ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" липня 2021 р. Справа №909/1370/19

м.Львів

Західний апеляційний господарський суд у складі:

головуючого - судді Матущака О.І.

суддів: Зварич О.В.

Якімець Г.Г.

За участю секретаря судового засідання Гулик Н.Г.

За участю представників сторін від:

апелянта: Бондар М.Л. (адвокат);

відповідача: не з`явився;

розглянувши апеляційну скаргу Акціонерного товариства Укрзалізниця в особі філії Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель та споруд АТ Укрзалізниця Виробничий структурний підрозділ Івано-Франківське територіальне управління філії Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель та споруд АТ Укрзалізниця вих. № 356-ю від 08.10.2020 (вх. №01-05/2809/20 від 09.10.2020)

на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 02.09.2020 (повне рішення - 14.09.2020, суддя Рочняк О.В.)

у справі № 909/1370/19

за позовом: Акціонерного товариства Укрзалізниця в особі філії Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель та споруд АТ Укрзалізниця Виробничий структурний підрозділ Івано-Франківське територіальне управління філії Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель та споруд АТ Укрзалізниця

до відповідача: Фізичної особи-підприємця Гарасимко Василя Васильовича, с. Микитинці, Івано-Франківська область

про стягнення заборгованості в сумі 126 686,57 грн

В С Т А Н О В И В:

Суть спору.

До Господарського суду Івано-Франківської області звернулося АТ Укрзалізниця в особі філії Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель та споруд АТ Укрзалізниця Виробничий структурний підрозділ Івано-Франківське територіальне управління філії Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель та споруд АТ Укрзалізниця з позовом до ФОП Гарасимко В.В. про стягнення заборгованості з орендної плати в сумі 126 686, 57 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач, в порушення умов договору оренди державного майна та додаткових угод до договору, якими в подальшому вносились зміни до договору, після закінчення строку договору оренди не повернув орендоване майно. З огляду на це позивач вважає, що вправі вимагати від відповідача сплати неустойки у розмірі подвійної орендної плати за користування майном за весь час прострочення. При цьому, вказує на те, що орендаря належним чином повідомлено про припинення дії договору оренди.

Стверджує, що додатковий договір від 29.01.2016, яким змінено умови договору оренди №05/12 від 14.02.2012, внаслідок зміни власника майна, є додатковою угодою до основного договору в розумінні ч.1 ст. 654 Цивільного кодексу України, і такий підписано орендарем без будь-яких зауважень. Також зазначає, що момент виникнення правонаступництва юридичних осіб АТ "Укрзалізниця" та ДТГО "Львівська залізниця" в результаті реорганізації шляхом злиття, чинним законодавством не пов`язано з фактом внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань запису про припинення юридичної особи. З огляду на зазначене, вважає доведеним факт виникнення між АТ "Укрзалізниця" та ДТГО ""Львівська залізниця" відносин правонаступництва.

Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 02.09.2020 в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості з орендної плати в сумі 126 686, 57 грн відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що після закінчення дії договору відповідач продовжував користуватися об`єктом оренди на правах орендаря та сплачував передбачену договором орендну плату, яка приймалась орендодавцем і орендарю не поверталась. З огляду на зазначене, орендодавець фактично визнавав продовження орендних відносин. Відтак дії орендодавця щодо нарахування подвійної неустойки за неповернення майна суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, не ґрунтується на нормах закону та договору.

Узагальнення доводів особи, яка подала апеляційну скаргу та інших учасників справи.

Позивачем подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції, прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. В своїй апеляційній скарзі скаржник покликається на те, що сторони погодили термін дії договору оренди до 30.06.2018. Звертає увагу на те, що відповідач належним чином повідомлений про припинення дії договору: за місяць до закінчення його дії та протягом місяця після. Зазначає, що з липня 2018 року відповідачу нараховується виключно неустойка за порушення строків повернення орендованого майна.

Висновок суду першої інстанції про те, що сплата орендарем орендної плати, яка приймалася орендодавцем, свідчить про продовження відносин оренди є помилковим, оскільки доказів сплати саме орендних платежів в матеріалах справи немає. Внесені орендарем суми коштів зараховувалися як частина неустойки. Зазначене підтверджується актами звірки взаємних розрахунків, в яких відображається два рахунки, виставлені одною датою та на одну і ту ж суму, або один рахунок на загальну суму, що в сумі не перевищує неустойку в розмірі подвійної орендної плати без нарахування ще однієї суми як орендної плати.

Відзиву на апеляційну скаргу, а також інших клопотань чи заяв, в порядку ст. 207 Господарського процесуального кодексу України, сторонами подано не було.

В судове засідання з`явилася представник позивача, яка підтримала доводи апеляційної скарги, просила її задоволити, а рішення суду першої інстанціїї - скасувати. Предствник відповідача в судове засідання не з`явився.

Водночас, під час виготовлення повного тексту постанови від 29.07.2021, судом встановлено, що відповідачем подано клопотання про відкладення розгляду, яке надійшло на адресу суду після оголошення вступної та резолютивної частини постанови.

Зазначене клопотання, серед іншого, свідчить про обізнаність відповідача про дату та час судового засідання.

Фактичні обставини справи.

Як встановлено місцевим господарським судом та перевірено судом апеляційної інстанції, 14.02.2012 між регіональним відділенням Фонду державного майна по Івано-Франківській області (орендодавець), відокремленим підрозділом "Івано-Франківською дирекцією залізничних перевезень" державного територіально-галузевого об`єднання "Львівська залізниця" (балансоутримувач) та підприємцем Герасимко В.В. (орендар) укладено договір оренди державного майна №05/12, згідно якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування державне майно - частину будівлі складу загальною (корисною) площею 113,6 кв.м, яка перебуває на балансі ВП "Івано-Франківська дирекція залізничних перевезень" ДТГО "Львівська залізниця", розташоване за адресою: Івано-Франківська область, м.Долина, вул.Т.Шевченка, 21, реєстровий номер 01059900.40011.ААЛВВИ776, вартість якого згідно Звіту про незалежну оцінку станом на 31.10.2012 становить 129 504 грн без ПДВ (п.1.1. договору).

Згідно з п. 2.1, 2.2 договору вступ орендаря в користування майном настає одночасно з підписання сторонами договору та акту приймання-передачі вказаного майна. Передача майна в оренду не спричиняє передачу орендарю права власності на майно. Власником орендованого майна залишається держава, а орендар користується ним протягом строку оренди.

Відповідно до п.3.1 договору, орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України №786 від 04.10.1995 зі змінами та враховуючи процедуру проведення конкурсу (протокол засідання конкурсної комісії №1 від 13.01.2012) і за базовий місяць оренди - грудень 2011 становить 1950 грн без ПДВ.

Орендна плата за перший місяць оренди - лютий 2012 визначається шляхом коригування орендної плати за базовий місяць (грудень 2011) на індекси інфляції за січень, лютий 2012 з врахуванням добової орендної плати.

Нарахування ПДВ на суму орендної плати та його сплата здійснюється в порядку, визначеному чинним законодавством.

Відповідно до п.3.2, 3.4, 3.5, 3.9 договору розмір орендної плати за кожен наступний місяць визначається шляхом коригування розміру місячної орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць.

Орендна плата перераховується орендарем щомісяця не пізніше 10 числа місяця наступного за звітним місяцем і спрямовується: 70%- до державного бюджету, 30% - балансоутримувачу на розрахунковий рахунок.

Розмір орендної плати підлягає перегляду у разі зміни Методики з дня набрання чинності відповідних змін, у разі внесення змін щодо розміру орендної плати іншими нормативними актами з дня набрання ними чинності.

У разі припинення (розірвання) договору оренди орендар сплачує орендну плату до дня повернення майна за актом приймання-передавання (повернення) включно. Закінчення строку дії договору оренди не звільняє орендаря від обов`язку сплатити заборгованість за орендною платою, якщо така виникла, у повному обсязі, враховуючи санкції до державного бюджету та балансоутримувачу.

Пунктами 5.1, 5.3, 5.4 договору визначено обов`язки орендаря, зокрема: прийняти майно по акту приймання-передачі, який підписується одночасно з договором оренди; використовувати орендоване майно відповідно до його призначення та умов цього договору; своєчасно і в повному обсязі вносити орендну плату та компенсувати експлуатаційні витрати та витрати на утримання майна в тому числі податку на землю незалежно від господарської діяльності.

Згідно п. 8.3 договору орендодавець вправі виступати з ініціативою щодо внесення змін до договору оренди або його розірвання у разі погіршення стану орендованого майна внаслідок його використання або невиконання умов договору.

Пунктом 9.1 договору визначено, що до обсягу прав балансоутримувача належить право виступати з ініціативою внесення змін до договору оренди або його розірвання у разі погіршення стану орендованого майна внаслідок його використання або невиконання умов договору.

За невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством України (10.1 договору).

Договір укладено строком на 1 рік, що діє з 14.02.2012 до 14.02.2013 (п.11.1 договору).

Згідно п.11.3 договору, зміни і доповнення або розірвання цього договору допускаються за взаємної згоди сторін.

У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну цього договору після закінчення строку його чинності протягом одного місяця договір підлягає продовженню на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені цим договором, з урахуванням змін у законодавстві на дату продовження цього договору. Зазначені дії оформляються додатковим договором, який є невід`ємною частиною договору оренди (п. 11.6 договору).

Відповідно до п.11.7, 11.11, 11.12 договору реорганізація орендодавця чи балансоутримувача не визнається підставою для зміни або припинення чинності договору і він зберігає свою чинність для нового власника орендованого майна (його правонаступників).

Майно вважається повернутим балансоутримувачу з моменту підписання сторонами акту приймання-передавання. Обов`язок щодо складання акту покладається на орендаря.

Якщо орендар не виконує обов`язку щодо повернення майна, орендодавець має право від орендаря сплати неустойки у розмірі подвійної орендної плати за користування майном за весь час прострочення.

Згідно акту №1 приймання - передачі державного майна від 14.02.2012 орендодавець, за участю балансоутримувача, передав, а орендар прийняв у строкове платне користування державне майно - частину будівлі складу загальною (корисною) площею 113,6 кв.м., яка перебуває на балансі ВП "Івано-Франківська дирекція залізничних перевезень" ДТГО "Львівська залізниця" і розташоване за адресою: Івано-Франківська область, м.Долина, вул.Т.Шевченка, 21, реєстраційний номер 0011 АААВВИ776, вартість якого згідно звіту про незалежну оцінку, виконаного станом на 31.10.2011, становить 129 504 грн без ПДВ.

В подальшому між сторонами договору оренди неодноразово укладалися договори про внесення змін та доповнень до договору оренди державного майна №05/12 від 14.02.2012 (від: 13.03.2013, 29.01.2014, 18.06.2014, 23.01.2015, 12.03.2015, 20.08.2015,) якими продовжувався строк оренди та змінювався розмір орендної плати.

29.01.2016 між ПАТ "Укрзалізниця" (орендодавець), що є правонаступником усіх прав та обов`язків Державної адміністрації залізничного транспорту та підприємств залізничного транспорту, і ФОП Герасимко В.В. (орендар) укладено додатковий договір до договору оренди нерухомого майна від 14.02.20.12.

Згідно п.1 додаткового договору сторони погодили, що орендодавцем майна, визначеного договором оренди від 14.02.2012 №05/12 є ПАТ "Укрзалізниця".

Згідно п.2 у тексті договору змінено найменування Відокремлений підрозділ "Управління будівельно-монтажних робіт і цивільних споруд №4" ДТГО "Львівська залізниця" на Виробничий підрозділ "Івано-Франківське управління будівельно-монтажних робіт і цивільних споруд" регіональної філії "Львівська залізниця" ПАТ "Укрзалізниця" та підрозділ Івано-Франківське управління будівельно-монтажних робіт і цивільних споруд.

Відповідно до п.3 додаткового договору сторони узгодили п.3.1 викласти в наступній редакції: "Орендна плата, визначена на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою КМУ від 04.10.1995 №786 за базовий місяць розрахунку - листопад 2015 становить 3 523 грн 97 коп. без ПДВ. Орендна плата за перший місяць оренди - грудень 2015 визначається шляхом коригування орендної плати за базовий місяць на індекс інфляції за наступний місяць.

Згідно п.4 додаткового договору, вирішено п.3.4 викласти в наступній редакції: "Орендна плата 100% перераховується на розрахунковий рахунок орендодавця, одержувач коштів: підрозділ "Івано-Франківське управління будівельно-монтажних робіт і цивільних споруд" регіональної філії "Львівська залізниця" ПАТ "Укрзалізниця", не пізніше 10-го числа місяця наступного за звітним."

Пунктом 5 додаткового договору визначено п. 11.1 викласти в редакції: "цей договір діє з 01.12.2015 по 31.03.2016 включно".

Усі інші умови не порушені даним договором залишаються без змін (п.6 додаткового договору).

Договір набирає чинності з дня його підписання сторонами та у відносинах щодо терміну дії та розрахунків діє з 01.12.2015 (п.7).

Даний додатковий договір є невід`ємною складовою частиною договору оренди №05/12 від 14.02.2012 (п.8).

Відповідно до розрахунку плати за базовий місяць оренди майна, що обліковується на балансі підрозділу Івано-Франківське управління будівельно-монтажних робіт і цивільних споруд, що є додатком №1 до додаткового договору від 29.01.2016, визначено, що орендна плата за місяць складає 3523, 97 грн без ПДВ.

Згідно акту приймання-передачі нерухомого майна від 29.01.2016, що є додатком №2 до додаткового договору від 29.01.2016, складеного між ПАТ "Укрзалізниця" (орендодавець) та ФОП Герасимко В.В. (орендар): орендодавець передав, а орендар прийняв в строкове платне користування нерухоме майно - частину будівлі загальною площею 113,6 кв.м., вартість якого визначена згідно з висновком про вартість станом на 30.11.2014 і становить за незалежною оцінкою 160 263 грн. Об`єкт оренди обліковується на балансі підрозділу Івано-Франківського управління будівельно-монтажних робіт і цивільних споруд. Акт скріплено підписами та печатками сторін.

В подальшому, додатковими договорами до договору оренди нерухомого майна від 14.02.2012 №05/12, від 31.03.2016, від 30.06.2016, від 01.08.2016, від 26.10.2016, від 17.11.2016, від 07.04.2017, від 07.05.2018 сторонами вносилися зміни до договору, зокрема в частині розміру орендної плати та строку дії договору.

Так, строк дії договору згідно додаткового договору від 07.05.2018 продовжено до 30.06.2018 включно, без подальшого продовження.

У зв`язку із зазначеним, ПАТ "Укрзалізниця" в особі філії "Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд" звернулося до ФОП Герасимка В.В. із заявою від 20.04.2018 про припинення дії договору оренди, в якій повідомило про те, що після закінчення строку дії договору оренди майно необхідно повернути балансоутримувачу шляхом підписання акту приймання - передачі орендованого майна, сплативши належні кошти від оренди.

Листом від 13.06.2018 №279 ВП "Івано-Франківське територіальне управління філії "Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд" повідомило орендаря (підприємець Герасимко В.В.) про необхідність повернення майна після закінчення строку дії договору шляхом підписання акту приймання-передачі, сплативши належні кошти від оренди.

Листом від 24.07.2018 №332 ВП "Івано-Франківське територіальне управління філії "Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд" повторно повідомило Орендаря (підприємець Герасимко В.В.) про необхідність повернення орендованого майна.

Однак, незважаючи на припинення дії договору оренди майна 30.06.2018, ФОП Герасимко В.В. обов`язку щодо повернення орендованого майна не виконав, майно не повернув. Доказів про укладення додаткових договорів щодо продовження дії цього договору після 30.06.2018 сторонами не надано та судом не встановлено.

Оцінка суду.

Однією з підстав виникнення господарського зобов`язання, відповідно до статті 174 Господарського кодексу Україну є господарський договір.

Як встановлено місцевим господарським судом та перевірено судом апеляційної інстанції, між сторонами укладено договір оренди державного майна №05/12 від 14.02.2012, до якого наведеними вище додатковими угодами за погодженням сторін вносились зміни та доповнення, а також було замінено сторону договору (орендодавця) його правонаступником.

Правовідносини оренди (найму) врегульовані положеннями Цивільного кодексу України (ЦК України) та статей 283- 291 Господарського кодексу України (ГК України),.

Згідно із ч. 1 ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язаний передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Частинами 1, 6 ст. 283 ГК України визначено, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. До відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України).

У ч. 1 ст. 284 ГК України законодавець як істотні умови договору оренди визначив, зокрема, строк, на який укладається договір оренди; орендну плату з урахуванням її індексації; умови повернення орендованого майна або викупу.

Частиною 1 ст. 763 ЦК України встановлене загальне правило, за яким договір найму укладається на строк, визначений договором. Аналогічні за змістом положення містить ч. 4 ст. 284 ГК України, відповідно до якої строк договору оренди визначається за погодженням сторін. У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення строку дії договору він вважається продовженим на такий самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Згідно зі ст. 2 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

Відповідно до ч. 2. ст. 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором. Аналогічна норма міститься і в ч. 4 ст. 284 ГК України.

Виходячи із системного аналізу статей 759, 763 і 764 ЦК України, ч. 2 ст. 291 ГК України, ч. 2 ст. 17 та ч. 2 ст. 26 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" вбачається, що після закінчення строку договору оренди він може бути продовжений на такий самий строк, на який цей договір укладався, за умови, якщо проти цього не заперечує орендодавець. Відтак, якщо на дату закінчення строку договору оренди і протягом місяця після закінчення цього строку мали місце заперечення орендодавця щодо поновлення договору на новий строк, то такий договір припиняється. Оскільки зазначеними нормами визначено умови, за яких договір оренди вважається пролонгованим на строк, який був раніше встановлений, і на тих самих умовах, що були передбачені договором, то для продовження дії договору не вимагається обов`язкового укладення нового договору або внесення змін до нього.

Закінчення строку, на який було укладено договір оренди, є однією з підстав його припинення (ч. 4 ст. ГК України).

Правові наслідки припинення договору оренди визначаються ч. 1 ст. 785 ЦК України, відповідно до якої в разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Згідно з ч. 1 ст. 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Правова природа плати за користування річчю (орендної плати) безпосередньо пов`язана із правомірним користуванням річчю протягом певного строку і обов`язок здійснення такого платежу є істотною ознакою орендних правовідносин, що випливає зі змісту регулятивних норм ст.ст. 759, 762, 763 ЦК України, ст.ст. 283, 284, 286 ГК України. Із припиненням договірних (зобов`язальних) відносин за договором оренди у наймача (орендаря) виникає новий обов`язок - негайно повернути наймодавцеві річ.

Після спливу строку дії договору оренди невиконання чи неналежне виконання обов`язку з негайного повернення речі свідчить про неправомірне користування майном, яке було передане в найм (оренду). Тому права та обов`язки наймодавця і наймача, що перебували у сфері регулятивних правовідносин, переходять у сферу охоронних правовідносин та охоплюються правовим регулюванням за ч. 2 ст. 785 ЦК України, яка регламентує наслідки невиконання майнового обов`язку щодо негайного повернення речі наймодавцеві.

Такий правовий висновок викладено у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.04.2021 у справі № 910/11131/19.

Як вбачається з матеріалів справи, додатковим договором від 07.05.2018 до договору оренди нерухомого майна від 14.02.2012, строк дії договору продовжено до 30.06.2018 включно без подальшого продовження.

Як вбачається із зазначеного вище, орендодавець (позивач) у встановлений законом строк (за місяць до закінчення та протягом одного місяця після закінчення строку дії договору) повідомив орендаря. При цьому заяву орендодавця про припинення дії договору від 20.04.2018 орендар отримав наручно 08.05.2018, а повідомлення про припинення дії договору та повернення майна від 24.07.2018 - 25.07.2018. Зазначене підтверджується наявністю власноручних підписів на вказаних заявах.

Таким чином, договір оренди державного майна №05/12 від 14.02.2012 зі змінами і доповненнями припинив свою дію 30.06.2018.

Відповідно до п. 11.11, 11.12 договору майно вважається повернутим балансоутримувачу з моменту підписання сторонами акту приймання-передавання. Обов`язок щодо складання акту покладається на орендаря.

Якщо орендар не виконує обов`язку щодо повернення майна, орендодавець має право від орендаря сплати неустойки у розмірі подвійної орендної плати за користування майном за весь час прострочення.

Як підтверджується матеріалами справи та не спростовано відповідачем, орендар вимоги пункту 11.11 договору не виконав, об`єкт оренди станом на 01.11.2019 не повернув.

Згідно ст. 193 ГК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За змістом ст.ст. 610 - 612 ЦК України невиконання зобов`язання у погоджений сторонами в договорі строк є порушенням зобов`язання, що зумовлює застосування до боржника наслідків, установлених договором або законом. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки

Законодавець у ч. 1 ст. 614 ЦК України визначив, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

Для застосування наслідків, передбачених ч. 2 ст. 785 ЦК України, необхідною є наявність вини (умислу або необережності) в особи, яка порушила зобов`язання, відповідно до вимог ст.614 зазначеного Кодексу. При цьому для застосування відповідальності, передбаченої цією нормою, важливим є встановлення наявності в орендаря можливості передати майно, що було предметом оренди, та умисного невиконання ним цього обов`язку. Подібний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 11.04.2018 у справі № 914/4238/15, від 24.04.2018 у справі № 910/14032/17 та від 09.09.2019 у справі №910/16362/18, а також в постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.04.2021 у справі № 910/11131/19.

Відмовляючи у задоволенні позову, місцевий господарський суд виходив з того, що після закінчення договору оренди відповідач продовжував користуватися об`єктом оренди на правах орендаря та сплачував передбачену договором орендну плату, заборгованість по сплаті якої - відсутня. При цьому вказана оплата приймалась орендодавцем і орендарю не поверталась, отже, орендодавець фактично визнавав продовження орендних відносин.

Вказані обставини у своїй сукупності свідчать про продовження користування орендарем орендованим майном на попередніх умовах, визначених припиненим договором оренди, в редакції додаткового договору, а також про намір орендаря продовжити договірні відносини, що вказує на відсутність вини щодо неповернення об`єкта оренди та виключає можливість застосування до нього відповідальності у вигляді неустойки, в порядку ч. 2 ст. 785 ЦК України.

Однак апеляційний господарський суд не погоджується з такими висновками суду першої інстанції та зазначає таке.

Після закінчення строку договору оренди він може бути продовжений на такий самий строк, на який цей договір укладався, за умови, якщо проти цього не заперечує орендодавець. Таким чином визначальною умовою пролонгації договору є не продовження користування орендарем майном та сплата орендної плати, а відсутність заперечень орендодавця щодо цього.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, умовами договору оренди передбачено його дію до 30.06.2018 без подальшого продовження. Відтак договір оренди припинив свою дію 30.06.2018, про що орендодавець письмово повідомив орендаря. Таким чином, орендар був обізнаний про факт припинення договору оренди та обов`язок повернення орендованого майна.

З огляду на зазначене, помилковим є висновок суду про фактичне визнання орендодавцем продовження дії договору оренди.

Щодо твердження відповідача про те, що зазначені вище повідомлення про припинення договору оренди є неналежними, оскільки позивач не має права на отримання орендованого майна, адже власником майна та орендодавцем є ФДМ України по Івано-Франківській області, суд апеляційної інстанції зазначає таке.

Додатковим договором від 29.01.2016 до договору оренди замінено сторону договору, пунктом 1 якого встановлено, що орендодавцем майна, визначеного договором оренди №05/12 від 14.02.2012 є ПАТ «Укрзалізниця». Відтак саме ПАТ «Укрзалізниця» є особою, якій належить право вимагати повернення орендованого майна після закінчення дії договору оренди. З огляду на зазначене, твердження відповідача в цій частині є безпідставними.

Після припинення договору оренди користування майном стає неправомірним. Якщо орендар не повертає майно після закінчення строку договору оренди орендодавець вправі звернутися до суду з позовом про стягнення з орендаря неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення (ч. 2 ст. 785 ЦК України), в межах розгляду якого орендар вправі спростувати доводи щодо неповернення ним цього майна чи відсутності вини у такому неповерненні.

Неустойка, стягнення якої передбачено вказаною статтею є самостійною формою майнової відповідальності у сфері орендних правовідносин, яка застосовується у разі (після) припинення договору - якщо наймач не виконує обов`язку щодо негайного повернення речі, і є належним способом захисту прав та інтересів орендодавця після припинення договору, коли користування майном стає неправомірним.

Отже, яким би способом в договорі не регламентувалися правовідносини між сторонами у разі невиконання (несвоєчасного виконання) наймачем (орендарем) обов`язку щодо повернення речі з найму (оренди) з її подальшим користуванням після припинення договору, що відбулося у спірних правовідносинах, ці правовідносини не можуть врегульовуватись іншим чином, ніж визначено ч. 2 ст. 785 ЦК України. Подібний правовий висновок викладено у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 19.04.2021 у справі № 910/11131/19.

Поза увагою суду першої інстанції залишилось те, що обов`язок з повернення орендованого майна як законом, так і договором оренди був покладений саме на орендаря. Доказів про те, що відповідач повернув об`єкт оренди, вживав заходи з повернення об`єкта оренди позивачу, але незалежно від його бажання об`єкт оренди не був повернутий орендодавцю, матеріали справи не містять.

Суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність вини стосовно неповернення об`єкта оренди, оскільки орендарем належним чином сплачувалася орендна плата, з огляду на те, що договір оренди у визначений законом спосіб припинив свою дію. Відтак користування таким майном поза межами дії договору є протиправним.

Судом апеляційної інстанції також береться до уваги, що з поданих акту звірки взаємних розрахунків станом на 01.01.2019, акту звірки взаємних розрахунків станом на 01.11.2019 та довідки розрахунків по ПП Герасимко В.В станом на 01.11.2019 вбачається, що заборгованість по орендних платежах в орендаря відсутня, заборгованість по нарахуванні неустойки у розмірі подвійної орендної плати за користування майном з 01.07.2018 по 31.10.2019 склала 126 686, 57 грн.

З огляду на наведене вище, апеляційний господарський суд вважає обґрунтованими доводи апелянта про наявність правових підстав для стягнення неустойки в розмірі подвійної орендної плати за період з 01.07.2018 по 31.10.2019 у сумі 126 686, 57 грн.

Відповідно до ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими та невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Відповідно ст.ст. 13, 76, 77, 86 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи вищенаведене, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду скасуванню із прийняттям нового рішення про задоволення позовних вимог.

Судові витрати.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З урахуванням наведеного вище, апеляційний господарський суд дійшов висновку про покладення судового збору на відповідача.

Керуючись ст. ст. 74, 129, 269, 270, 275, 277, 281- 284 ГПК України,

Західний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Укрзалізниця в особі філії Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель та споруд АТ Укрзалізниця Виробничий структурний підрозділ Івано-Франківське територіальне управління філії Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель та споруд АТ Укрзалізниця задовольнити.

2. Рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 02.09.2020 у справі №909/1370/19 скасувати. Прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця Гарасимко Василя Васильовича ( АДРЕСА_1 ; паспорт НОМЕР_1 , виданий Івано-Франківським МУВС МВС в Івано-Франківській області, РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Акціонерного товариства Укрзалізниця в особі філії Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель та споруд АТ Укрзалізниця Виробничий структурний підрозділ Івано-Франківське територіальне управління філії Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель та споруд АТ Укрзалізниця (03035, м. Київ, вул. Льва Толстого, 61, ) 126 686, 57 грн неустойки за період 01.07.2018 по 31.10.2019.

3. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Гарасимко Василя Васильовича ( АДРЕСА_1 ; паспорт НОМЕР_1 , виданий Івано-Франківським МУВС МВС в Івано-Франківській області, РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Акціонерного товариства Укрзалізниця в особі філії Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель та споруд АТ Укрзалізниця Виробничий структурний підрозділ Івано-Франківське територіальне управління філії Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель та споруд АТ Укрзалізниця (03035, м. Київ, вул. Льва Толстого, 61, ) 1 921, 00 грн судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції та 2 881, 50 грн судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

Доручити Господарському суду Івано-Франківської області видати наказ на виконання постанови.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Касаційна скарга подається безпосередньо або через Західний апеляційний господарський суд до Верховного Суду (п.17.5 Перехідних положень ГПК України).

Справу повернути до Господарського суду Івано-Франківської області.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 29.07.2021.

Головуючий суддя О.І. Матущак

Судді О.В. Зварич

Г.Г. Якімець