: 5 824 305, 32 грн. основного боргу, 134 635, 45 грн. пені, 178 593, 19 грн. 3 % річних та 408 613, 20 грн. інфляційних втрат.

В обґрунтування позовних вимог, позивач посилається на невиконання відповідачем своїх договірних зобов`язань щодо оплати вартості використаного природного газу.

Ухвалою господарського суду Київської області від 18.05.2021 відкрито провадження у даній справі, розгляд справи у підготовчому засіданні призначено на 17.06.2021 та витребувано у сторін певні документи.

07.06.2021 через канцелярію господарського суду Київської області від відповідача надійшов відзив № 1435/08 від 02.06.2021 (вх. № 14119/21 від 07.06.2021) на позовну заяву, у якому він позовні вимоги визнає частково та просить суд зменшити розмір пені на 98 %.

До господарського суду Київської області від позивача надійшла відповідь № 39/5-4226-21 від 09.06.2021 (вх. № 14510/21 від 11.06.2021) на відзив відповідача на позовну заяву.

Ухвалою господарського суду Київської області від 17.06.2021 закрито підготовче провадження у даній справі та призначено справу до розгляду по суті на 22.07.2021.

17.06.2021 після судового засідання до господарського суду Київської області від відповідача надійшли заперечення № 1476/08 від 15.06.2021 (вх. № 15079/21 від 17.06.2021) на відповідь на відзив по справі.

Присутній у судовому засіданні 22.07.2021 представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги та просив суд їх задовольнити з підстав викладених у позові.

Представник відповідача у судовому засіданні 22.07.2021 просив суд зменшити розмір пені, проти обґрунтування позовних вимог не заперечив.

У судовому засіданні 22.07.2021, відповідно до ч. 1 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, присутніх у судовому засіданні, дослідивши прийнятті докази та оцінивши їх в сукупності, суд

встановив:

20.09.2019 між сторонами укладено договір № 5066/1920-БО-17 постачання природного газу, за умовами якого позивач зобов`язався поставити відповідачу природний газ, а відповідач зобов`язався прийняти його та оплатити на умовах цього договору.

Відповідно до п. 1.2 договору природний газ, що постачається за цим договором, використовується відповідачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами/організаціями.

Згідно з п. 3.1 договору право власності на природний газ переходить від позивача до відповідача після підписання актів приймання-передачі. Після переходу права власності на природний газ відповідач несе всі ризики і бере на себе відповідальність, пов`язану з правом власності на природний газ.

Пунктом 3.8 договору передбачено, що приймання-передача газу, переданого позивачем відповідачу у відповідному розрахунковому періоді, оформлюється актом приймання-передачі.

Відповідно до п. 3.11 договору відповідач підтверджує, що підписаний сторонами акт приймання-передачі газу за розрахунковий період свідчить про повне виконання позивачем своїх зобов`язань за цим договором в частині постачання природного газу у відповідному розрахунковому періоді.

Згідно з п. 4.4 договору загальна вартість цього договору дорівнює вартості фактично використаного за цим договором природного газу з урахуванням вартості послуг його транспортування.

Пунктом 5.1 договору передбачено, що оплата за природний газ здійснюється відповідачем виключно шляхом 100 % поточної оплати протягом розрахункового періоду. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем постачання газу.

Відповідно до п. 7.1 договору за невиконання або неналежне виконання договірних зобов`язань сторони несуть відповідальність у випадках, передбачених законодавством і цим договором.

Згідно з п. 7.2 договору у разі прострочення відповідачем оплати згідно пунктів 5.1, 5.6 цього договору він зобов`язується сплатити позивачу пеню у розмірі 17,8 % річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Пунктом 9.3 договору передбачено, що строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, збитків становить п`ять років.

Відповідно до п. 11.1 договору цей договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підпису позивача печаткою і діє в частині постачання природного газу до 30.04.2020 (включно), а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення.

Додатковими угодами № 1 від 31.10.2019, № 2 від 12.11.2019, № 3 від 09.12.2019, № 4 від 28.12.2019, № 5 від 28.01.2020, № 6 від 24.02.2020, № 7 від 23.03.2020, № 8 від 30.04.2020, № 9 від 22.05.2020, № 10 від 20.07.2020, № 11 від 31.07.2020, № 12 від 25.08.2020, № 13 від 22.09.2020 до договору № 5066/1920-БО-17 постачання природного газу від 20.09.2019 сторони вносили зміни до деяких пунктів даного договору.

Так, додатковою угодою № 5 від 28.01.2020 сторони вирішили викласти з 01.01.2020 пункт 7.2 договору у такі редакції: у разі прострочення відповідачем оплати згідно пунктів 5.1, 5.6 цього договору він зобов`язується сплатити позивачу пеню в розмірі 14,2 % річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Додатковою угодою № 8 від 30.04.2020 сторони виклали п. 11.1 договору у такій редакції: договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підпису позивача печаткою і діє в частині постачання природного газу до 30.09.2020 (включно), а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення.

На виконання умов договору № 5066/1920-БО-17 постачання природного газу від 20.09.2019 позивач протягом жовтня грудня 2019 року та січня травня 2020 року поставив відповідачу товар (природний газ) на загальну суму 5 824 305, 32 грн., а відповідач вказаний товар отримав, що підтверджується наявними у матеріалах справи актами приймання-передачі природного газу від 31.10.2019 на суму 151 557, 20 грн., від 30.11.2019 на суму 1 105 292, 24 грн., від 31.12.2019 на суму 1 234 192, 37 грн., від 31.01.2020 на суму 1 402 112, 70 грн., від 29.02.2020 на суму 1 069 322, 27 грн., від 31.03.2020 на суму 718 617, 18 грн., від 30.04.2020 на суму 142 976, 94 грн., від 31.05.2020 на суму 234, 42 грн., підписаними сторонами та скріпленими їх печатками.

Проте, відповідач, в порушення своїх договірних зобов`язань, не оплатив вартості природного газу, переданого позивачем за вищевказаними актами, у зв`язку з чим позивач звернувся з даним позовом до суду.

Відповідач, в свою чергу, не заперечує щодо наявності заборгованості перед позивачем за договором № 5066/1920-БО-17 постачання природного газу від 20.09.2019 та просить суд зменшити розмір пені на 98 %.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

До відносин поставки, не врегульованих Господарським кодексом України, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу (ч. 6 ст. 265 Господарського кодексу України).

Аналогічні положення містяться у ст. 712 Цивільного кодексу України.

Згідно з ч. 1 ст. 662 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Частиною 1 ст. 664 Цивільного кодексу України передбачено, що обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно з ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За змістом положень статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Аналогічні положення містяться у статтях 525, 526 Цивільного кодексу України.

Статтею 253 Цивільного кодексу України передбачено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідач заявлених до нього вимог не спростував, а, навпаки, підтвердив існуючу заборгованість перед позивачем за договором № 5066/1920-БО-17 постачання природного газу від 20.09.2019.

З огляду на вищевикладене та враховуючи, що строк оплати товару настав, доказів його оплати відповідачем не надано, борг перед позивачем на час прийняття рішення не погашений, його розмір підтверджується наявними матеріалами справи та відповідачем не спростований, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача 5 824 305, 32 грн. основного боргу за договором № 5066/1920-БО-17 постачання природного газу від 20.09.2019 є доведеними, обґрунтованими, підтверджені належними доказами і підлягають задоволенню.

Крім того, позивач, на підставі п. 7.2 договору, просить суд стягнути з відповідача пеню, яка за його розрахунком за період з 26.11.2019 по 17.04.2020 складає 134 635, 45 грн.

Положеннями ст. 611 Цивільного кодексу України та ст. 230 Господарського кодексу України унормовано, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно з ч. 1 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України).

Частиною 6 ст. 231 Господарського кодексу України передбачено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язань, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Судом перевірено розрахунок пені, здійснений позивачем, та встановлено, що він є арифметично вірним, відповідає вимогам законодавства та обставинам справи.

Крім того, позивач просить, на підставі ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, стягнути з відповідача 3 % річних та інфляційні втрати.

Відповідно до розрахунку позивача 3 % річних з простроченої суми за період з 26.11.2019 по 28.02.2021 складають 178 593, 19 грн., а інфляційні втрати за період з 01.12.2019 по 28.02.2021 - 408 613, 20 грн.

Згідно з положеннями ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом перевірено розрахунок 3 % річних та інфляційних втрат, здійснений позивачем, та встановлено, що він є арифметично вірним, відповідає вимогам законодавства та обставинам справи.

Щодо заявленого відповідачем клопотання про зменшення розміру пені на 98 %, суд зазначає таке.

Статтею 233 Господарського кодексу України передбачено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Згідно з ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Таким чином, зі змісту зазначених норм вбачається, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи із інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання боржником, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам (наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків), поведінки винної особи (у тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

При цьому зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду неустойка (штраф, пеня) має на меті стимулювати боржника до виконання основного зобов`язання та не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач є об`єктом спільної комунальної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Вишгородського району, майно якого закріплюється за ним на праві повного господарського відання. Метою діяльності підприємства є організація виробничо-господарської, комерційної, консультаційної, наукової та іншої діяльності, спрямованої на надання послуг, виробництво теплової енергії, в т.ч., що виробляється на теплоелектроцентралях, когенераційних установках та установках з використанням нетрадиційних або поновлювальних джерел енергії, транспортування теплової енергії магістральними та місцевими (розподільчими) тепловими мережами, постачання теплової енергії та інших енергоносіїв населенню, підприємствам, установам, організаціям, виробництво промислової продукції, залучення інвестицій в розвиток виробничої сфери та сфери послуг, впровадження науково-технічних розробок і технологій.

Згідно з п. 1.2 договору № 5066/1920-БО-17 постачання природного газу від 20.09.2019 природний газ, що постачався за цим договором, використовувався відповідачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами/організаціями.

Крім того, відповідно до фінансових планів підприємства за 2019 та 2020 рік вбачається, що відповідач за результатами діяльності мав збитки.

Також, судом враховано, що відповідач не є фактичним кінцевим споживачем газу, а згідно довідки № 97/08 від 05.01.2021 дебіторська заборгованість споживачів теплової енергії перед відповідачем станом на 01.12.2020 складає 31 814 289, 70 грн.

В свою чергу, позивач під час вирішення спору у цій справі не надав, та, відповідно, матеріали справи не містять доказів, які підтверджують понесення ним збитків або можливість їх понесення позивачем у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем прийнятих на себе зобов`язань за договором № 5066/1920-БО-17 постачання природного газу від 20.09.2019.

При цьому, суд звертає увагу, що втрати позивача від знецінення коштів компенсуються йому стягненням інфляційних втрат за ст. 625 Цивільного кодексу України, та за цією ж нормою йому компенсується плата у вигляді трьох процентів річних за час, який позивач не міг користуватися коштами.

З огляду на вищевикладене, зважаючи на (1) визнання відповідачем свого боргу за договором № 5066/1920-БО-17 постачання природного газу від 20.09.2019; (2) обставини щодо відсутності в діях відповідача прямого умислу у порушенні зобов`язання; (3) відсутність доказів, які свідчили б про погіршення фінансового стану, ускладнення в господарській діяльності чи завдання позивачу збитків саме в результаті порушення відповідачем строків виконання зобов`язання за договором; (4) фінансове становище та правовий статус відповідача, що він не є кінцевим споживачем газу, а купує його для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами/організаціями, при цьому здійснення оплати поставленого позивачем газу залежить від розрахунків з відповідачем за спожиту теплову енергію; беручи до уваги те, що стягнення пені та передбачених ст. 625 Цивільного кодексу України нарахувань не є основним доходом позивача і не може впливати на його господарську діяльність, а також те, що пеня є лише санкцією за невиконання зобов`язання, а не основним боргом, а тому при зменшенні її розміру позивач не несе значного негативного наслідку в своєму фінансовому становищі з урахуванням задоволення позовних вимог про стягнення 3% річних та інфляційних втрат, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення клопотання відповідача та зменшення заявленого до стягнення розміру пені на 50 % (134 635, 45 грн. х 50 % = 67 317, 73 грн.).

Водночас слід зазначити, що чинним законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій, відповідно, таке питання вирішується господарським судом згідно з ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, тобто за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи вищезазначене, вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за договором № 5066/1920-БО-17 постачання природного газу від 20.09.2019 підлягають частковому задоволенню, а саме у розмірі 6 478 829, 44 грн., з яких: 5 824 305, 32 грн. основного боргу, 67 317, 73 грн. пені, 178 593, 19 грн. 3 % річних, 408 613, 20 грн. інфляційних втрат, у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача 67 317, 72 грн. - пені суд відмовляє.

Судовий збір, відповідно приписів ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладається судом на відповідача.

Керуючись статтями 2, 13-14, 73-79, 86, 129, 237-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

вирішив:

1. Позовні вимоги Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» задовольнити частково.

2. Стягнути з Вишгородського районного комунального підприємства «Вишгородтепломережа» (07301, Київська область, Вишгородський район, місто Вишгород, вулиця Кургузова, будинок 3-В, ідентифікаційний код - 13713569) на користь Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01601, місто Київ, вулиця Богдана Хмельницького, будинок 6, ідентифікаційний код 20077720) 5 824 305 (п`ять мільйонів вісімсот двадцять чотири тисячі триста п`ять) грн. 32 коп. основного боргу, 67 317 (шістдесят сім тисяч триста сімнадцять) грн. 73 коп. пені, 178 593 (сто сімдесят вісім тисяч п`ятсот дев`яносто три) грн. 19 коп. 3 % річних, 408 613 (чотириста вісім тисяч шістсот тринадцять) грн. 20 коп. інфляційних втрат та 98 192 (дев`яносто вісім тисяч сто дев`яносто дві) грн. 21 коп. - судового збору.

3. В частині позовних вимог про стягнення з Вишгородського районного комунального підприємства «Вишгородтепломережа» на користь Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» 67 317 (шістдесят сім тисяч триста сімнадцять) грн. 72 коп. пені відмовити.

4. Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Дане рішення набирає законної сили відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України і може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені статтями 256-257 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено та підписано: 26.07.2021.

Суддя Т.В. Лутак