ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" липня 2021 р.м. ХарківСправа № 922/1789/21

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Пономаренко Т.О.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Фізичної особи-підприємця Поздняка Валерія Павловича ( АДРЕСА_1 ; код ЄДРПОУ: НОМЕР_1 )
до Державного підприємства "Південний державний проектно-конструкторський та науково-дослідний інститут авіаційної промисловості" (61023, м. Харків, вул. Сумська, буд. 130-А; )
про стягнення заборгованості
без виклику учасників справи

ВСТАНОВИВ:

12.05.2021 Фізична особа-підприємець Поздняк Валерій Павлович звернувся до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до Державного підприємства "Південний державний проектно-конструкторський та науково-дослідний інститут авіаційної промисловості", в якій просить суд стягнути з Державного підприємства "Південний державний проектно-конструкторський та науково-дослідний інститут авіаційної промисловості" суму у розмірі 28 505,71 грн., з яких: основної суми боргу у розмірі 25 000,00 грн., інфляційних збитків у розмірі 2 502,92 грн., 3% річних у розмірі 1 002,79 грн., а також судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 2 270,00 грн. та витрати на професійну правничу допомогу.

В обґрунтування позову позивач посилається на неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором на розробку технологічного розділу в частині радіотехнічного та світлотехнічного обладнання техніко-економічного обґрунтування реконструкції аеродромного комплексу аеропорту «Тернопіль» №15-19/к від 06.12.2019 в частині своєчасної та в повному обсязі оплати виконаних робіт.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 14.05.2021 позовну заяву (вх.№1789/21 від 12.05.2021) Фізичної особи-підприємця Поздняка Валерія Павловича залишено без руху. Надано позивачу строк 5 днів з дня вручення йому цієї ухвали для усунення недоліків.

21.05.2021 на виконання вимог ухвали господарського суду Харківської області від 14.05.2021 позивачем через канцелярію господарського суду Харківської області надано із супровідним листом оригінали опису вкладення в цінний лист, поштової накладної та чеку, виданих поштовим відділенням на підтвердження надіслання на адресу відповідача копії позовної заяви та доданих до неї документів.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 25.05.2021 прийнято позовну заяву (вх.№1789/21 від 12.05.2021) Фізичної особи-підприємця Поздняка Валерія Павловича до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі №922/1789/21. Визначено, розгляд справи №922/1789/21 здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами. Відповідачу встановлено строк 15 днів з дня вручення цієї ухвали для подання відзиву на позов (ст.251 ГПК України), строк 15 днів з дня отримання цієї ухвали для подання клопотання про розгляд справи в порядку загального позовного провадження (ч.4 ст.250 ГПК України) та строк 5 днів на подання до суду заперечень на відповідь позивача на відзив з дня його отримання, оформлених відповідно до ст.167 ГПК України. Позивачу встановлено строк 5 днів на подання до суду відповіді на відзив з дня його отримання (ст. 251 ГПК України). Роз`яснено сторонам, що у випадку неподання відповідачем відзиву та/або клопотання про розгляд справи в порядку загального позовного провадження, а також не подання позивачем відповіді на відзив у строки встановлені цією ухвалою розгляд справи буде відбуватися за наявними матеріалами після спливу строку встановленого для подання відповідачем клопотання про розгляд справи в порядку загального позовного провадження та в межах строків встановлених статтею 248 ГПК України.

04.06.2021 через канцелярію господарського суду Харківської області від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вх.№13097 від 04.06.2021), в якому повідомив суд, що Державне підприємство "Південний державний проектно-конструкторський та науково-дослідний інститут авіаційної промисловості" дійсно має заборгованість перед Фізичною особою-підприємцем Поздняком Валерієм Павловичем в розмір 25 000,00 грн. Дана заборгованість виникла за договором від 06.12.2019 №15-19/к на розробку технологічного розділу в частині радіотехнічного та світлотехнічного обладнання техніко-економічного обґрунтування реконструкції аеродромного комплексу аеропорту «Тернопіль». Згідно з пунктом 3.1 Договору загальна вартість робіт за Договором складає 50 000,00 грн. В рамках цього договору Державним підприємством "Південний державний проектно-конструкторський та науково-дослідний інститут авіаційної промисловості" проведено розрахунки на загальну суму 25 000,00 грн., що підтверджується та не оспорюється позивачем. Таким чином, відповідачем не виконані зобов`язання щодо сплати ще 25 000,00 грн.

Проте, як стверджує відповідач, заборгованість останнього виникла не з його вини, а виникла у зв`язку із бездіяльністю самого позивача. Так в розділі 8 спірного договору позивач зазначив банківський рахунок, який діяв до переходу на міжнародні номери банківських рахунків (IBAN) на підставі Постанови Правління Національного банку України від 28.12.2018 №162 «Про запровадження міжнародного номера банківського рахунку (IBAN) в Україні». Отже, підприємство не змогло перерахувати кінцевий розрахунок. Позивач весь цей час жодними засобами зв`язку не зв`язувався з відповідачем для з`ясування та улагодження даного питання.

Таким чином, Державне підприємство "Південний державний проектно-конструкторський та науково-дослідний інститут авіаційної промисловості" погоджується з сумою основного боргу, але заперечує проти розміру інфляційних нарахувань та 3 % річних. Вважає, що розраховані позивачем суми не відповідають дійсності.

Так, на переконання відповідача, за умовами договору остаточний розрахунок здійснюється протягом 5 робочих днів з дати підписання сторонами Акту здачі - приймання робіт. Позивач стверджує, що Акт здачі - приймання робіт підписано 30.12.2019, та в якості доказу надає копію свого примірника. Проте, відповідач вважає цей доказ недостовірним, оскільки дати на документі, в тому числі за директора Державного підприємства "Південний державний проектно-конструкторський та науково-дослідний інститут авіаційної промисловості", проставлені позивачем власноручно і на власний розсуд.

Також відповідач стверджує, що на примірнику відповідача сторони взагалі не поставили дату. Тобто дата на примірнику Акту здачі - приймання робіт підроблена, а отже не може вважатися доказом у розмінні ст.73-78 Господарського процесуального кодексу України. Таким чином, не можливо достовірно встановити дату підписання Акту здачі-приймання робіт, а отже і встановити період розрахунку інфляційних втрат та 3 % річних.

21.07.2021 через канцелярію господарського суду Харківської області від позивача надійшла відповідь на відзив (вх.№17016 від 21.07.2021), в якій зазначив, що перехід банківської системи на новий стандарт формування міжнародних банківських рахунків IBAN не є зміною рахунку в класичному розумінні, оскільки не передбачає дій самих власників рахунків. Трансформація рахунку Поздняка Валерія Павловича у формат IBAN відбулася без його участі чи повідомлення. Також зазначив, що номер самого рахунку не змінився. До нього додалися лише реквізити банку та код країни.

Так, позивач стверджує, що до подання позовної заяви не був обізнаний про зміну формату свого рахунку, тому і не повідомляв про це відповідачу. Однак, щойно позивач дізнався про це, він розрахував номер свого рахунку у новому форматі в онлайн калькуляторі IBAN на сайті https://www.iban.com.ua/calculate-iban, ввівши свій попередній номер рахунку, країну та МФО банку. Розрахунок зайняв кілька хвилин. Всі ці складові рахунку також були відомі відповідачу, однак він не скористався ані можливістю розрахунку в онлайн калькуляторі, ані можливістю направлення запиту позивачу стосовно зміни його рахунку.

Також, позивач стверджує, що за умовами договору (п.3.3) від 06.12.2019 №15-19/к остаточний рахунок здійснюється протягом 5 робочих днів з дати підписання сторонами Акту здачі-приймання робіт. Те, що в примірнику Акту здачі-приймання робіт позивача вказано дату 30 грудня 2019 року, а у примірнику відповідача цифра не вказана, а лише грудень 2019 року пояснюється людським фактором (опискою). Факт підтвердження виконання зобов`язання за договором відбувся у грудні.

На думку позивача, у відповідача була законна можливість звернутися до позивача із зустрічним позовом про визнання Акту здачі-приймання до Договору №15-19/к від 06.12.2019 недійсним, якщо він вважає його таким. Однак відповідач цього не зробив, із зустрічним позовом не звернувся. Наразі відповідач безпідставно користується чужими коштами позивача, і не заперечує цього факту.

Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.

Розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (рішення Суду у справах Савенкова проти України, no. 4469/07, від 02.05.2013, Папазова та інші проти України, no. 32849/05, 20796/06, 14347/07 та 40760/07, від 15.03.2012).

При цьому суд зазначає, що відповідно до статті 248 ГПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Так, процесуальні документи у цій справі направлялись всім учасникам судового процесу, що підтверджуються штампом канцелярії на зворотній стороні відповідного документу.

Таким чином, всім учасникам справи надано можливість для висловлення своєї правової позиції по суті позовних вимог, а також судом надано сторонам достатньо часу для звернення із заявами по суті справи та з іншими заявами з процесуальних питань.

Враховуючи наявність у матеріалах справи достатньої кількості документів для розгляду справи по суті, суд дійшов висновку про її розгляд за наявними матеріалами.

Згідно з ч.4 ст.240 ГПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно перевіривши матеріали справи та надані докази, суд встановив наступне.

06.12.2019 між Державним підприємством "Південний державний проектно-конструкторський та науково-дослідний інститут авіаційної промисловості" (замовник) та Фізичною особою-підприємцем Поздняк Валерієм Павловичем (виконавець) було укладено договір на розробку технологічного розділу в частині радіотехнічного та світлотехнічного обладнання техніко-економічного обґрунтування реконструкції аеродромного комплексу аеропорту «Тернопіль» №15-19/к (надалі - Договір) (а.с.8-10 т.1).

Відповідно до п.1.1. Договору, в порядку та на умовах, визначених цим Договором, Замовник доручає, а Виконавець бере на себе зобов`язання відповідно до умов цього Договору виконати на основі наукових дослі джень розробку технологічного розділу в частині радіотехнічного та світлотехнічного обладнання техніко-економічного обґрунтування реконструкції аеродромного комплексу аеропорту «Терно піль».

Згідно п.1.2. договору, вихідні дані на виконання робіт, наукові, технічні та інші вимоги до науково-технічної продукції, яка є предметом Договору, її зміст відображені в Технічному завданні (Додаток 1), що до дається та є невід`ємною частиною цього Договору.

Термін виконання робіт в електронному вигляді становить 10 робочих днів, термін надання звітних матеріалів у паперовому вигляді становить 20 робочих днів з дати отри мання виконавцем авансового платежу (п.1.3.Договору).

Відповідно до п.2.1. Договору, після виконання робіт виконавець надає замовнику:

- акт здачі-приймання робіт (2 примірника), підписаний виконавцем;

- звітні матеріали у електронному та паперовому вигляді згідно вимог технічного завдання.

Замовник протягом 3 робочих днів з дня отримання звітних матеріалів надає ви конавцю підписаний акт здачі-приймання робіт або мотивовану відмову у їх прийманні (п.2.2.Договору).

У разі мотивованої відмови замовника сторонами складається двосторонній акт з пере ліком необхідних доопрацювань та строків їх виконання (п.2.3.Договору).

Загальна вартість робіт за Договором складає 50 000,00 грн. без ПДВ (п.3.1.Договору).

Оплата виконується з авансовим платежем у розмірі 20% від загальної вартості робіт за Договором протягом 5 робочих днів з дати підписання сторонами даного Договору (п.3.2.Договору).

Після виконання робіт за Договором замовник здійснює остаточні розрахунки з вико навцем протягом 5 робочих днів з дати підписання сторонами акту здачі-приймання робіт (п.3.3.Договору).

Пунктом 4.1. Договору сторони погодили, що за порушення зобов`язань за Договором сторони несуть відповідальність згідно діючого законодавства України.

В частині, що не врегульована умовами даного Договору, права, обов`язки та відповідаль ність замовника та виконавця регулюється нормами чинного законодавства України (п.4.6.Договору).

Відповідно до п.6.1. Договору, Договір набуває чинності з моменту його укладення і діє до повного виконання сторона ми своїх зобов`язань за Договором. Договір вважається укладеним, якщо він підписаний уповнова женими представниками сторін і скріплений їх печатками, що свідчить про досягнення сторонами згоди з усіх істотних умов Договору. Моментом укладення цього Договору вважається зазначена у тексті дата.

В матеріалах справи також міститься підписане сторонами технічне завдання на розробку технологічного розділу в частині радіотехнічного та світлотехнічного обладнання техніко-економічного обґрунтування реконструкції аеродромного комплексу аеропорту «Тернопіль» (Додаток №1 від 02.12.2019 до Договору №15-19/к від 02.12.2019) (а.с.11 т.1).

Як свідчать матеріали справи та не заперечується сторонами, відповідач у відповідності до п.3.2. Договору здійснив протягом 5 робочих днів з дати підписання Договору авансовий платіж у розмірі 10 000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №558 від 09.12.2019 (а.с.13 т.1).

В подальшому, відповідач на виконання умов Договору перерахував на рахунок позивача 15 000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №684 від 24.12.2019 (а.с.14 т.1).

Позивач виконав роботи з розробки технологічного розділу в частині радіотехнічного та світлотехнічного обладнання техніко-економічного обґрунтування реконструкції аеродромного комплексу аеропорту "Тернопіль" в повному обсязі, на підставі чого було складено Акт здачі-приймання робіт з розробки в частині радіотехнічного та світлотехнічного обладнання техніко-економічного обґрунтування реконструкції аеродромного комплексу аеропорту «Тернопіль» згідно Договору №15-19/к від 06.12.2019.

Як стверджує позивач, наразі відповідачем в порушення умов Договору №15-19/к від 06.12.2019 не оплачено виконані позивачем роботи на суму у розмірі 25 000,00 грн., що й стало підставою для звернення з даним позовом до суду.

Звертаючись до суду позивач просить також стягнути з відповідача інфляційні збити та 3% річних нараховані на прострочену суму заборгованості починаючи з 09.01.2020.

Відповідач в свою чергу позовні вимоги в частині заборгованості у розмірі 25 000,00 грн. визнає. Проте, заперечує проти задоволення позовних вимог в частині стягнення інфляційних збитків та 3% річних оскільки стверджує, що дати на документі, в тому числі за директора Державного підприємства "Південний державний проектно-конструкторський та науково-дослідний інститут авіаційної промисловості", проставлені позивачем власноручно і на власний розсуд, а на примірнику відповідача сторони взагалі не поставили дату.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам справи, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Згідно ч.1 ст.173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Пунктом 3 частини 1 статті 174 Господарського кодексу України встановлено, що господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (ч.1 ст.193 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч.7 ст.193 Господарського кодексу України, не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Частиною 1 статті 202 Господарського кодексу України передбачено, що господарське зобов`язання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином.

Предметом спору у даній справі є виконання відповідачем обов`язку щодо оплати розробленої позивачем науково-технічної продукції.

Відповідно до частин 1,4 статті 837 Цивільного кодексу України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

До окремих видів договорів підряду, встановлених параграфами 2-4 цієї глави, положення цього параграфа застосовуються, якщо інше не встановлено положеннями цього Кодексу про ці види договорів.

Статтею 892 ЦК України встановлено, що за договором на виконання науково-дослідних або дослідно-конструкторських та технологічних робіт підрядник (виконавець) зобов`язується провести за завданням замовника наукові дослідження, розробити зразок нового виробу та конструкторську документацію на нього, нову технологію тощо, а замовник зобов`язується прийняти виконану роботу та оплатити її.

Договір може охоплювати весь цикл проведення наукових досліджень, розроблення та виготовлення зразків або його окремі етапи.

Відповідно до ст. 893 ЦК України виконавець зобов`язаний провести наукові дослідження особисто, якщо інше не встановлено договором на виконання науково-дослідних або дослідно-конструкторських та технологічних робіт.

Положеннями ч. 1 ст. 894 ЦК України визначено, що виконавець зобов`язаний передати, а замовник прийняти та оплатити повністю завершені науково-дослідні або дослідно-конструкторські та технологічні роботи. Договором можуть бути передбачені прийняття та оплата окремих етапів робіт або інший спосіб оплати.

До обов`язків замовника, відповідно до вимог ст. 898 ЦК України належить, зокрема: видати виконавцеві технічне завдання та погодити з ним програму (техніко-економічні показники) або тематику робіт; передати виконавцеві необхідну для виконання робіт інформацію; прийняти виконані роботи та оплатити їх.

Стаття 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з приписами ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Статтею 253 Цивільного кодексу України передбачено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Як свідчать матеріали справи, позивачем, на виконання умов Договору виконано розробку технологічного розділу в частині радіотехнічного та світлотехнічного обладнання техніко-економічного обґрунтування реконструкції аеродромного комплексу аеропорту «Тернопіль» на загальну суму 50 000,00 грн.

Відповідачем було частково оплачено виконані позивачем роботи на загальну суму 25 000,00 грн. та станом на день подання позовної заяви залишок боргу складав 25 000,00 грн.

Так, статтею 610 Цивільного кодексу України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

В частині 1 статті 612 ЦК України зазначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У відповідності до частини 1 статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідач не заперечує проти наявності заборгованості перед позивачем у розмірі 25 000,00 грн. Проте стверджує, що зазначена заборгованість останнього виникла не з його вини, а виникла у зв`язку із бездіяльністю самого позивача. Оскільки, в розділі 8 спірного договору позивач зазначив банківський рахунок, який діяв до переходу на міжнародні номери банківських рахунків (IBAN) на підставі Постанови Правління Національного банку України від 28.12.2018 №162 «Про запровадження міжнародного номера банківського рахунку (IBAN) в Україні». Отже, підприємство не змогло перерахувати кінцевий розрахунок. Позивач весь цей час жодними засобами зв`язку не зв`язувався з відповідачем для з`ясування та улагодження даного питання.

В свою чергу позивач стверджує, що до подання позовної заяви не був обізнаний про зміну формату свого рахунку, тому і не повідомляв про це відповідачу, оскільки перехід банківської системи на новий стандарт формування міжнародних банківських рахунків IBAN не є зміною рахунку в класичному розумінні, оскільки не передбачає дій самих власників рахунків. Трансформація рахунку позивача у формат IBAN відбулася без його участі чи повідомлення. Також зазначив, що номер самого рахунку не змінився. До нього додалися лише реквізити банку та код країни.

Враховуючи вищезазначене, суд відхиляє доводи відповідача щодо виникнення у останнього заборгованості у зв`язку із бездіяльністю позивача, оскільки відповідальність за належне виконання взятих на себе обов`язків за Договором в частині здійснення своєчасної та в повному обсязі оплати за виконані позивачем роботи покладаються виключно на відповідача.

Запровадження міжнародного банківського рахунку (IBAN) в Україні не є підставою для звільнення відповідача від виконання взятих на себе зобов`язань за договором на розробку технологічного розділу в частині радіотехнічного та світлотехнічного обладнання техніко-економічного обґрунтування реконструкції аеродромного комплексу аеропорту «Тернопіль» №15-19/к від 06.12.2019.

Станом на день прийняття судом рішення по справі доказів сплати відповідачем заборгованості матеріали справи не містять.

Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), базується ще на римській максимі - "non concedit venire contra factum proprium" (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них. Аналогічна правова позиція міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2019 у справі № 390/34/17.

Добросовісність (пункт 6 статті 3 Цивільного кодексу України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Отже, оскільки заборгованість відповідача перед позивачем за виконані роботи на підставі договору на розробку технологічного розділу в частині радіотехнічного та світлотехнічного обладнання техніко-економічного обґрунтування реконструкції аеродромного комплексу аеропорту «Тернопіль» №15-19/к від 06.12.2019 у розмірі 25 000,00 грн. станом на час прийняття рішення не погашена, позивачем наявними в матеріалах справи доказами належним чином доведена, а відповідачем визнана в повному обсязі, суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості у сумі 25 000,00 грн. є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем зобов`язання за договором на розробку технологічного розділу в частині радіотехнічного та світлотехнічного обладнання техніко-економічного обґрунтування реконструкції аеродромного комплексу аеропорту «Тернопіль» №15-19/к від 06.12.2019 позивач просить стягнути з відповідача інфляційні збитки у розмірі 2 502,92 грн. та 3% річний у розмірі 1 002,79 грн.

Частиною 2 статті 193 ГК України встановлено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Частиною 2 статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Відповідно до постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" №14 від 17.12.2013 року, з урахуванням приписів статті 549, частини другої статті 625 Цивільного кодексу України та статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", правовими наслідками порушення грошового зобов`язання, тобто зобов`язання сплатити гроші, є обов`язок сплатити не лише суму основного боргу, а й неустойку (якщо її стягнення передбачене договором або актами законодавства), інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу.

Верховний Суд України у постанові від 12 квітня 2017 року по справі №3-1462гс16 підкреслив, що платежі встановлені ст.625 ЦК України є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення виконання ним грошового зобов`язання, яка має компенсаційний, а не штрафний характер, як наприклад статті законів, які передбачають неустойку. Компенсація полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Також Верховний Суд України відмітив, що ст.617 ЦК України встановлені загальні підстави звільнення особи від відповідальності за порушення зобов`язання, а ст. 625 ЦК України є спеціальною та такою, що не передбачає жодних підстав для звільнення від відповідальності за порушення виконання грошового зобов`язання.

Отже, Верховний Суд України розв`язуючи спір застосовує принцип права щодо пріоритету спеціальної норми над загальною.

Аналогічні правові висновки містяться у постанові Верховного Суду України від 9 листопада 2016 року у справі № 3-1195гс16.

14 січня 2020 року Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду в рамках справи №924/532/19 досліджував питання щодо особливостей нарахування інфляційних втрат і 3% річних, де визначив, що передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця. Для визначення індексу інфляції за будь-який період необхідно помісячні індекси, які складають відповідний період, перемножити між собою з урахуванням відповідних оплат.

З огляду на вимоги статей 79, 86 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру заборгованості. Якщо з поданого позивачем розрахунку неможливо з`ясувати, як саме обчислено заявлену до стягнення суму, суд може зобов`язати позивача подати більш повний та детальний розрахунок. При цьому суд в будь-якому випадку не позбавлений права зобов`язати відповідача здійснити і подати суду контррозрахунок (зокрема, якщо відповідач посилається на неправильність розрахунку, здійсненого позивачем).

Аналогічні правові висновки викладені також в постановах Верховного Суду від 27.05.2019 по справі № 910/20107/17, від 21.05.2019 по справі № 916/2889/13, від 16.04.2019 по справам № 922/744/18 та № 905/1315/18, від 05.03.2019 по справі № 910/1389/18, від 14.02.2019 по справі № 922/1019/18, від 22.01.2019 по справі № 905/305/18, від 21.05.2018 по справі № 904/10198/15, від 02.03.2018 по справі № 927/467/17.

Згідно зі статтею 625 Цивільного кодексу України стягнення 3% річних та інфляційних витрат можливе до моменту фактичного виконання зобов`язання.

Як уже було встановлено судом, станом на день прийняття судом рішення по справі заборгованість у розміру 25 000,00 грн. відповідачем не сплачена. Доказів протилежного матеріали справи не містять.

Проте, на переконання відповідача, не можливо достовірно встановити дату підписання Акту здачі-приймання робіт, а отже і встановити період розрахунку інфляційних втрат та 3 % річних.

Так, дійсно, позивачем в якості доказу надано копію Акт здачі-приймання робіт підписаний сторонами та засвідчений печаткою відповідача з проставленням дати підписання "30" грудня 2019 року.

Проте, відповідач вважає цей доказ недостовірним, оскільки дати на документі, в тому числі за директора Державного підприємства "Південний державний проектно-конструкторський та науково-дослідний інститут авіаційної промисловості", на переконання відповідача, проставлені позивачем власноручно і на власний розсуд.

Так, на примірнику відповідача сторони взагалі не поставили дату.

Відповідач в свою чергу пояснює те, що в примірнику Акту здачі-приймання робіт позивача вказано дату "30" грудня 2019 року, а у примірнику відповідача цифра не вказана, а лише грудень 2019 року, людським фактором, а саме опискою.

На переконання позивача, факт підтвердження виконання зобов`язання за Договором відбувся у грудні 2019 року.

З огляду на зазначене, суд частково погоджується з доводами відповідача та вважає наданий позивачем копію Акту здачі-приймання робіт датованого "30" грудня 2019 року недостовірним та неналежним в розумінні вимог ст.76, 78 ГПК України доказом по справі.

Проте, враховуючи вимоги статті 193 ГК України та статті 625 ЦК України, незазначення сторонами дати підписання Акту здачі-приймання робіт не звільняє відповідача від відповідальності за неналежне виконання ним своїх зобов`язань, та в будь-якому випадку не може бути підставою для позбавлення позивача наданого йому законом права вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат позивача від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від відповідача за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати позивачеві, оскільки таке користування встановлено судом та не спростовується самим відповідачем.

Так, з копій Акту здачі-приймання робіт наданого відповідачем вбачається, що Акт здачі-приймання робіт підписаний в грудні 2019 року. Дана обставина не заперечується сторонами.

З зазначеного слідує, що Акт здачі-приймання робіт сторонами було підписано не пізніше 31 грудня 2019 року.

Оскільки платежі встановлені ст.625 ЦК України є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення виконання ним грошового зобов`язання, яка має компенсаційний, а не штрафний характер, суд вважає за доцільне розрахувати період нарахування інфляційних збитків та 3% річних виходячи з останнього дня місяця в якому сторонами було підписано відповідний Акт, тобто з 31 грудня 2019 року.

При цьому, пунктом 3.3. Договору сторонами було погоджено, що після виконання робіт за Договором замовник здійснює остаточні розрахунки з вико навцем протягом 5 робочих днів з дати підписання сторонами акту здачі-приймання робіт.

З огляду на зазначене, враховуючи офіційні вихідні дні у січні 2020 року, беручи до уваги встановлений сторонами у п.3.3. Договору строк на здійснення відповідачем остаточного розрахунку за виконані позивачем роботи, відповідач зобов`язаний був здійснити остаточний розрахунок з позивачем не пізніше 10 січня 2020 року.

Таким чином, з наявних матеріалів справи чітко вбачається період прострочення відповідачем виконання свого зобов`язання за Договором в частині оплати виконаних позивачем робіт починаючи з 11.01.2020 по теперішній час.

Позивач, в позовній заяві просить суд інфляційних нарахувань за період з 09.01.2020 по 30.04.2021, суму 3% річних за період з 09.01.2020 по 11.05.2021.

Разом з цим, суд не може виходити за межі періоду нарахування 3% річних та інфляційних, визначених позивачем в позовній заяві.

Перевіривши надані позивачем розрахунки 3% річних та інфляційних нарахувань, здійснивши власний контррозрахунок з використанням калькулятора "Ліга-Закон" суд встановив, що інфляційні втрати за період з 11.01.2020 по 30.04.2021 складають 2 502,92 грн., а сума 3% річних за період з 11.01.2020 по 11.05.2021 складає 998,69 грн.

Відповідно до вимог частини 1 статті 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно частини 1 статті 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до статті 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту статті 77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами 1,2,3 статті 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

Гарантуючи право на справедливий судовий розгляд, стаття 6 Конвенції в той же час не встановлює жодних правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання, в першу чергу, національного законодавства та оцінки національними судами (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010 року).

Питання справедливості розгляду не обов`язково постає у разі відсутності будь-яких інших матеріалів на підтвердження отриманих доказів, слід мати на увазі, що у разі, якщо доказ має дуже вагомий характер і якщо відсутній ризик його недостовірності, необхідність у підтверджувальних доказах відповідно зменшується (рішення Європейського суду з прав людини у справі Яременко проти України, no. 32092/02 від 12.06.2008 року).

Відповідно до частини 1 статті 14 ГПК України, суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Зважаючи на встановлені факти та вимоги вищезазначених норм, дослідивши всі обставини, що мають значення для справи, надавши їм відповідну правову оцінку та врахувавши факт неналежного виконання відповідачем умов договору на розробку технологічного розділу в частині радіотехнічного та світлотехнічного обладнання техніко-економічного обґрунтування реконструкції аеродромного комплексу аеропорту «Тернопіль» №15-19/к від 06.12.2019, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення інфляційних збитків та 3% річних підлягають частковому задоволенню, а саме: інфляційні втрати у розмірі 2 502,92 грн. та 3% річних у розмірі 998,69 грн.

Відповідно до ст.129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, витрати на оплату судового збору, понесені позивачем, підлягають відшкодуванню йому за рахунок відповідача пропорційно розміру задоволених вимог, що складає 2 269,67 грн.

Щодо витрат на правничу допомогу, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст.126 ГПК України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Відповідно до ч.8 ст.129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Так, позивач в позовній заяві та у відповіді на відзив просив суд вирішити питання про стягнення витрат на правову допомогу.

Враховуючи вищевикладене, суд надає:

- позивачу строк протягом п`яти днів з дня отримання рішення суду для надання доказів понесення останнім витрат на професійну правничу допомогу (за необхідності);

- відповідачу строк протягом п`яти днів з дня отримання рішення суду для подання клопотання про зменшення витрат на професійну правничу допомогу (за необхідності).

У разі ненадання сторонами вищезазначених документів у строк встановлений судом питання про розподіл між сторонами витрат на професійну правничу допомогу адвоката буде розглянуто судом за наявними в матеріалах справи документами.

На підставі викладеного та керуючись статтями 4, 20, 73, 74, 86, 129, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Фізичної особи-підприємця Поздняка Валерія Павловича до Державного підприємства "Південний державний проектно-конструкторський та науково-дослідний інститут авіаційної промисловості" про стягнення заборгованості -задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства "Південний державний проектно-конструкторський та науково-дослідний інститут авіаційної промисловості" (61023, м. Харків, вул. Сумська, буд. 130-А; ) на користь Фізичної особи-підприємця Поздняка Валерія Павловича ( АДРЕСА_1 ; код ЄДРПОУ: НОМЕР_1 ) суму основного боргу у розмірі 25 000 (двадцять п`ять тисяч) грн. 00 коп., інфляційних збитків у розмірі 2 502 (дві тисячі п`ятсот дві) грн. 92 коп., 3% річних у розмірі 998 (дев`ятсот дев`яносто вісім) грн. 69 коп., а також суму судового збору у розмірі 2 269 (дві тисячі двісті шістдесят дев`ять) грн. 67 коп.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення відповідно до ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України та з урахуванням п.п. 17.5 п.17 Перехідних положень Кодексу.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено "26" липня 2021 р.

Суддя Т.О. Пономаренко