УХВАЛА

про відмову у видачі судового наказу

27.07.2021Справа № 910/11977/21
Суддя Господарського суду міста Києва Літвінова М.Є. розглянувши заяву

про видачу судового наказу Товариства з обмеженою відповідальністю «Левітер» (04116, м. Київ, пр - т Перемоги, буд. 24) (далі - заявник) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Електроукраїна» (03151, м. Київ, пр - т Повітрофлотський, буд. 66 - Л) (далі - боржник) про стягнення заборгованості за Договором про співпрацю № 10147 від 01.10.2020 у розмірі 21 044, 58 грн

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Левітер» звернулось до Господарського суду міста Києва з заявою про видачу судового наказу до Товариства з обмеженою відповідальністю «Електроукраїна» про стягнення заборгованості за Договором про співпрацю № 10147 від 01.10.2020 у розмірі 21 044, 58 грн.

Подана заява обґрунтована тим, що боржник належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання за Договором про співпрацю № 10147 від 01.10.2020, оскільки заявник надав частину твердого покриття, забезпечив підведення до місця розташування станцій зарядки для електромобілів точки підключення, встановив лічильники електричної енергії, проте, боржник не відшкодував заявнику витрати на електроенергію та припинив сплачувати орендну плату, внаслідок чого у боржника утворилася заборгованість перед заявником за вказаним правочином.

Розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Левітер», суд дійшов висновку, що подана заява про видачу судового наказу не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Згідно ч. 1 ст. 147 Господарського процесуального кодексу України, судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 148 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 148 Господарського процесуального кодексу України, судовий наказ може бути видано тільки про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Особа має право звернутися до суду з вимогами, визначеними у частині першій цієї статті, в наказному або спрощеному позовному провадженні на свій вибір (ч. 2 ст. 148 ГПК України).

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 154 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає заяву про видачу судового наказу протягом п`яти днів з дня її надходження. Розгляд проводиться без судового засідання і повідомлення заявника і боржника. За результатами розгляду заяви про видачу судового наказу суд видає судовий наказ або постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу.

За змістом п.п. 1, 8 ч. 1 ст. 152 Господарського процесуального кодексу України суддя відмовляє у видачі судового наказу, зокрема, якщо: заяву подано з порушенням вимог статті 150 цього Кодексу; із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу.

Згідно з вимогами ч.ч. 2, 3 ст. 150 Господарського процесуального кодексу України у заяві повинно бути зазначено: вимоги заявника і обставини, на яких вони ґрунтуються. До заяви про видачу судового наказу, зокрема, додаються: копія договору, укладеного в письмовій формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості; інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Таким чином, для задоволення заяви про видачу судового наказу, суд повинен перевірити виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу, на підставі викладених у ній обставин та доданих до заяви доказів.

Судом встановлено, що 01.10.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Левітер» (сторона - 1) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Електроукраїна» (сторона - 2) укладено Договір про співпрацю № 10147, відповідно до п. 1.1 якого на виконання умов договору сторони домовились спільно діяти з метою отримання фактичних результатів у вигляді прибутку від спільної господарської діяльності, для цього сторона - 1 надає частину твердого покриття, забезпечує підведення до місця розташування станцій зарядки для електромобілів точки підключення, встановлення лічильника активної енергії, а сторона - 2 встановлює на ньому станції зарядки для електромобілів та бере на себе витратну частину.

Відповідно до п. 4.1.3 договору за результатом кожної звірки сторони невідкладно, але не пізніше 5 (п`ятого) числа місяця, наступного за звітним, складати та підписувати зі стороною 2 акт звірки.

Сторона - 2 зобов`язана здійснювати оплату повної вартості обсягу спожитої електричної енергії щомісяця в безготівковому порядку на поточний рахунок сторони - 1 до 10 числа поточного місяця за попередній місяць, на підставі виставленого стороною - 1 рахунку (п. 5.2.3 договору).

До матеріалів заяви додано наступні рахунки:

- № 897 від 28.02.2020 на суму 2 627, 21 грн;

- № 1241 від 31.03.2021 на суму 2 787, 84 грн;

- № 1034 від 01.04.2021 на суму 3 000, 00 грн;

- № 1035 від 01.04.2021 на суму 3 000, 00 грн;

- № 1637 від 30.04.2021 на суму 3 629, 53 грн;

- № 1433 від 01.05.2021 на суму 3 000, 00 грн;

- № 1435 від 01.05.2021 на суму 3 000, 00 грн;

Загальна сума по рахункам становить 21 044, 58 грн.

25.06.2021 позивач звернувся до боржника з претензією № 736 про сплату заборгованості у розмірі 21 044, 58 грн. В додатках до претензії заявником додані рахунки № 897 від 28.02.2020 на суму 2 627, 21 грн; № 1241 від 31.03.2021 на суму 2 787, 84 грн; № 1034 від 01.04.2021 на суму 3 000, 00 грн; № 1035 від 01.04.2021 на суму 3 000, 00 грн; № 1637 від 30.04.2021 на суму 3 629, 53 грн; № 1433 від 01.05.2021 на суму 3 000, 00 грн; № 1435 від 01.05.2021 на суму 3 000, 00 грн та Акти надання послуг № 936 від 28.02.2021; № 1203 від 31.03.2021; № 1204 від 31.03.2021; № 1387 від 31.03.2021; № 1706 від 30.04.2021; № 1707 від 30.04.2021; № 1867 від 30.04.2021.

Проте, до заяви з якою заявник звернувся до суду, не додано вищевказаних актів надання послуг за період з лютого по квітень 2021.

Як вбачається з аналізу вищенаведених норм законодавства, судовий наказ може бути видано за наявності відповідного договору, інших письмових доказів, що підтверджують фактичне виконання сторонами умов договору, а також заявник має обґрунтувати свої вимоги та додати документи, що вказують на правильність і безспірність здійснених розрахунків.

Відтак, безспірні вимоги мають бути підтверджені відповідними доказами.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частинами 1-2 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За загальним правилом, обов`язок (тягар) доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. При цьому доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості. Доказування повинно здійснюватись за загальними правилами відповідно до ст. 74 ГПК України, яка передбачає обов`язковість подання доказів наявності фактичних обставин

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

При цьому достовірними доказами є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи (ст. 78 ГПК України).

Разом з тим, суд зазначає, що доказів, які б підтверджували факт заборгованості Товариства з обмеженою відповідальністю «Електроукраїна» у розмірі 21 044, 58 грн до заяви не додано.

Тобто, із вищенаведеного вбачається, що вимоги заявника і обставини, на яких вони ґрунтуються, не підтверджуються доданими до неї документами.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що з поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права безспірної грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу про стягнення суми грошової заборгованості.

Відповідно до ч. 2 ст. 152 Господарського процесуального кодексу України про відмову у видачі судового наказу суддя постановляє ухвалу не пізніше десяти днів з дня надходження до суду заяви про видачу судового наказу.

Керуючись ст. 150, 152, 153, 154, 235 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

УХВАЛИВ:

1. В задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Левітер» про видачу судового наказу відмовити.

2. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена в порядку передбаченому ст. 255 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст ухвали складено та підписано 27.07.2021.

Суддя М.Є. Літвінова