РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

23.07.2021Справа № 910/5363/21

Суддя Господарського суду міста Києва Нечай О.В., розглянувши без виклику сторін (без проведення судового засідання) у спрощеному позовному провадженні матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фітокорм" (Україна, 61052, Харківська обл., м. Харків, вул. Благовіщенська, буд. 13/15, кв. 2; ідентифікаційний код: 41714850)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод Київкомбікорм" (Україна, 04080, м. Київ, вул. Кирилівська, буд. 98; ідентифікаційний код: 42341390)

про стягнення 353 472,00 грн

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Фітокорм" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод Київкомбікорм" (далі - відповідач) про стягнення 353 472,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за Договором поставки амінокислот № 47/КК від 19.03.2019.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.04.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, справу визнано судом малозначною, постановлено розглядати її за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання) та серед іншого встановлено сторонам строки для подання ними відповідних заяв по суті справи.

Будь-яких заперечень від відповідача проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходило.

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, місцезнаходженням відповідача є: Україна, 04080, м. Київ, вул. Кирилівська, буд. 98.

На зазначену адресу, відповідно до вищевказаних вимог процесуального закону, судом було направлено копію ухвали про відкриття провадження у справі від 07.04.2021 з метою повідомлення відповідача про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання) та про його право подати, зокрема, відзив на позовну заяву.

26.04.2021 до суду повернулось рекомендоване повідомлення про вручення 14.04.2021 поштового відправлення відповідачеві (копії ухвали про відкриття провадження у справі від 07.04.2021).

Відтак, суд вважає, що відповідач був належним чином повідомлений про розгляд цієї справи та останньому були створені достатні умови для реалізації ним своїх процесуальних прав.

Згідно з ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

З огляду на неподання відповідачем відзиву на позовну заяву, справа підлягає розгляду за наявними у ній матеріалами.

Відповідно до ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.

Частиною 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті

ВСТАНОВИВ:

19.03.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Фітокорм" (далі - постачальник, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Завод Київкомбікорм" (далі - покупець, відповідач) було укладено Договір поставки амінокислот № 47/КК (далі - Договір), згідно з п. 3.1 якого в порядку та на умовах, визначених цим Договором, постачальник бере на себе зобов`язання здійснити поставку товару, який не обтяжений правами третіх осіб, та передати його у власність покупця, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити поставлений постачальником товар належної якості та в обумовлені сторонами строки.

Відповідно до пунктів 3.2, 3.4 Договору його предметом є амінокислоти (метіонін, треонін, лізин сульфат, лізин гідрохлорид тощо) (далі - товар). Перелік і найменування товару зазначається у рахунках-фактурах до цього Договору, накладних на кожну окрему партію товару. Партією товару вважається його кількість, вказана у товарно-транспортній накладній.

У пунктах 4.2, 4.3 Договору сторони погодили, що поставка товару за цим Договором відбувається на підставі письмового замовлення покупця та/або засобами електронного зв`язку. Строк поставки товару складає 2 (два) робочі дні з моменту підтвердження замовлення постачальником, якщо інший строк не визначено у рахунку-фактурі.

За умовами пункту 4.14 Договору право власності на товар, що поставляється, переходить від постачальника до покупця в момент передачі товару та підписання уповноваженою особою покупця товарно-транспортної накладної.

Відповідно до пунктів 6.1, 6.3 Договору вартість товару визначається в рахунках-фактурах. Розрахунки за кожну поставлену партію товару здійснюються покупцем у безготівковому порядку шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника, згідно з умовами, зазначеними в п. 6.5 Договору.

У пункті 6.5 Договору сторони погодили, що для отримання оплати необхідними є виконання наступних умов: постачальник передає покупцю всю кількість товару згідно з рахунком-фактурою (підп. 6.5.1); сторони підписують належним чином оформлену видаткову накладну (підп. 6.5.2); постачальник передає покупцю повний пакет оригіналів документів, зазначених в п. 4.5 Договору (підп. 6.5.3).

Згідно з п. 6.6 Договору після виконання умов, зазначених в п. 6.5 Договору, покупець сплачує 80 % вартості поставленого товару протягом 14 (чотирнадцяти) робочих днів (підп. 6.6.1); остаточний розрахунок в розмірі 20 % вартості поставленого товару здійснюється протягом 3 (трьох) робочих днів після того, як постачальник в строки, передбачені законодавством, засобами електронного зв`язку надіслав покупцю податкову накладну, зареєстровану в Єдиному реєстрі податкових накладних, але в будь-якому разі не раніше строку, вказаного в п. 6.6.1 цього Договору (підп. 6.6.2).

Відповідно до п. 10.1 Договір вступає в силу з моменту його підписання та діє до 31 грудня 2022 року.

Як зазначає позивач, ним було виставлено відповідачу рахунки-фактури, а саме: №СФ-0000071 від 06.08.2019 на суму 351 840,00 грн; №СФ-0000073 від 13.08.2019 на суму 351 840,00 грн; №СФ-0000074 від 21.08.2019 на суму 703 680,00 грн; №СФ-0000084 від 10.10.2019 на суму 360 000,00 грн.

За твердженнями позивача, на виконання умов Договору, ним було поставлено відповідачу товар загальною вартістю 1 767 360,00 грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи належним чином засвідченими копіями видаткових накладних: №РН-0000071 від 07.08.2019 на суму 351 840,00 грн; № РН-0000073 від 14.08.2019 на суму 351 840,00 грн; № РН-0000074 від 22.08.2019 на суму 703 680,00 грн; № РН-0000084 від 11.10.2019 на суму 360 000,00 грн.

Товар за вказаними видатковими накладними було прийнято відповідачем, про що свідчать підписи уповноважених довіреностями № 159 від 07.08.2019, № 163 від 14.08.2019, № 174 від 21.08.2019 та № 285 від 10.10.2019 представників відповідача у видаткових накладних, належним чином засвідчені копії яких містяться в матеріалах справи, а також відтиски штампу відповідача.

Крім того, на підтвердження поставки товару відповідачу позивачем надано належним чином засвідчені копії товарно-транспортних накладних №06081901 від 06.08.2019, №13081902 від 13.08.2019, №21081901 від 21.08.2019 та №10101901 від 10.10.2019, в яких містяться відмітки (підписи та відтиски штампу) відповідача про отримання товару з посиланням на відповідний рахунок-фактуру.

За твердженнями позивача, відповідач, в порушення умов Договору, оплатив товар частково, перерахувавши на рахунок позивача грошові кошти в загальній сумі 1 413 888,00 грн, про що свідчать виписки по рахунку позивача за період з 23.09.2019 по 05.11.2019, внаслідок чого у відповідача виникла заборгованість в розмірі 353 472,00 грн.

З огляду на те, що відповідач повністю не розрахувався з позивачем за поставлений товар, позивач звернувся до суду з цим позовом та просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за Договором у розмірі 353 472,00 грн.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про наступне.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України визначає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У відповідності до положень статей 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Укладений між сторонами Договір, з огляду на встановлений статтею 204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, є належною підставою, у розумінні норм статті 11 Цивільного кодексу України, для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов`язків, та за своєю правовою природою є договором поставки, який підпадає під правове регулювання Глави 54 Цивільного кодексу України.

Відповідно до частин 1, 2 статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі статтею 663 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Суд встановив факт поставки позивачем товару за Договором загальною вартістю 1 767 360,00 грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи належним чином засвідченими копіями видаткових накладних № РН-0000071 від 07.08.2019, № РН-0000073 від 14.08.2019, № РН-0000074 від 22.08.2019 і № РН-0000084 від 11.10.2019, та факт прийняття товару відповідачем, про що свідчать підписи уповноважених довіреностями №159 від 07.08.2019, №163 від 14.08.2019, №174 від 21.08.2019 та №285 від 10.10.2019 представників відповідача, а також відтиски штампу відповідача у вказаних видаткових накладних.

Вищевказані видаткові накладні відповідають вимогам статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", будь-які істотні недоліки у них відсутні, відтак суд приймає зазначені видаткові накладні як належні докази на підтвердження поставки товару позивачем та його прийняття відповідачем.

Відповідно до ч. 1 ст. 691 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу.

За приписами частин 1, 2 статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З огляду на положення пункту 6.6 Договору, зобов`язання з оплати товару мало бути виконане відповідачем у наступному порядку, а саме: 80 % вартості поставленого товару протягом 14 (чотирнадцяти) робочих днів (підп. 6.6.1); остаточний розрахунок в розмірі 20 % вартості поставленого товару здійснюється протягом 3 (трьох) робочих днів після того, як позивач надіслав відповідачу податкову накладну, зареєстровану в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Як зазначає позивач та вбачається з наданих ним виписок по його рахунку, 24.09.2019 відповідачем було перераховано на рахунок позивача грошові кошти в сумі 281 472,00 грн, з призначенням платежу: "Оплата згідно ВН № РН-0000071 від 07.08.2019", що складає 80 % вартості поставленого позивачем товару за видатковою накладною № РН-0000071 від 07.08.2019; 30.09.2019 відповідачем було перераховано на рахунок позивача грошові кошти в сумі 281 472,00 грн, з призначенням платежу: "Оплата згідно ВН № РН-0000073 від 14.08.2019", що складає 80 % вартості поставленого позивачем товару за видатковою накладною № РН-0000073 від 14.08.2019; 04.10.2019 відповідачем було перераховано на рахунок позивача грошові кошти в сумі 562 944,00 грн, з призначенням платежу: "Оплата згідно ВН № РН-0000074 від 22.08.2019", що складає 80 % вартості поставленого позивачем товару за видатковою накладною № РН-0000074 від 22.08.2019; 05.11.2019 відповідачем було перераховано на рахунок позивача грошові кошти в сумі 288 000,00 грн, з призначенням платежу: "Оплата згідно ВН № РН-0000084 від 11.10.2019", що складає 80 % вартості поставленого позивачем товару за видатковою накладною № РН-0000084 від 11.10.2019.

З огляду на вищенаведене, суд дійшов висновку про те, що відповідачем виконано взяті на себе зобов`язання щодо оплати 80 % вартості поставленого товару, як це передбачено в підп. 6.6.1 пункту 6.6 Договору.

При цьому, питання своєчасної сплати відповідачем вищевказаних грошових коштів у встановлений в підп. 6.6.1 пункту 6.6 Договору строк, з огляду на предмет та підстави заявленого позову, судом не досліджується, оскільки спірною є заборгованість, що складає 20 % вартості поставленого позивачем товару.

Відповідно до пунктів 201.1, 201.7, 201.10 статті 201 Податкового кодексу України (в редакції станом на дату виникнення спірних правовідносин) на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, кваліфікованого електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін. Податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс). При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою. Підтвердженням продавцю про прийняття його податкової накладної та/або розрахунку коригування до Єдиного реєстру податкових накладних є квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі, яка надсилається протягом операційного дня.

Згідно зі статтями 73, 74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

З огляду на принцип змагальності сторін, розподіл обов`язку доказування та подання доказів, на позивача покладається обов`язок довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог, а саме, що строк виконання відповідачем своїх грошових зобов`язань за Договором є таким, що настав.

Частина друга статті 251 Цивільного кодексу України визначає, що терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Відповідно до ч. 2 ст. 252 Цивільного кодексу України термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Втім, у матеріалах справи відсутні податкові накладні на кожну поставлену відповідачу партію товару, докази на підтвердження їх реєстрації позивачем в Єдиному реєстрі податкових накладних (квитанцій про реєстрацію податкових накладних), а також докази направлення вказаних податкових накладних на електронну адресу відповідача, як це передбачено підп. 6.6.2 пункту 6.6 Договору, з чим пов`язується виникнення у відповідача, як покупця за Договором, зобов`язання з оплати 20 % вартості поставленого позивачем товару.

За приписами частин 1 - 3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Пункт 3 частини 1 статті 129 Конституції України пов`язує змагальність сторін зі свободою в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Змагальність сторін - це встановлена законом можливість реалізації та практична реалізація наданих їм процесуальних прав при безумовному виконанні покладених на них процесуальних обов`язків на всіх стадіях судового процесу за участю компетентного суду.

Переконливість кожного доказу доводиться у змагальній процедурі безпосередньо перед тим складом суду, який дає цьому доказу юридично значущу оцінку.

Наведені позивачем доводи та подані ним докази на підтримання власної позиції, на думку суду, є неповними, а рішення суду не може ґрунтуватись на припущеннях.

Приписами статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Частинами 1, 2 статті 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Підсумовуючи вищенаведене, виходячи із заявлених позивачем вимог та наявних у справі доказів, суд не знаходить правових підстав для задоволення позову.

Витрати позивача по сплаті судового збору за подання позовної заяви в розмірі 5 302,08 грн, відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача, оскільки позов не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 129, 236, 237, 238, 240, 247, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. В позові відмовити.

2. Витрати по сплаті судового збору в розмірі 5 302,08 грн покласти на позивача.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду в разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи подається у порядку та строк, визначені статтями 254, 256 Господарського процесуального кодексу України, з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 23.07.2021

Суддя О.В. Нечай