ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

15.07.2021 м. Ужгород Справа № 907/257/21

Господарський суд Закарпатської області у складі:

головуючого судді Ушак І.Г.

за участю секретаря судового засідання Лазар С.Л.,

у відкритому судовому засіданні розглянув справу

за позовом приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» в особі відокремленого підрозділу «Західна електроенергетична система», м. Львів

до товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестстрой-ЛТД", м. Ужгород

про стягнення 17030,36 грн., в т.ч.: 14663,83 грн. основного боргу, 722,26 грн. - пені; 565,92 грн. 3 % річних, 1078,35 грн. інфляційних втрат

без участі представників сторін

Позивач звернувся до суду з наведеними вимогами, оскільки відповідач не сплачував своєчасно та у повному обсязі у відшкодування витрат балансоутримувача орендованого позивачем майна з комунальних послуг та плати податку за землю, на якій розміщено орендоване майно.

Ухвалою суду від 15.04.21р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, сторонам встановлено строки для подачі процесуальних документів.

Відповідач письмового відзиву на позов не надав, до суду повернута кореспонденція суду (ухвала суду про відкриття провадження у справі від 15.04.21) без вручення адресату із зазначенням установою зв`язку причини «адресат відсутній», яка була надіслана за зазначеною адресою відповідача у позовних матеріалах: 88000, м. Ужгород, вул. Електрозаводська, 35 та яка згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань є його офіційною адресою.

З огляду на викладене та з метою повного, об`єктивного та всебічного розгляду справи, суд ухвалою від 24.05.21 призначив судове засідання у даній справі на підставі ст. 252 ГПК України, про що повідомив відповідача додатково також шляхом офіційного оприлюднення оголошень у справі на офіційному веб сайті судової влади України в порядку ст. 122 ГПК України.

З опублікуванням оголошення, розміщеним на офіційному веб сайті судової влади України не пізніше ніж за десять днів до дати відповідного судового засідання, згідно наведеної норми процесуального закону особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи.

Відповідач, оскільки за наведених обставин вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, однак письмового відзиву на позов не надав, участі уповноваженого представника у засідання суду не забезпечив, отже не скористався своїм правом прийняти участь у засіданні суду, подати суду пояснення власної позиції по суті спору, не дивлячись на надані судом можливості для цього.

Учасник справи розпоряджається своїми правами на власний розсуд (ст. 14 ГПК України).

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ст. 13 ГПК України).

Відповідно до положень ст.ст. 165, 178 ГПК України у зв`язку з ненаданням відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши та оцінивши докази у справі в їх сукупності, керуючись законом, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог та стягнення на користь позивача з відповідача заявлених сум.

При цьому суд виходив з наступного.

Відповідач на протязі з 09.10.17 до 12.03.2021 на підставі договору оренди від 09.10.2017 №1-17/06-08 укладеного з Регіональним відділенням Фонду державного майна України по 3акарпатській області орендував індивідуально визначене нерухоме майно, що належить до державної власності: будівлю учбового комбінату площею 563,0 кв.м, що знаходиться у м. Ужгороді по вул. Електрозаводська, 4 та перебуває на балансі відокремленого підрозділу «Західна електроенергетична система» Державного підприємства Національна енергетична компанія «Укренерго» (далі договір оренди).

Правонаступником балансоутримувача є позивач у даній справі, оскільки відповідно до наказу Міністерства фінансів України від 15.02.2019 № 73 і розпорядження КМУ від 22.11.2017 № 829-р та на підставі наказу Міністерства фінансів України від 29.07.2019 № 321 Державне підприємство «Національна енергетична компанія «Укренерго» припинено шляхом реорганізації (перетворення) у приватне акціонерне товариство «Національна енергетична компанія «Укренерго».

Зазначений договір оренди розірваний рішенням суду (рішення Господарського суду Закарпатської області від 15.09.2020 у справі № 907/595/19 за позовом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях, м. Львів до ТОВ "Інвестстрой-ЛТД", м. Ужгород), орендарем повернуто орендоване майно балансоутримувачу згідно акту від 12.03.2021 підписаного представниками зазначених осіб, що у копії долучений до матеріалів даної справи.

Позов у даній справі стосується стягнення на користь балансоутримувача сум у відшкодування витрат останнього пов`язаних із утриманням орендованого відповідачем майна.

Матеріалами справи встановлено, що на виконання договору оренди 29.12.2017 Державним підприємством «Національна енергетична компанія «Укренерго», правонаступником якого є позивач у справі, як балансоутримувачем та ТОВ "Інвестстрой-ЛТД" як орендарем зазначеного вище нерухомого майна було укладено договір № 40/3867-17 про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна, надання комунальних послуг орендарю та плати податку за землю (далі - договір про відшкодування витрат).

Так, згідно п. 1.1, 3.1, 3.2 цього договору орендар щомісяця не пізніше 15-го числа відшкодовує балансоутримувачу витрати зі сплати податку за землю, на якій розміщене орендоване майно (будівля учбового комбінату площею 563,00 кв.м) із розрахунку 0,1038 га згідно даних податкової декларації з плати за землю на період, а також електроенергії та інших витрат на підставі рахунків відповідних організацій, починаючи з 9.10.2017 без податку на додану вартість.

Умовами договору сторони визначили відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за договором, зокрема, орендаря за несвоєчасну оплату витрат балансоутримувача - шляхом сплати пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від розміру простроченого зобов`язання за кожен день прострочення.

Матеріалами справи, зокрема, договором оренди та договором про відшкодування витрат, актами приймання передачі орендованого майна, рахунками балансоутримувача, розрахунками заборгованості встановлено, що відповідач як орендар всупереч договірних зобов`язань не сплачував щомісячно у відшкодування балансоутримувачу витрати зі сплати податку за землю (за винятком одного платежу у травні 2018 на суму 1905,55 грн.), внаслідок чого за період з грудня 2017 по 12.03.2021 (дата повернення відповідачем балансоутримувачу орендованого майна у зв`язку з розірванням договору оренди) виникла його заборгованість перед позивачем на суму 14663,83 грн., що становить предмет позову у даній справі в частині основного боргу .

Наведені фактичні обставини послугували підставою звернення позивача до суду, такі доведені матеріалами справи та не спростовані відповідачем.

Суд, вирішуючи справу, керується відповідними приписами цивільного та господарського права, які регулюють спірні правовідносини, виходячи з їх предмету та суб`єктного складу.

За змістом ст. 526 ЦКУ та ст. 193 ГКУ зобов`язання, господарське зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов`язання, відповідно до ст. 610 ЦКУ, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

З огляду на наведені приписи законодавства, приймаючи до уваги, що господарські зобов`язання повинні виконуватися суб`єктами господарювання та іншими учасниками господарських відносин належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору та за наведених фактичних обставин справи позовні вимоги про стягнення заборгованості по відшкодуванню фактично спожитих орендарем послуг за спірний період на суму 14663,83 грн. правомірні та підлягають задоволенню судом.

Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача також 722,26 грн. - пені; 565,92 грн. 3 % річних, 1078,35 грн. інфляційних втрат.

Вирішуючи спір у даній частині вимог, суд виходить з такого.

Штрафними санкціями згідно з ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 ЦК України).

Статтею 625 ЦК України передбачено відповідальність за порушення грошового зобов`язання боржником, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З огляду на наведені приписи цивільного та господарського законодавства, умови договору про відшкодування витрат, приймаючи до уваги фактичні обставини даної справи, розрахунки надані позивачем, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача про стягнення з відповідача 722,26 грн. пені нарахованої за період з квітня по вересень 2020р.; 565,92 грн. 3 % річних та 1078,35 грн. інфляційних втрат нарахованих за період з травня 2018 по березень 2021.

Таким чином, всього до стягнення з відповідача на користь позивача належить сума 17030,36 грн.

При цьому суд керується також приписами ст.13 ГПК України, відповідно до яких судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судові витрати позивача відповідно до приписів ст. 129 ГПК України підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача.

З огляду на викладене, керуючись 73-79, 86, 129, 232, 233, 236-238, 240, 241, 247-252 Господарського процесуального кодексу України,

СУД УХВАЛИВ:

1. Позов задоволити повністю.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестстрой-ЛТД" (88000, м. Ужгород, вул. Електрозаводська, буд. 35, ) на користь приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» в особі відокремленого підрозділу «Західна електроенергетична система» (79011, м. Львів, вул. Свєнціцького, буд. 2, ) суму 17030,36 грн. (сімнадцять тисяч тридцять грн. 36 коп.), включаючи основний борг, пеню, 3 % річних, інфляційні нарахування, та у відшкодування судових витрат суму 2270,00 грн. (дві тисячі двісті сімдесят грн. 00 коп.)

Відповідно до приписів ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції в порядку та строки, встановлені статтями 254-257 Господарського процесуального кодексу України. Повний текст рішення складено 23.07.21

Суддя Ушак І.Г.