ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" липня 2021 р.м. ХарківСправа № 922/851/21

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Лавренюк Т.А.

при секретарі судового засідання Калашников Г.О.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Керівника Харківської місцевої прокуратури № 5 Харківської області (61001, м. Харків, майдан Героїв Небесної Сотні, 4)
до 1. Харківської міської ради (61003, майдан Конституції, 7) , 2. Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради (61003, м. Харків, майдан Конституції, 16) , 3. Фірми "Сотруднічество" у формі товариства з обмеженою відповідальністю (61010, м. Харків, вул. Голдбергівська, 66) , 4. ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )
про визнання незаконним та скасування рішення, визнання договору купівлі-продажу недійсним, витребування майна
за участю учасників справи:

прокурор - Ткаченко К.О.;

представник 1-го та 2-го відповідачів - Скидан М.А.;

представник 3-го та 4-го відповідачів - ОСОБА_2 ;

ВСТАНОВИВ:

Керівник Харківської місцевої прокуратури № 5 звернувся до Господарського суду Харківської області з позовом до відповідачів: 1.Харківської міської ради, 2.Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради, 3.Фірма "Сотруднічество" у формі товариства з обмеженою відповідальністю, 4. ОСОБА_1 , в якому прокурор просить суд:

- визнати незаконним та скасувати п. 37 додатку 1 до рішення 7 сесії Харківської міської ради 7 скликання "Про відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Харкова" від 06.07.2016 №283/16;

- визнати недійсним договір купівлі-продажу нежитлових приміщень від 07.03.2017 № 5461-В-С, укладений між Управлінням комунального майна та приватизації Департаменту економіки і комунального майна Харківської міської ради та Фірмою "Сотруднічество" у формі товариства з обмеженою відповідальністю, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Саутенко Н.В. і зареєстрований в реєстрі за № 638, скасувавши його державну реєстрацію;

- витребувати у ОСОБА_1 на користь територіальної громади міста Харкова в особі Харківської міської ради, нежитлові підвальні приміщення № І-:-ІV площею 114,1 кв.м та першого поверху № 1-:-7, І, VI, VII площею 226,0 кв.м в нежитловій будівлі літ. "Б-1" загальною площею 340 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 , зобов`язавши ОСОБА_1 передати вказані приміщення за актом приймання-передачі територіальній громаді міста Харкова в особі Харківської міської ради, а Харківську міську раду зобов`язати прийняти.

Попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи складається з суми сплаченого судового збору за подання даного позову до суду у розмірі 6 810,00грн.

В обґрунтування позовних вимог, прокурор посилається на незаконність прийнятого Харківською міською радою спірного Рішення від 06.07.2016; незаконність обраного способу приватизації нежитлових приміщень шляхом викупу, а не продажу на аукціоні або за конкурсом. Позивач зазначає, що Фірмою "Сотруднічество" у формі Товариства з обмеженою відповідальністю не подавалися до органу приватизації документи про невід`ємні поліпшення орендованого майна, здійснені останнім за час оренди за згодою орендодавця, які неможливо відокремити від відповідного об`єкта без завдання йому шкоди, в розмірі не менш як 25 відсотків ринкової вартості майна, за якою воно було передано в оренду, визначеної суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання для цілей оренди майна. Стверджує, що прийняттям спірного Рішення міської ради від 06.07.2016 та укладенням спірного договору купівлі-продажу відповідачами були порушені вимоги Закону України "Про приватизацію державного майна", Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)", Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", Програми приватизації та відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади міста Харкова на 2012-2016 рр., затвердженої рішенням Харківської міської ради від 23.12.2011 № 565/11, наслідком чого є порушення прав та інтересів територіальної громади м. Харкова.

Договір купівлі-продажу нежитлових приміщень від 07.03.2017 № 5461-В-С не відповідає вимогам закону, суперечить інтересам держави і суспільства, а тому підлягає визнанню недійсним відповідно до ст.ст.203, 215, 228 Цивільного кодексу України, а нежитлові підвальні приміщення № І-:-ІV площею 114,1 кв.м та першого поверху № 1-:-7, І, VI, VII площею 226,0 кв.м в нежитловій будівлі літ. "Б-1" загальною площею 340 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 підлягають поверненню територіальній громаді міста Харкова на підставі ч.1 ст.216 Цивільного кодексу України.

Як зазначає прокурор, відчуження комунального майна у 2017 році ОСОБА_1 не може свідчити про добросовісне набуття права власності на спірні приміщення, оскільки остання на момент приватизації володіла 50% статутного капіталу Фірми "Сотруднічество" у формі Товариства з обмеженою відповідальністю та як учасник Товариства була присутня на загальних зборах учасників Фірми "Сотруднічество" у формі Товариства з обмеженою відповідальністю, на яких було постановлено рішення приватизувати спірні нежитлові приміщення, а тому повинна була усвідомлювати невідповідність процедури приватизації нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_3 ).

На підставі зазначеного нежитлові підвальні приміщення № І-:-ІV площею 114,1 кв.м та першого поверху № 1-:-7, І, VI, VII площею 226,0 кв.м в нежитловій будівлі літ. "Б-1" загальною площею 340 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 , підлягають витребуванню від Фізичної особи ОСОБА_1 на користь територіальної громади міста Харкова в особі Харківської міської ради.

Також прокурор просить суд визнати поважність причин пропуску позовної давності та поновити строк звернення до суду.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.03.2021 справу № 922/851/21 передано на розгляд судді Жиляєву Є.М.

Ухвалою суду від 22.03.2021 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 20.04.2021 на 10:00.

В судовому засіданні 20.04.2021 прокурором було заявлено усний відвід судді, який задоволено судом, про що постановлено відповідну ухвалу.

20.04.2021 справу № 922/851/21 передано для здійснення повторного автоматизованого розподілу та заміни відведеного судді, відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.04.2021 для розгляду даної справи визначено суддю Лавренюк Т.А.

Ухвалою суду від 22.04.2021 позовну заяву прийнято до розгляду, призначено справу за правилами загального позовного провадження, почато у справі підготовче провадження та призначено підготовче засідання на 13.05.2021.

Хід розгляду справи викладений в попередніх ухвалах суду.

15.06.2021 в підготовчому засіданні без виходу до нарадчої кімнати судом постановлено ухвалу із занесенням її до протоколу судового засідання про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

На адресу суду від першого відповідача надійшов відзив на позов, в якому останній проти позову заперечує, просить суд в його задоволенні відмовити, посилаючись на те, що при прийнятті рішення від 06.07.2016 № 283/16 Харківською міською радою повністю дотримано спосіб та порядок проведення процедури приватизації нежитлових приміщень.

У своїх запереченнях перший відповідач посилаючись на Науково-консультативний висновок Науково-дослідного інституту будівництва та місцевого самоврядування НАПрН України № 157 щодо окремих питань приватизації комунального майна зазначає, що вирішення питання приватизації майна, що є комунальною власністю, у тому числі прийняття відповідних правових актів, належить до виключної компетенції сільських, селищних, міських рад.

Також перший відповідач посилається на відсутність правових підстав для визнання договору купівлі-продажу нежитлових приміщень недійсним та витребування майна, позивачем не доведено наявність протиправної поведінки з боку третього відповідача, яка б могла вплинути на дії органів приватизації. Позивачем також не доведено наявності такого суспільного інтересу у потребах держави у спірному майні, який би дозволяв дійти висновку про наявність підстав у втручання у майнові права відповідачів як добросовісних набувачів спірного нерухомого майна.

Крім того, перший відповідач посилається на недоведеність та необґрунтованість прокурором підстав його представництва інтересів держави в суді.

Другий відповідач у відзиві на позов проти позовних вимог заперечує в повному обсязі, посилаючись на те, що відповідачем дотримано спосіб прийняття оскаржуваного рішення, оскільки дане рішення прийнято на черговій сесії ради, дана сесія є правомочною, проводились доповідь та обговорення проекту рішення, голосування і за його результатами більшістю голосів присутніх депутатів рішення було прийнято. Позивачем не доведено та не підтверджено належними та допустимими доказами той факт, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням вимог законодавства України, з перевищенням компетенції та порушувало права інших осіб. Ініціатива щодо визначення способу приватизації належить другому відповідачу.

Що стосується правових підстав визнання договору купівлі-продажу нежитлових приміщень недійсним та підстав для представництва прокурором інтересів держави в суді, доводи другого відповідача повністю кореспондуються з доводами, викладеними першим відповідачем у відзиві на позов.

Третій відповідач у відзиві на позов, заперечуючи проти позовних вимог, посилається на те, що прокуратура, подаючи позов до суду в інтересах держави, не дотрималась порядку, встановленого ст.23 Закону України "Про прокуратуру". Також третій відповідач посилається на те, що здійснюючи приватизаційну політику щодо третього відповідача, перший та другий відповідачі діяли як органи публічної влади і повинні були ухвалювати свої рішення в межах чинних на той час законів, вони мали виключні повноваження щодо встановлення умов приватизації та ухвалення необхідних для її проведення актів, не погоджуючи своїх дій та рішень з покупцями. Покупці не мали і не могли мати можливість перевіряти правильність актів Ради та Виконавчого комітету ради щодо приватизації ними майна. Матеріали справи не містять доказів протиправної поведінки третього відповідача при укладанні договору № 5461-В-С від 07.03.2017. На момент укладання договору існувала судова практика щодо законності таких дій, а тому свої дії та дії місцевої влади третій відповідач вважає законними.

На підставі зазначеного третій відповідач просить суд в задоволенні позову відмовити повністю.

Заперечення четвертого відповідача, викладені ним у відзиві на позов, ґрунтуються на тому, що на момент звернення прокурора з вимогою повернути спірне майно, спірні рішення та договір не були визнані незаконними та недійсними, отже права та інтереси держави у вигляді територіальної громади не були порушені, оскільки власником даного майна був не перший відповідач, а четвертий, який не був стороною оспорюваного правочину, а отже і визнання недійсним зазначеного правочину автоматично не тягне за собою обов`язок четвертого відповідача повернути зазначене майно. Вважає позовні вимоги прокурора в цій частині необґрунтованими та недоведеними.

Крім того, другий та третій відповідачі звернулись до суду з клопотаннями про залишення позовної заяви без розгляду на підставі п.2 ч.1 ст.226 Господарського процесуального кодексу України у зв`язку з не підтвердженням прокурором підстав представництва інтересів держави у даній справі.

Не погоджуючись з запереченнями відповідачів, прокурор у відповідях на подані відзиви посилається на те, що продаж майна має бути проведений виключно шляхом аукціону або конкурсу, у виключних випадках такий продаж може бути проведений шляхом викупу, зокрема, орендарем об`єкту, який вже перебуває у нього в оренді, якщо орендарем за згодою орендодавця за рахунок власних коштів здійснено поліпшення орендованого майна, яке неможливо відокремити від відповідного об`єкта без завдання йому шкоди, в розмірі не менш як 25% ринкової вартості майна. Доказів такого поліпшення матеріали справи не містять та відповідачами даний факт не спростовано. Орендар до органу приватизації, тобто до Управління комунального майна та приватизації, не подавав документи, передбачені п.2.2 Порядку оцінки орендованого нерухомого майна, що містить невід`ємні поліпшення, здійснені за час його оренди, під час приватизації.

Здійснення радою права власності, зокрема, розпорядження майном не у спосіб та поза межами повноважень, передбачених законом, не може оцінюватись як вираження волі територіальної громади.

Щодо правових підстав визнання недійсним договору купівлі-продажу нежитлових приміщень № 5461-В-С від 07.03.2017 прокурор зазначає, що спірний правочин порушує інтереси держави в особі територіальної громади м. Харкова, що суперечить вимогам ч.1 ст.203 Цивільного кодексу України, також цей договір суперечить ст.345 Цивільного кодексу України.

Що стосується позовних вимог в частині витребування майна у ОСОБА_1 прокурор, з посиланням на ст.ст.387, 338 Цивільного кодексу України, зазначає, що власник майна може витребувати належне йому майно від будь-якої особи, яка є останнім набувачем майна та яка незаконно, без відповідної правової підстави володіє ним, незалежно від того скільки разів це майно було відчужене попередніми набувачами та без визнання всіх угод щодо спірного майна недійсними. Не витребувавши майно у ОСОБА_1 , порушені права та інтереси територіальної громади залишаються незахищеними і підлягають поновленню.

Як зазначає прокурор, його звернення до суду у даній справі спрямоване на дотримання встановлених Конституцією України принципів верховенства права, задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні питання про передачу комунального майна у власність. Законодавством прямо передбачено право прокурора звертатись до суду в інтересах держави у разі нездійснення або неналежного здійснення органом місцевого самоврядування відповідних повноважень.

З цих же підстав прокурор заперечує проти клопотання другого та третього відповідача про залишення позовної заяви без розгляду.

На підставі зазначеного, прокурор просить суд задовольнити позов в повному обсязі.

Прокурор в судовому засіданні 16.07.2021 позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить суд позов задовольнити з підстав, викладених у позові.

Присутні в судовому засіданні представники першого, другого, третього та четвертого відповідачів проти позову заперечують повністю з підстав, викладених у відзивах на позов та письмових поясненнях.

З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи, суд встановив наступне.

28.05.2013 між Управлінням комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради (другий відповідач) та Фірмою "Сотруднічество" у формі Товариства з обмеженою відповідальністю (третій відповідач) укладено договір оренди № 1901 (далі - договір), відповідно до умов якого другий відповідач передав, а третій відповідач прийняв у строкове платне користування нежитлові підвальні приміщення № І-:-ІV площею 114,1 кв.м та першого поверху № 1-:-7, І, VI, VII площею 226,0 кв.м в нежитловій будівлі літ. "Б-1" загальною площею 340 кв.м. за адресою: м. Харків, вул. Гольдбергівська, 66, які належать до комунальної власності територіальної громади м. Харкова. Право на оренду цього майна отримано третім відповідачем на підставі рішення виконавчого комітету Харківської міської ради від 22.05.2013 № 320 "Про передачу в оренду нежитлових приміщень".

Додатковою угодою № 1 від 25.05.2016 до договору оренди № 1901 від 28.05.2013 сторони погодили вартість об`єкту оренди, яка станом на 30.03.2016 складає 565 000,00грн.

Відповідно до п.4.8 договору змінювати стан орендованого майна третій відповідач зобов`язався виключно за письмовою згодою другого відповідача.

За умовами п.4.8 договору, третій відповідач зобов`язався здійснювати поточний ремонт за письмовою згодою другого відповідача, за свій рахунок здійснювати капітальний ремонт за письмовою згодою другого відповідача при наявності узгодженої проектно-кошторисної документації та дозволу, отриманого відповідно до чинного законодавства, здійснювати реконструкцію орендованого майна за письмовою згодою другого відповідача за свій рахунок за окремими проектами, які розроблені спеціалізованими проектними організаціями і узгоджені з Управлінням містобудування і архітектури Харківської міської ради до початку проведення робіт при наявності дозволу, отриманого відповідно до діючого законодавства.

У п.5.3 договору сторони погодили, що третій відповідач має право за письмовою згодою другого відповідача вносити зміни до складу орендованого майна, провадити невід`ємні поліпшення, які необхідні для здійснення господарської діяльності, що зумовлює підвищення його вартості. Якщо невід`ємні поліпшення майна зроблені за згодою другого відповідача, третій відповідач має право на відшкодування вартості необхідних витрат або зарахування їх вартості тільки у разі придбання об`єкта у власність.

21.01.2016 третій відповідач звернувся з заявою (вх. № 710) до другого відповідача з проханням дозволити приватизацію вказаних вище орендованих приміщень шляхом викупу.

На підставі вказаного звернення Харківською міською радою (перший відповідач) прийнято відповідне рішення, а саме п.37 додатку 1 до рішення 7 сесії Харківської міської ради 7 скликання "Про відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Харкова" від 06.07.2016 № 283/16, міська рада дозволила приватизувати вказаний об`єкт нерухомого майна шляхом викупу.

15.07.2016 третій відповідач звернувся до другого відповідача з заявою про приватизацію (вх. № 3352), розглянувши яку, орган приватизації визначив спосіб приватизації - викуп.

Також, 15.07.2016 третій відповідач звернувся до другого відповідача з листом (вх. № 11695), в якому просив доручити проведення оцінки для приватизації суб`єкту оціночної діяльності Товариству з обмеженою відповідальністю "Сіт-Консалт", що і було зроблено другим відповідачем.

31.07.2016 Товариством з обмеженою відповідальністю "Сіт-Консалт" складено звіт про незалежну оцінку нерухомого майна, затверджений Управлінням комунального майна та приватизації 16.07.2016, відповідно до якого вартість вказаного майна станом на 31.07.2016 складає 463 000,00грн.

07.03.2017 між Фірмою "Сотруднічество" у формі Товариства з обмеженою відповідальністю та територіальною громадою м. Харкова в особі Харківської міської ради, від імені якої діє Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради укладено договір купівлі-продажу нежитлових приміщень, орендованих Фірмою "Сотруднічество" у формі Товариства з обмеженою відповідальністю № 5461-В-С, відповідно до якого другий відповідач передав, а третій відповідач прийняв у власність нежитлові підвальні приміщення № І-:-ІV площею 114,1 кв.м та першого поверху № 1-:-7, І, VI, VII площею 226,0 кв.м в нежитловій будівлі літ. "Б-1" загальною площею 340 кв.м. за адресою: м. Харків, вул. Гольдбергівська, 66.

12.12.2017 між Фірмою "Сотруднічество" у формі Товариства з обмеженою відповідальністю та ОСОБА_1 (четвертий відповідач) укладено договір купівлі-продажу, відповідно до умов якого третій відповідач передав у власність четвертого відповідача, а четвертий відповідач прийняв нежитлові підвальні приміщення № І-:-ІV площею 114,1 кв.м та першого поверху № 1-:-7, І, VI, VII площею 226,0 кв.м в нежитловій будівлі літ. "Б-1" загальною площею 340 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 .

Рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 28683130 від 12.12.2017 зареєстровано право власності за Леоновою Ірною Віталіївною на нежитлові підвальні приміщення № І-:-ІV площею 114,1 кв.м та першого поверху № 1-:-7, І, VI, VII площею 226,0 кв.м в нежитловій будівлі літ. "Б-1" загальною площею 340 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 .

Оскільки, на думку прокурора, Харківська міська рада незаконно обрала спосіб приватизації оспорюваного майна шляхом викупу орендарем зазначених вище нежитлових приміщень, прокурор звернувся до суду з відповідним позовом.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд керується наступним.

Відповідно до ст.131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Статтею 23 Закону України "Про прокуратуру" визначено, що представництво прокурором інтересів держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів держави, у випадках та порядку, встановлених законом.

Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

За приписами ч.3 ст.53 Господарського процесуального кодексу України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Таким чином, суд зазначає, що в розумінні ч.3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" недотримання під час проведення приватизації вимог чинного законодавства, принципів відкритості, максимальної ефективності та економії, унеможливлює раціональне та ефективне використання комунального майна громади, що в свою чергу порушує матеріальні інтереси держави, а також безпосередньо порушує права та інтереси мешканців територіальної громади, забезпечення яких є головним обов`язком держави, відповідно до ст.3 Конституції України.

Державні інтереси закріплюються як нормами Конституції України, так і нормами інших правових актів. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин.

Згідно із ст.327 Цивільного кодексу України та ч.5 ст.16 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", матеріальною основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у комунальній власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, а також об`єкти їхньої спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних рад.

Відчуження об`єктів нерухомості з комунальної власності з порушенням вимог законодавства підриває матеріальну і фінансову основу місцевого самоврядування, що в свою чергу завдає шкоду інтересам держави, яка згідно із ст.7 Конституції України, гарантує місцеве самоврядування.

З урахуванням того, що Харківська міська рада представляє інтереси громади міста Харкова, однак у даному випадку вона є відповідачем у справі і саме вона вчинила дії, які негативно впливають на інтереси громади, так само як і Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки і комунального майна Харківської міської ради, прокурор самостійно подає вказаний позов.

З огляду на викладене, звернення прокурора з позовом до суду, спрямоване на дотримання встановлених Конституцією України принципів верховенства права та законності, а також задоволення суспільної потреби у дотриманні вимог чинного законодавства під час відчуження об`єктів нерухомості з комунальної власності, у зв`язку з чим суд дійшов висновку, що прокурор належним чином обґрунтував наявність підстав для здійснення такого представництва в суді відповідно до вимог Закону України "Про прокуратуру".

За таких обставин заперечення другого та третього відповідачів щодо не підтвердження прокурором підстав представництва інтересів держави у даній справі є безпідставними, у зв`язку з чим в задоволенні клопотанням про залишення позовної заяви без розгляду на підставі п.2 ч.1 ст.226 Господарського процесуального кодексу України суд вважає за необхідне відмовити.

Оскільки предметом спору є питання приватизації нерухомого майна, яке є комунальною власністю територіальної громади м. Харкова тому застосуванню підлягають норми Законів України "Про місцеве самоврядування", "Про приватизацію державного майна", "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)", в редакції, чинній на момент виникнення та існування спірних правовідносин, а також Програми приватизації та відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Харкова на 2012-2016, затвердженої рішенням Харківської міської ради від 23.12.2011 № 565/11.

Оспорюване рішення Харківської міської ради № 283/16 від 06.07.2016 прийнято на підставі Законів України "Про приватизацію державного майна", "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)", "Про місцеве самоврядування в Україні" та Програми приватизації та відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Харкова на 2012-2016 роки, затвердженої рішенням 12 сесії Харківської міської ради 6 скликання від 23.12.2011 № 565/11.

При цьому у договорі купівлі-продажу нежитлових приміщень № 5461-В-С від 07.03.2017 зазначено, що його укладено на підставі рішення 12 сесії Харківської міської ради 6 скликання від 23.12.2011 № 565/11 "Про програму приватизації та відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Харкова на 2012-2016 роки" та рішення 7 сесії Харківської міської ради 7 скликання від 06.07.2016 № 283/16 "Про відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Харкова".

Відповідно до п.1.1 зазначеної вище Програм, її розроблено відповідно до Конституції України, Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України, законів України "Про місцеве самоврядування в Україні", "Про приватизацію державного майна", "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)" та інших законодавчих актів, що регулюють питання власності.

У п.п.1.2 Програми визначено основні цілі, пріоритети, завдання, способи приватизації комунального майна, групи об`єктів, що підлягають приватизації, орієнтовні завдання щодо обсягів приватизації та надходження коштів від приватизації до бюджету міста Харкова, завдання щодо реалізації стратегії відносин власності у 2012-2016 роках.

Метою приватизації є, зокрема, реалізація права територіальної громади володіти, ефективно користуватися і розпоряджатися на власний розсуд і в своїх інтересах майном, що належить їй, як безпосередньо, так і через спеціально уповноважені органи.

До пріоритетів проведення приватизації у 2012-2016 роки належать досягнення максимальної ефективності приватизації об`єктів, що підлягають приватизації відповідно до Програм.

До основних принципів індивідуальної приватизації відноситься досягнення максимального економічного ефекту від продажу об`єкта приватизації; вибір способу приватизації об`єкта.

Відповідно до п.п.5.1. Програми приватизація здійснюється способами, що визначаються законодавством України і цією Програмою для кожної групи об`єктів.

Продаж об`єктів групи А здійснюється відповідно до Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)" та цієї Програми шляхом викупу, продажу на аукціоні, за конкурсом (п.5.4 Програми).

Пунктом 5.7 Програми приватизації та відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Харкова на 2012-2016 роки передбачено, що Орендар має переважне право на викуп орендованого майна, якщо ним за згодою орендодавця здійснені за рахунок власних коштів поліпшення, які неможливо відокремити від відповідного об`єкта без завдання йому шкоди, вартістю не менше 25 відсотків залишкової вартості майна (будинки, споруди, приміщення).

Відповідно до ч.2 ст.5-1 Закону України "Про приватизацію державного майна" об`єкти приватизації, що належать до груп А, Д і Ж, є об`єктами малої приватизації.

Частиною 2 ст.16-2 Закону України "Про приватизацію державного майна" передбачено, що викуп об`єктів малої приватизації здійснюється відповідно до Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)".

Судом встановлено, що нежитлові підвальні приміщення № І-:-ІV площею 114,1 кв.м та першого поверху № 1-:-7, І, VI, VII площею 226,0 кв.м в нежитловій будівлі літ. "Б-1" загальною площею 340 кв.м. за адресою: м. Харків, вул. Гольдбергівська, 66, які перший відповідач рішенням від 06.07.2016 № 283/16 вирішив відчужити шляхом викупу Фірмою "Сотруднічество" у формі Товариства з обмеженою відповідальністю, про що зазначено у п.37 додатку до цього рішення, є окремим індивідуально визначеним майном, тобто відноситься до групи А об`єктів приватизації, та перебуває у комунальній власності міста Харкова.

Відповідно до ст.3 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)" (у редакції, чинній на час прийняття Харківською міською радою оспорюваного рішення) приватизація об`єктів малої приватизації здійснюється шляхом: викупу, продажу на аукціоні (в тому числі за методом зниження ціни, без оголошення ціни), продажу за конкурсом з відкритістю пропонування ціни за принципом аукціону.

З моменту прийняття рішення про приватизацію об`єктів, які перебувають у комунальній власності, органами приватизації здійснюється підготовка до їх приватизації відповідно до ст.8 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)" (у редакції, чинній на час прийняття оспорюваного рішення), що полягає, зокрема, у встановлені ціни продажу об`єкта, що підлягає приватизації, зокрема, шляхом викупу з урахуванням результатів оцінки об`єкта, публікації інформації про об`єкти малої приватизації у відповідних інформаційних бюлетенях та місцевій пресі, а також вчиненні інших дій, необхідних для підготовки об`єктів малої приватизації до продажу.

У ч.1, 3 ст.11 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)" вказано, що викуп застосовується до об`єктів малої приватизації, які не продано на аукціоні, за конкурсом, а також у разі, якщо право покупця на викуп об`єкта передбачено законодавчими актами. Порядок викупу об`єкта встановлюється Фондом державного майна України.

За приписами п.1 ч.1 ст.18-2 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)" приватизація об`єктів групи А здійснюється з урахуванням таких особливостей: у разі прийняття рішення про приватизацію орендованого державного майна (будівлі, споруди, нежитлового приміщення) орендар одержує право на викуп такого майна, якщо орендарем за згодою орендодавця за рахунок власних коштів здійснено поліпшення орендованого майна, яке неможливо відокремити від відповідного об`єкта без завдання йому шкоди, в розмірі не менш як 25 відсотків ринкової вартості майна, за яким воно було передано в оренду, визначеної суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання для цілей оренди майна.

Порядок викупу встановлений Фондом державного майна України та на час виникнення спірних правовідносин діяв Порядок продажу об`єктів малої приватизації шляхом викупу, на аукціоні (в тому числі за методом зниження ціни, без оголошення ціни), за конкурсом з відкритістю пропонування ціни за принципом аукціону, затверджений Фондом державного майна України від 02.04.2012 № 439 (далі - Порядок № 439).

Згідно з п.8.1 Порядку № 439 викуп об`єктів малої приватизації застосовується відповідно до п.3.3 розділу III та п.7.15 розділу VII цього Порядку щодо об`єктів малої приватизації, які не продані на аукціоні, за конкурсом, а також якщо право покупця на викуп об`єкта передбачено чинним законодавством України.

Відповідно до п.8.2 Порядку № 439 ціна продажу об`єкта, що підлягає приватизації шляхом викупу, установлюється на підставі результатів його оцінки.

Оцінка майна, яке підлягає приватизації, провадиться відповідно до Методики оцінки майна, затвердженою постановою Кабінету Міністрів України від 10.12.2003 № 1891 (далі - Методика № 1891).

Відповідно до п.69 Методики (у редакції, чинній на час прийняття оспорюваного рішення), вимоги цього розділу поширюються на випадки проведення оцінки об`єктів у матеріальній формі з метою їх приватизації (окреме індивідуально визначене майно, об`єкти незавершеного будівництва, включаючи законсервовані об`єкти, об`єкти соціально-культурного призначення) як об`єктів малої приватизації, застави та інші способи відчуження відповідно до законодавства.

Згідно з п.70 Методики № 1891, для визначення вартості об`єктів нерухомості, що приватизуються відповідно до Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)", у тому числі разом із земельними ділянками, на яких розташовані такі об`єкти, застосовується незалежна оцінка, яка проводиться відповідно до національних стандартів оцінки з урахуванням вимог цієї Методики та Методики оцінки земельних ділянок.

Вибір виду вартості об`єктів малої приватизації регулюється вимогами національних стандартів оцінки з урахуванням особливостей, визначених цією Методикою. При цьому враховуються способи їх продажу, строк корисного використання таких об`єктів, належність їх до спеціалізованого або неспеціалізованого майна. У разі викупу об`єктів малої приватизації може визначатися їх ринкова вартість або спеціальна вартість залежно від наявності передумов їх застосування, визначених Національним стандартом № 1 (п.71 Методики № 1891).

Згідно з абз.6 п.73 Методики № 1891 порядок оцінки орендованого нерухомого майна (майна, що надавалося у концесію), що містить невід`ємні поліпшення, здійснені за час його оренди (концесії), під час приватизації, встановлюється Фондом державного майна. Порядком також визначається процедура ідентифікації невід`ємних поліпшень, здійснених за рахунок коштів орендаря (концесіонера).

Наказом Фонду державного майна України від 27.02.2004 № 377 затверджено Порядок оцінки орендованого нерухомого майна, що містить невід`ємні поліпшення, здійснені за час його оренди, під час приватизації (далі - Порядок № 377).

Відповідно до п.1.1. Порядку, цей Порядок установлює вимоги до проведення незалежної оцінки орендованого нерухомого майна (крім земельних ділянок), що містить невід`ємні поліпшення (далі - орендоване нерухоме майно), під час приватизації способами, визначеними законодавством, а також процедур ідентифікації невід`ємних поліпшень, здійснених за рахунок коштів орендаря. Порядок застосовується для оцінки орендованого нерухомого майна, що перебуває у державній, комунальній власності або належить Автономній Республіці Крим, щодо якого прийнято рішення про приватизацію та компенсацію орендарю вартості невід`ємних поліпшень, здійснених за рахунок коштів орендаря. Невід`ємними поліпшеннями орендованого майна є здійснені орендарем за час оренди заходи, спрямовані на покращення фізичного (технічного) стану орендованого майна та (або) його споживчих якостей, відокремлення яких призведе до зменшення його ринкової вартості.

За умовами п.2.1. Порядку, ідентифікацією поліпшень орендованого нерухомого майна є встановлення суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання факту відповідності підтверджувальних документів, наданих орендарем, про здійснені ним заходи, спрямовані на покращення фізичного (технічного) стану орендованого нерухомого майна та (або) його споживчих якостей (далі - поліпшення), наявним поліпшенням, які неможливо відокремити від відповідного об`єкта без завдання йому шкоди і які здійснені за рахунок коштів орендаря та за згодою орендодавця. Ідентифікуються поліпшення, що здійснені протягом строку дії договору оренди та наявні на дату оцінки.

Відповідно до п.2.2 Порядку, підтверджувальні документи про здійснені орендарем поліпшення, що подаються ним до відповідного органу приватизації, включають:

договір оренди, укладений з дотриманням вимог законодавства; письмову згоду орендодавця на здійснення орендарем поліпшень орендованого нерухомого майна за його кошти;

погоджену орендодавцем проектно-кошторисну документацію на проведення поліпшень, підписані замовником і підрядником акти виконаних будівельних робіт, копії документів, що підтверджують проведені орендарем розрахунки за виконані поліпшення орендованого нерухомого майна, у тому числі придбані матеріали, конструкції тощо;

аудиторський висновок щодо підтвердження фінансування здійснених поліпшень орендованого нерухомого майна за рахунок коштів орендаря. Аудиторський висновок має містити розшифровку періодів освоєння, напрямів та джерел фінансування поліпшень, у тому числі за рахунок коштів орендаря, з посиланням на підтверджувальні документи;

довідку, видану орендарем та завірену аудитором, про суму витрат, понесених орендарем у зв`язку із здійсненням поліпшень, яка віднесена орендарем на збільшення вартості його необоротних активів, у розмірі, який перевищує встановлену законодавством з питань оподаткування частку витрат для включення їх до валових витрат. При визначенні суми зазначених витрат ураховується невідшкодована орендодавцю вартість придатних для подальшого використання будівельних матеріалів, виробів, конструкцій, устаткування, отриманих орендарем під час здійснення поліпшень;

інші документи, необхідні для виконання положень цього Порядку.

Як вбачається з матеріалів справи третій відповідач до органу приватизації, документи, передбачені п.2.2. Порядку оцінки орендованого нерухомого майна, що містить невід`ємні поліпшення, здійснені за час оренди, під час приватизації, не подавав, що в свою чергу свідчить про те, що Фірма "Сотруднічество" у формі Товариства з обмеженою відповідальністю жодних поліпшень орендованого майна за період перебування об`єкту нерухомого майна у нього в оренді, а саме з 28.05.2013 по 21.01.2016, тобто по день подачі ним заяви до Харківської міської ради для викупу, не здійснив.

Дослідивши Звіт про оцінку майна, наданий суб`єктом оціночної діяльності - Товариством з обмеженою відповідальністю "Сіт-Консалт" від 31.07.2016 про вартість спірних нежитлових підвальних приміщень № І-:-ІV площею 114,1 кв.м та першого поверху № 1-:-7, І, VI, VII площею 226,0 кв.м в нежитловій будівлі літ. "Б-1" загальною площею 340 кв.м., судом вбачається відсутність будь-яких відомостей про те, що третім відповідачем проводились ремонтні роботи у цих нежитлових підвальних приміщеннях, у т. ч. було здійснено їх невід`ємні поліпшення.

Не містять таких відомостей також і договір оренди № 1901 від 28.05.2013 та договір купівлі-продажу нежитлових приміщень № 5461-В-С від 07.03.2017.

Даний факт першим, другим та третім відповідачами не спростований, в матеріалах справи такі докази також відсутні.

Таким чином, враховуючи те, що жодних поліпшень орендованих третім відповідачем нежитлових приміщень, останнім не проводилось, суд дійшов висновку, що Харківська міська рада як орган місцевого самоврядування не мала право самостійно обирати спосіб приватизації спірних нежитлових приміщень без урахування наведених вище законодавчих обмежень.

Відповідно до приписів ч.5 ст.16 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради.

Частиною 5 ст.60 цього Закону визначено, що органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності.

Отже, правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності належать органу місцевого самоврядування, яким у спірних правовідносинах є Харківська міська рада.

При цьому ст.19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Територіальна громада міста Харкова, як власник спірного об`єкта нерухомості, делегує Харківській міській раді повноваження щодо здійснення права власності від її (громади) імені, в її інтересах, виключно у спосіб та у межах повноважень, передбачених законом.

Тобто воля територіальної громади як власника може виражатися лише в таких діях органу місцевого самоврядування, які відповідають вимогам законодавства та інтересам територіальної громади.

За приписами ст.21 Цивільного кодексу України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Відповідно до ч.1 ст.86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України).

Враховуючи викладене, а також те, що першим відповідачем, в супереч вимог ч.1 ст.18-2 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)" в редакції, що діяла на момент виникнення та існування спірних правовідносин, було обрано спосіб приватизації спірних нежитлових приміщень без урахування наведених вище законодавчих обмежень, суд дійшов висновку, що позовні вимоги прокурора в частині визнання незаконним та скасування п.37 додатку 1 до рішення 7 сесії Харківської міської ради 7 скликання "Про відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Харкова" від 06.07.2016 № 283/16 є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Суд не приймає посилання першого відповідача на рішення Конституційного Суду України № 31-рп/2009 від 10.12.2009 "У справі за конституційним зверненням приватного підприємства ''Автосервіс" щодо офіційного тлумачення положень статей 177, 760, ч.2 ст.777 Цивільного кодексу України (справа про переважне право наймача на придбання військового майна)" оскільки висновок, здійснений Конституційним Судом України стосується спірних правовідносин у справі № 31-рп/2009, які не є аналогічними з правовідносинами, що виникли між учасниками судового процесу у справі № 922/251/20.

Що стосується позовних вимог в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу нежитлових будівель від 07.03.2017 № 5461-В-С, укладеного між Управлінням комунального майна та приватизації Департаменту економіки і комунального майна Харківської міської ради та Фірмою "Сотруднічество" у формі Товариства з обмеженою відповідальністю, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Саутенко Н.В. і зареєстрований в реєстрі за № 638, скасувавши його державну реєстрацію, суд керується наступним.

Предметом договору купівлі-продажу нежитлових приміщень № 5461-В-С від 07.03.2017 є нерухоме майно комунальної форми власності щодо якого, як встановлено судом, обрано незаконний спосіб приватизації, що суперечить інтересам держави та територіальної громади.

Згідно з вимогами ч.1 та ст.203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

За приписами ч.1 ст.215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною першою-третьою, п`ятою та шостою ст.203 цього Кодексу.

Враховуючи викладене та те, що п.37 додатку 1 до рішення 7 сесії Харківської міської ради 7 скликання "Про відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Харкова" від 06.07.2016 № 283/16, на підставі якого укладено договір купівлі-продажу нежитлових приміщень № 5461-В-С від 07.03.2017, визнано незаконним та скасовано, як таке, що прийнято з порушенням норм закону та суперечить інтересам держави та територіальної громади, а також недоведеність факту добросовісності спірного майна у вигляді здійснених та сплачених за рахунок власних коштів поліпшень орендованого майна, яке не можливо відокремити від відповідного об`єкта без завдання йому шкоди, в розмірі, не менш 25 відсотків ринкової вартості майна, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для визнання договору купівлі-продажу нежитлових приміщень № 5461-В-С від 07.03.2017 недійсним на підставі ч.1 та ст.203 та ч.1 ст.215 Цивільного кодексу України та скасування його державної реєстрації.

Також, суд вважає за необхідне відзначити, що при вирішенні спору щодо визнання недійсним договору купівлі-продажу нежитлових приміщень, укладеним на підставі рішення сесії Харківської міської ради, має надаватись юридична оцінка необхідності позбавлення покупця права мирного володіння приватизованим майном, враховуючи рішення Європейського суду з прав людини про неможливість витребування у добросовісного набувача майна, яке вибуло з володіння держави внаслідок порушень, допущених уповноваженими посадовими особами, які здійснюють функцію управління державним майном (спори щодо порушення ч. 1 статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Проте, при цьому суд зазначає, що висновки ЄСПЛ потрібно застосовувати не безумовно, а з урахуванням фактичних обставин справи, оскільки цей суд рекомендував оцінювати дії не тільки органів держави-відповідача, але і самого скаржника, адже певні випадки порушень, на які особа посилається як на підставу для застосування положень статті 1 Першого протоколу Конвенції, можуть бути пов`язані із протиправною поведінкою самого набувача майна, що суд повинен достеменно дослідити та встановити.

Законом України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини" 1950, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції від 17.07.1997 ратифіковано Конвенцію про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Перший протокол та протоколи № 2, 4, 7, 11 до Конвенції.

Згідно з положеннями статті 1 Першого протоколу Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Така правова позиція була викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 29.10.2019 у справі № 905/2236/18, яка обґрунтована тим, що пунктами 32-35 рішення Європейського суду з прав людини від 24.06.2003 Стретч проти Сполученого Королівства визначено, що майном у зазначеній статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, вважається законне та обґрунтоване очікування набути майно або майнове право за договором, укладеним з органом публічної влади. За висновком Європейського суду в зазначеній справі наявність порушень з боку органу публічної влади при укладенні договору щодо майна не може бути підставою для позбавлення цього майна іншої особи, яка жодних порушень не вчинила. Оскільки особу позбавили права на його майно лише з тих підстав, що порушення були вчинені з боку публічного органу, а не громадянина, у такому випадку мало місце непропорційне втручання у право заявника на мирне володіння своїм майном та, відповідно, відбулось порушення статті 1 Першого протоколу Конвенції.

Крім того, за змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі Рисовський проти України суд підкреслює особливу важливість принципу належного урядування. Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси.

Принцип належного урядування, як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість. Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам. З іншого боку, потреба виправити минулу помилку не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу. Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.

Самі по собі допущені органами публічної влади порушення при визначенні умов та порядку приватизації не можуть бути безумовною підставою для визнання приватизаційних договорів недійсними, повернення приватизованого майна державі в порушення права власності покупця, якщо вони не допущені внаслідок винної, протиправної поведінки самого покупця.

Передача права власності на майно, у тому числі в результаті приватизації, передбачає наявність волевиявлення як у продавця, так і у покупця такого майна. Отже, покупець, звертаючись до органів місцевого самоврядування про приватизацію орендованого нежитлового приміщення та достовірно знаючи, що поліпшення орендованого майна, яке неможливо відокремити від відповідного об`єкта без завдання йому шкоди, в розмірі не менш як 25 відсотків ринкової вартості майна, ним здійснені не були та жодні дії, які б свідчили про намір здійснити такі поліпшення, ним не вчинялись, усвідомлював що його звернення є протиправним оскільки суперечить пункту 1 частини 1 статті 18-2 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)" (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Крім того, суд зазначає, що продаж майна на неконкурентних засадах порушує такі основоположні принципи приватизації, як рівність прав участі громадян України у процесі приватизації, створення сприятливих умов для залучення інвестицій, забезпечення конкретності продажу, передбачених статтею 2 Закону України "Про приватизацію державного майна".

Порушення Харківською міською радою умов та порядку приватизації призвели не тільки до можливих економічних збитків (недотримання територіальною громадою коштів від відкритого продажу майна конкурентним способом), а позбавили інших зацікавлених фізичних та юридичних осіб можливості придбати комунальне майно на відкритому конкурсі, створили для них і орендаря несправедливі умови конкуренції на ринку продажу комунального майна. При цьому орендар, відповідно, отримав непередбачені законом привілеї викупити майно неконкурентним способом.

Харківська міська рада, розпорядившись таким чином майном, діяла всупереч суспільним інтересам, поставивши в нерівні умови орендаря, який лише декілька місяців орендував комунальне майно і не здійснив його невід`ємних поліпшень, і інших потенційних покупців комунального майна, фактично протиправно позбавивши останніх права на участь у приватизації.

Таким чином, у даній справі вбачаються обставини порушення органами місцевого самоврядування умов та порядку приватизації, а також наявність протиправної поведінки самого покупця, який за відсутності у нього законодавчо встановлених підстав для приватизації майна шляхом викупу у зв`язку з нездійсненням ним поліпшень майна, яке неможливо відокремити від відповідного об`єкта без завдання йому шкоди, звернувся до органів місцевого самоврядування з такою заявою, що свідчить про недобросовісність дій орендаря. Отже, позбавлення такої особи майна не суперечитиме принципам, встановленим статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки такі наслідки обумовлені протиправною поведінкою самого набувача майна.

Повернення у власність територіальної громади майна (приміщення), незаконно відчуженого (шляхом викупу) юридичній особі органом місцевого самоврядування переслідує легітимну мету контролю за використанням майна відповідно до загальних інтересів у тому, щоби таке відчуження відбувалося у передбачений чинним законодавством спосіб та сприяло досягненню максимального економічного ефекту від продажу об`єкта комунальної власності.

Суд вважає, що у даному випадку позбавлення відповідача-3 майна не порушуватиме принцип пропорційності втручання у право власності, оскільки викуп орендованого майна відповідачем-3 здійснено з порушенням вимог чинного законодавства, а саме частини 1 статті 18-2 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)", внаслідок недобросовісних дій самого відповідача-3.

Суд вважає за необхідне підкреслити, що доказів проведення невід`ємних поліпшень орендованого майна ні за час оренди, ні за час процедури приватизації, суду на дано не було, в матеріалах справи відповідні докази також відсутні.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у справі № 922/623/20 від 22.01.2021.

Таким чином, заперечення відповідачів щодо відсутності правових підстав визнання спірного договору купівлі-продажу нежитлових приміщень недійсним повністю спростовуються матеріалами справи, та є такими, що не відповідають фактичним обставинам справи.

Що стосується позовних вимог прокурора в частині витребування у ОСОБА_1 на користь територіальної громади міста Харкова в особі Харківської міської ради, нежитлові підвальні приміщення № І-:-ІV площею 114,1 кв.м та першого поверху № 1-:-7, І, VI, VII площею 226,0 кв.м в нежитловій будівлі літ. "Б-1" загальною площею 340 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 , зобов`язавши ОСОБА_1 передати вказані приміщення за актом приймання-передачі територіальній громаді міста Харкова в особі Харківської міської ради, а Харківську міську раду зобов`язати прийняти суд керується наступним.

За приписами ст.41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Порядок та підстави набуття права власності та його припинення врегульовано главами 24 та 25 Цивільного кодексу України.

Так, відповідно до ч.1 ст.328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів.

Суд зазначає, що оскільки п.37 додатку 1 до рішення 7 сесії Харківської міської ради 7 скликання "Про відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Харкова" від 06.07.2016 № 283/16, на підставі якого укладено договір купівлі-продажу нежитлових приміщень № 5461-В-С від 07.03.2017, визнано незаконним та скасовано, як таке, що прийнято з порушенням норм закону та суперечить інтересам держави та територіальної громади, договір купівлі-продажу нежитлових приміщень № 5461-В-С від 07.03.2017 також визнано судом недійсним.

За приписами ч.1 ст.216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

Правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення, відповідно до ч.1 ст.236 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст.387 Цивільного кодексу України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Суд зазначає, що у разі коли відчуження майна мало місце два і більше разів після недійсного правочину, це майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, від добросовісного набувача шляхом пред`явлення віндикаційного позову до останнього набувача цього майна з підстав, передбачених ст.ст. 387, 388 Цивільного кодексу України.

При цьому суд зауважує, що спосіб захисту порушених прав повинен бути ефективним, тобто таким, що забезпечує поновлення порушеного права та є адекватним наявним обставинам.

Відповідний висновок повністю узгоджується з позицією Верховного Суду України, де суд зазначив, що власник може витребувати належне йому майно від будь-якої особи, котра є останнім набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене та без визнання попередніх угод недійсними (постанова Верховного Суду України від 17.12.2014 у справі № 6-140цс).

Витребування майна від добросовісного набувача у такому випадку залежить від наявності волі на передачу цього майна у власника майна - відчужувача за першим договором у ланцюгу договорів.

Разом з цим, суд звертає увагу на те, що четвертий відповідач не може вважатись добросовісним набувачем, оскільки ОСОБА_1 є одним із засновників (учасників) Фірми "Сотруднічество" у формі Товариства з обмеженою відповідальністю, розмір внеску до статутного капіталу становить 285 000,00грн., що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, наявним в матеріалах справи.

Також в матеріалах справи наявний протокол № 4 загальних зборів учасників Фірми "Сотруднічество" у формі Товариства з обмеженою відповідальністю, згідно якого присутні учасники Товариства третього відповідача, в тому числі ОСОБА_1 , постановили приватизувати нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_4 (на даний час АДРЕСА_2 ).

Даний факт свідчить про те, що приймаючи рішення про приватизацію спірних нежитлових приміщень третій та четвертий відповідачі не могли не знати порядку та підстав для приватизації шляхом викупу. Третій та четвертий відповідачі, будучи обізнаними з умовами договору оренди знали про те, що спірне майно є власністю територіальної громади, це майно має спеціальний статус та порядок відчуження.

Такі дії свідчать пор їх недобросовісність, оскільки учасники Товариства на момент приватизації повинні були усвідомлювати невідповідність процедури приватизації нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_4 (на даний час АДРЕСА_2 ) закону.

Таким чином, оскільки Фірма "Сотруднічество" у формі Товариства з обмеженою відповідальністю незаконно набула право власності на спірні нежитлові приміщення, які в подальшому були відчужені ОСОБА_1 за договором купівлі-продажу від 12.12.2017 та відсутній факт добросовісності останньої, як набувача даного майна, суд дійшов висновку, що ці приміщення підлягають витребуванню на користь територіальної громади міста Харкова в особі Харківської міської ради, а тому позовні вимоги прокурора в цій частині є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Враховуючи викладене, заперечення четвертого відповідача щодо відсутності у позивача права на звернення з відповідним позовом та витребування майна у четвертого відповідача, оскільки на момент подання позову договір купівлі-продажу ще не був визнаний недійсним, а тому не тягне за собою обов`язок ОСОБА_1 повернути спірне майно суд не визнає та вважає помилковими.

Під час розгляду справи першим, другим, третім та четвертим відповідачами заявлено про застосування строку позовної давності з посиланням на ч.3 ст.267 Цивільного кодексу України. В обґрунтування поданих заяв перший та другий відповідачі посилаються на те, що прокурор міг бути присутнім на засіданні Харківської міської ради, на якій приймалось оскаржуване рішення, крім того дане рішення було оприлюднено на офіційному сайті Харківської міської, а тому прокурор міг дізнатися про відповідні порушення в межах встановленого законом строку позовної давності та вважається таким, що довідався або міг би довідатись про прийняття оскаржуваного рішення та порушення прав безпосередньо в день пленарного засідання Харківської міської ради - 06.06.2016. Разом з тим прокурор звернувся до суду лише 12.03.2021, тобто з пропуском строку позовної давності.

Окрім цього, четвертий відповідач також посилається на абз.2 ч.2 ст.30 Закону України "Про приватизацію державного і комунального майна", яким встановлено спеціальну позовну давність для звернення з позовом про визнання недійсним договору купівлі-продажу об`єкта малої приватизації - три місяці. Як вважає четвертий відповідач, навіть якщо відраховувати позовну давність від дати ухвали слідчого судді у справі № 639/867/19 - 06.02.2019, позовна давність сплинула 06.05.2019.

Прокурор, заперечуючи проти застосування позовної давності, посилається на те, що перебіг даного строку почався саме 06.02.2019, тобто після вилучення ряду приватизаційних справ, в тому числі щодо приватизації спірних нежитлових приміщень, на підставі ухвали слідчого судді Жовтневого районного суду м. Харкова від 06.02.2019 в Управлінні комунального майна та приватизації Департаменту економіки і комунального майна Харківської міської ради. Таким чином, саме 06.02.2019 прокурор здобув докази на підтвердження своєї правової позиції у спорі, а отже набув можливість звернутись з відповідним позовом до суду за захистом порушеного права.

Надаючи правову оцінку вказаним доводам відповідачів, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 Цивільного кодексу України).

За приписами ч.1 ст.261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Судом встановлено, що в Єдиному державному реєстрі судових рішень (інформація в якому є загальнодоступною) оприлюднено ухвалу Жовтневого районного суду м. Харкова від 06.02.2019 у справі № 639/687/19, якою клопотання прокурора Харківської місцевої прокуратури № 2 про надання тимчасового доступу до речей і документів по кримінальному провадженню № 0000002 від 04.01.2017 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 365-2 Кримінального кодексу України задоволено, надано дозвіл на проведення тимчасового доступу до документів, які зберігаються в Управлінні комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради по об`єктам нерухомого майна, які було відчужено з комунальної власності шляхом викупу на підставі, зокрема, рішення 7 сесії Харківської міської ради 7 скликання "Про відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Харкова" від 06.07.2016 № 283/16.

Враховуючи, що інформація в Єдиному державному реєстрі судових рішень згідно із положеннями ст.2 та ст.3 Закону України "Про доступ до судових рішень" є загальнодоступною, вказані обставини визнаються судом загальновідомими та відповідно до положень ч.3 ст.75 Господарського процесуального кодексу України не підлягають доказуванню.

Оскільки прокурор не є учасником спірних правовідносин, а зміст оскаржуваного рішення Харківської міської ради (а саме висновок про проведення відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Харкова шляхом викупу) безпосередньо не свідчить про наявність порушень прав та інтересів територіальної громади, суд вважає що лише з моменту отримання відповідних приватизаційних документів, доступ до яких прокурор отримав на підставі ухвали слідчого судді від 06.02.2019, має починатись строк позовної давності.

Заперечення відповідачів щодо можливості прокурора бути обізнаним про наявність рішення Харківської міської ради у день його прийняття органом місцевого самоврядування або з відкритих джерел мережі Інтернет наведеного висновку суду не спростовують, оскільки в даному випадку досліджується питання про обізнаність прокурора з наявністю порушень при проведенні процедури приватизації об`єкту комунального майна, про які можливо було дізнатися лише із відповідної погоджувальної документації, яка була отримана під час кримінального провадження, а не з самого рішення про його відчуження.

Також, у рішенні Європейського з прав людини у справі "Богдель проти Литви" Європейський суд підтримав позицію Верховного Суду Литви відносно початку перебігу строку позовної давності, а саме: якщо справа стосувалася держави, то позовна давність починається із дня, коли відповідний орган "здобув достатні докази для того, щоб довести, що публічний інтерес було порушено".

Що стосується аргументів четвертого відповідача про застосування позовної давності з посиланням на абз.2 ч.2 ст.30 Закону України "Про приватизацію державного і комунального майна", яка передбачає позовну давність для звернення з позовом про визнання недійсним договору купівлі-продажу об`єкта малої приватизації - три місяці, суд зазначає, що на час виникнення спірних правовідносин були чинні та діяли положення Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємства (малу приватизацію)", які не визначали спеціального строку позовної давності, а тому посилання четвертого відповідача на норми Закону України "Про приватизацію державного і комунального майна" суд вважає помилковими.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що при зверненні прокурора з відповідним позовом до суду строк позовної давності не був пропущений, а тому відсутні правові підстави для його застосування до спірних правовідносин.

Також, враховуючи відповідний висновок, заява прокурора про визнання поважними причин пропуску строку позовної давності та його поновлення судом не розглядається.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позов прокурора є цілком обґрунтованим, документально доведеним та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі.

Що стосується судових витрат зі сплати судового збору, суд, керуючись ст.129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладає на відповідачів порівну.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.46, 130, 191, 232, 233, 236-238, 241 Господарського процесуального кодексу України суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати незаконним та скасувати п.37 додатку 1 до рішення 7 сесії Харківської міської ради 7 скликання «Про відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Харкова» від 06.07.2016 № 283/16.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу нежитлових приміщень від 07.03.2017 № 5461-В-С, укладений між Управлінням комунального майна та приватизації Департаменту економіки і комунального майна Харківської міської ради та Фірмою «Сотруднічество» у формі товариства з обмеженою відповідальністю, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Саутенко Н.В. і зареєстрований в реєстрі за № 638, скасувавши його державну реєстрацію.

Витребувати у ОСОБА_1 на користь територіальної громади міста Харкова в особі Харківської міської ради, нежитлові підвальні приміщення № І-:-ІV площею 114,1 кв.м та першого поверху № 1-:-7, І, VI, VII площею 226,0 кв.м в нежитловій будівлі літ. «Б-1» загальною площею 340 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 , зобов`язавши ОСОБА_1 передати вказані приміщення за актом приймання-передачі територіальній громаді міста Харкова в особі Харківської міської ради, а Харківську міську раду зобов`язати прийняти.

Стягнути з Харківської міської ради (61003 м. Харків, майдан Конституції, 7, ) на користь прокуратури Харківської області (61050, м. Харків, вул. Богдана Хмельницького, буд. 4, код 02910108, банк отримувач: Державна казначейська служба України м. Київ, код 820172, рахунок UA0007171, код класифікації видатків бюджету 2800) судовий збір за подання позову у розмірі 1 702,50грн.

Стягнути з Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки і комунального майна Харківської міської ради (61003, м. Харків, майдан Конституції, 16, ) на користь прокуратури Харківської області (61050, м. Харків, вул. Богдана Хмельницького, буд. 4, код 02910108, банк отримувач: Державна казначейська служба України м. Київ, код 820172, рахунок UA0007171, код класифікації видатків бюджету 2800) судовий збір за подання позову у розмірі 1 702,50грн.

Стягнути з Фірми "Сотруднічество" у формі товариства з обмеженою відповідальністю (61010, м. Харків, вул. Голдбергівська, 66) на користь прокуратури Харківської області (61050, м. Харків, вул. Богдана Хмельницького, буд. 4, код 02910108, банк отримувач: Державна казначейська служба України м. Київ, код 820172, рахунок UA0007171, код класифікації видатків бюджету 2800) судовий збір за подання позову у розмірі 1 702,50грн.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) на користь прокуратури Харківської області (61050, м. Харків, вул. Богдана Хмельницького, буд. 4, код 02910108, банк отримувач: Державна казначейська служба України м. Київ, код 820172, рахунок UA0007171, код класифікації видатків бюджету 2800) судовий збір за подання позову у розмірі 1 702,50грн.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дане рішення може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення шляхом подання апеляційної скарги до Східного апеляційного господарського суду або через господарський суд Харківської області.

Повне рішення складено "26" липня 2021 р.

Суддя Т.А. Лавренюк