РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

13.07.2021Справа № 910/16103/18
За позовом комунального підприємства "Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Голосіївського району" м. Києва (КП ШЕУ)

до Фізичної особи - підприємецю Погребиської Тетяни Владиславівни

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача Департамент комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)

про стягнення 307504,12 грн.

Суддя Борисенко І.І.

Секретар судового засідання Холодна Н.С.

Представники сторін: відповідно до протоколу судового засідання

Обставини справи:

Позивач звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до відповідача про стягнення 307504,12 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказував на те, що відповідно до п.3.10 договору про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду між позивачем (підприємство - балансоутримувач), відповідачем (орендар) та Департаментом комунальної власності м. Києва ВО КМР (КМДА) (орендодавець) №2779 від 15.06.2018, зобов`язання орендаря по сплаті орендної плати забезпечується у вигляді авансової орендної плати в розмірі не менше ніж орендна плата за два місяці. Орендар сплачує авансовий платіж протягом 10 календарних днів з дати підписання Договору. Відповідач не виконав своє зобов`язання за вказаним договором оренди в частині внесення авансового внеску та орендної плати за червень 2018 року в сумі 257 686 грн 00 коп.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.01.2019 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження, з проведенням підготовчого судового засідання.

Підготовчі засідання відкладались.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 02.04.2019 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду.

В судових засіданнях оголошувались перерви.

06.06.2019 позивачем подана заява про зменшення розміру позовних вимог в результаті виявлення помилки при розрахунку штрафних санкцій щодо виконання грошового зобов`язання за договором №2779 від 15.06.2018.

Відповідно до поданої заяви, позивач просив суд:

- стягнути з Відповідача на користь Комунального підприємства "Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Голосіївського району м. Києва" суму основного боргу за Договором № 2779 від 15.06.2018р. у розмірі: 257 686 (двісті п`ятдесят сім тисяч шістсот вісімдесят шість) грн. 00 коп., суму штрафних санкцій за невиконання зобов`язань за Договором № 2779 від 15.06.2018р. у розмірі: 38 306 (сорок дев`ять тисяч вісімсот вісімнадцять) грн. 95 коп., з яких 7 730 (сім тисяч сімсот тридцять) грн. 58 коп. (розмір штрафу), 19 668 (дев`ятнадцять тисяч шістсот шістдесят вісім) грн. 85 коп. (розмір пені), 1 630,83 (одна тисяча шістсот тридцять) грн. 83 коп. (3% річних), 9 276,69 (дев`ять тисяч двісті сімдесят шість) грн.69 коп. (інфляція).

Заява про зменшення позовних вимог прийнята судом до розгляду, а отже має місце нова ціна позову, виходячи з якої вирішується спір по суті.

В подальшому, ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.10.2019 зупинено провадження у справі до набрання законної сили судовим рішення у справі № 910/14242/19 за позовом ФОП Погребиської Тетяни Владиславівни до Департаменту комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про розірвання договору від 15 червня 2018 року №2779 про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду року укладений між Департаментом комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації).

Зважаючи, що відпали обставини, що слугували підставою для зупинення провадження у справі, суд своєю ухвалою від 08.09.2020 поновив провадження у справі.

01.10.2020 відповідачем подано клопотання про зупинення провадження у справі, відповідно якої просив зупинити провадження у справі № 910/16103/18 про виконання грошового зобов`язання за договором у розмірі в розмірі 307 504,12 грн., (несплачені авансові внески, орендні платежі, штрафні санкції) до прийняття постанови Касаційним господарським судом у складі Верховного суду у справі № 14242/19 та до набрання законної сили судовим рішення у справі № 910/14924/20 за позовом ФОП Погребиської Тетяни Владиславівни до Департаменту комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про розірвання договору від 15 червня 2018 року №2779 про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду року укладений між Департаментом комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації).

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 20.10.2020 зупинено провадження у справі 910/16103/18 до прийняття постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного суду у справі №910/14242/19 та до набрання законної сили судовим рішення у справі № 910/14924/20 за позовом ФОП Погребиської Тетяни Владиславівни до Департаменту комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про розірвання договору від 15 червня 2018 року №2779 про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду року укладений між Департаментом комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), за участю третіх осіб без самостійних вимог.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.01.2021 поновлено провадження у справі та призначено судове засідання.

Відповідач відзив на позовну заяву не подав. Разом з тим, подав письмові пояснення щодо змісту позовних вимог, в яких звернув увагу суду на таке.

07.05.2018 відбувся конкурс на право оренди нерухомого майна, що належить до комунальної власності територіальної громади м. Києва, а саме частини підземного переходу площею 150,00 кв.м за адресою просп.. Науки, 4 . За результатами конкурсу 15.06.2018 між Департаментом комунальної власті м. Києва ВО КМР (КМДА), КП «ШЕУ Голосіївського району» та ФОП Погребська Т.В. було укладено договір № 2779 про передачу Погребиська Т.В. майна територіальної громади м. Києва в оренду. Однак, під час встановлення торговельної споруди, інспекторами КП "Київблагоустрій" на підставі виданих приписів №1806900 від 10.08.2018 та №1812826 від 10.08.2018 та за дорученням Департаменту міського благоустрою виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 13.08.2018 № 064-5985 було демонтовано встановлені елементи благоустрою, що, відповідно, позбавляє орендаря здійснювати господарську діяльність на відповідній площі. Враховуючи наведене, на думку відповідача, орендарем передано об`єкт оренди - частину підземного переходу у стані, що не відповідають умовам договору, тобто з порушенням ч. 1ст. 767 ЦК України, а відтак, стягнення боргу по оренді за вказаним об`єктом є не правомірним.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.06.2021 залучено до участі у справі № 910/16103/18 Департамент комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача.

02.07.2021 до суду від Департаменту комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) надійшли письмові пояснення, в яких останній підтримав позовні вимоги позивача та зазначив, що укладаючи

Договір Фізична особа - підприємець Погребисько Тетяна Владиславівна погодилися на всі істотні умови Договору. Договором визначено розмір оплати та порядок та строк оплати.

Також представник Департаменту звернув увагу суду, що згідно з п.3.7 договору, орендна плата сплачується орендарем незалежно від наслідків господарської діяльності Орендаря щомісячно не пізніше 15 числа поточного місяця. Дата розірвання Договору була предметом спору у справі № 910/14242/19.

Постановою Верховного суду (Касаційний господарський суд) від 18.11.2020 встановлено, що договір оренди від 15.06.2018 №2779 вважається розірваним з моменту набрання чинності постановою Верховного Суду з 18.11.2020 у справі № 910/14242/19.

У вказаній судової справі судами не визнано спірний Договір неукладеним, недійсним, незаконним, тощо, а отже Договір про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду №27798 був чинним з 15.06.2018 до 18.11.2020.

І тому, Департамент вважає, що в такому випадку існували зобов`язання сторін щодо виконання істотних умов Договору №2779 з 15.06.2018 до 18.11.2020, в тому числі сплата орендарем авансових внесків, орендних платежів, тощо.

При розгляді справи по суті в судовому засіданні судом було заслухано вступне слово позивача та відповідача, пояснення третьої особи, з`ясовано обставини справи та досліджено докази відповідно до ст.ст. 208-210 ГПК України.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку, що наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення.

У судовому засіданні 13.07.2021 на підставі ст. 240 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши надані документи і матеріали, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва,-

ВСТАНОВИВ:

15.06.2018 між ФОП Погребиською Т.В. (орендар за договором), Департаментом комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (орендодавець за договором), Комунальним підприємством "Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Голосіївського району" м Києва (підприємство-балансоутримувач за договором) укладено договір про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду № 2779 (далі - договір), відповідно до п.1.1. якого, орендодавець на підставі протоколу засідання конкурсної комісії з питань оренди майна територіальної громади міста Києва Департаменту комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 07.05.2018 № 49 передає, а орендар приймає в оренду нерухоме майно (частину підземного пішохідного переходу), що належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва; далі - об`єкт оренди, яке знаходиться за адресою: м. Київ проспект Науки, 4 (фабрика "Рошен"), для розміщення торговельного об`єкту з продажу продовольчих та непродовольчих товарів, крім товарів підакцизної групи.

В п.2.1. договору сторонами узгоджено, що об`єктом оренди є частина підземного пішохідного переходу, загальною площею 150,0 кв.м, згідно з викопіюванням з поповерхового плану, що складає невід`ємну частину цього договору.

За змістом п.2.4. договору орендар вступає у строкове платне користування об`єктом у термін, указаний у цьому договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього договору (у разі оренди нерухомого майна на строк не менше ніж три роки - не раніше дати державної реєстрації цього договору) та акта приймання-передачі об`єкта.

За п.3.1 орендна плата визначена за результатами конкурсу, затвердженими протоколом комісії з питань оренди майна територіальної громади м. Києва Департаменту комунальної власності м. Києва ВО КМР (КМДА) від 07.05.2018 № 48 та на дату підписання договору згідно з розрахунком орендної плати, що є невід`ємною частиною цього договору в цілому складає 85 000 грн (вісімдесят п`ять тисяч грн.) 00 коп.

Згідно п. 3.10 зобов`язання орендаря по сплаті орендної плати забезпечується у вигляді авансової орендної плати в розмірі не менше ніж орендна плата за два місяці. Орендар сплачує авансовий платіж протягом 10 календарних днів з дати підписання Договору. Підприємство - болансоутримувач зараховує авансовий платіж як орендну плату за останні два місяці строку дії договору оренди. Індексація орендної плати в цьому випадку проводиться відповідно до Методики розрахунку орендної плати за майно територіальної громади міста Києва, яке передається в оренду.

На виконання умов договору орендодавець та підприємство-балансоутримувач передали, а орендар прийняв в орендне користування частину підземного пішохідного переходу, загальною площею 150,0 кв.м, розташованого за адресою: м. Київ, проспект Науки, 4 (фабрика "Рошен"), що засвідчено актом приймання-передачі нерухомого майна від 15.06.2018.

Відповідно до. П. 4.3.2 Договору підприємство - балансоутримувач зобов`язане здійснювати контроль за виконанням орендарем умов цього договору і у разі виникнення заборгованості з орендної плати або інших платежів вжити заходів щодо погашення заборгованості , в тому числі проводити відповідну претензійно - позовну роботу.

Відповідно до частини першої статті 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до вимог статті 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном може вноситься за вибором сторін у грошовій або натуральній формі. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

За таких обставин, оскільки однією із кваліфікуючих ознак договору найму є його оплатний характер, за користування найманим майном з наймача обов`язково стягується орендна плата.

Як свідчать матеріали справи, відповідач прийняв від позивача об`єкт оренди у задовільному стані, що підтверджується наявним у матеріалах справи актом приймання-передачі нерухомого майна від 15.06.2018.

Як вбачається з матеріалів справи спірний період з оплати орендних платежів є авансовий платіж (у розмірі орендної плати за два місяці) та орендна плата за червень 2018 року.

10.07.2018 позивач направив відповідачу претензію № 535 з вимогою про оплату балансоутримувачу авансову орендну плату в розмірі 204 00 грн. та орендну плату за червень 2018 у розмірі 54 400 грн., а всього в сумі 54 400 грн.+204000 грн.=258400 грн.

Однак, авансовий платіж та орендну плату за червень 2018 року, відповідач не сплатив, у зв`язку з чим за червень 2018 року, з урахуванням авансового платежу у відповідача перед позивачем виникла заборгованість в розмірі 258 400 грн.

Суд критично оцінює надані відповідачем копії приписів КП "Київблагоустрій" за №1806900 від 10.08.2018 та №1812826 від 10.08.2018 та доручення Департаменту міського благоустрою ВО КМР (КМДА) від 13.08.2018 № 064-5985 щодо демонтажу встановлених відповідачем елементів благоустрою, як на підставу звільнення його від сплати коштів за договором оренди, оскільки, на думку відповідача, вказані докази підтверджують не можливість використання об`єкту оренди згідно умов договору, зважаючи на таке.

Згідно п.3.6, п.3.7 Договору орендна плата сплачується орендарем на рахунок підприємства - балансоутримувач починаючи з дати підписання акту - приймання. Орендна плата сплачується орендарем незалежно від наслідків господарської діяльності орендаря щомісячно не пізніше 15 числа поточного місяця.

Як вказувалось вище, згідно п. 3.10 зобов`язання орендаря по сплаті орендної плати забезпечується у вигляді авансової орендної плати в розмірі не менше ніж орендна плата за два місяці. Орендар сплачує авансовий платіж протягом 10 календарних днів з дати підписання Договору

Суд констатує, що договір оренди № 2779 та акт приймання - передачі нерухомого майна підписаний сторонами 15.06.2018.

Разом з тим, вказані приписи та доручення прийняті суб`єктами владних повноважень у серпні 2018 року, тобто на час настання строку сплати коштів за договором оренди у позивача не було будь - яких перешкод для внесення сплати за договором оренди.

Позивач у позовній заяві просить стягнути заборгованість не до моменту розірвання договору у судовому порядку (згідно постанови Верховного суду від 18.11.2020 № 910/14242/19), а по авансовому платежу та за перший місяць оренди (червень 2018 року), тобто період, який не охоплює прийняття згаданих приписів.

Крім того, зі змісту наданих копій приписів вбачається, що інспекторами КП "Київблагоустрій" було проведено перевірку правомірності розміщення тимчасової споруди - торгівельного ряду з ролетів (кіосків) в Східному підземному переході на пл. Московській.

За наслідками проведеної перевірки було винесено приписи № 1812826 та № 1806900, якими відповідача зобов`язано надати проектно-дозвільну документацію на розміщення тимчасової споруди, а в разі відсутності такої документації - демонтувати власними силами.

Із встановлених обставин справи вбачається, що оскільки відповідачем не було надано дозвільну документацію на розміщення тимчасової споруди, уповноваженим органом було прийнято рішення про демонтаж приміщення.

Відповідно до встановлених судом обставин справи, правом на оскарження приписів КП "Київблагоустрій» та дій Департаменту міського благоустрою виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) щодо демонтажу відповідач не скористався.

Більше того, відповідач не скористався правом звернення до суду за захистом порушених, на його думку прав спірним договором, про визнання договору недійсним з зазначенням відповідних обставин, на які він посилається в даному спорів.

Як ще на одну із підстав позову для звільнення його від сплати коштів за договором оренди № 2779 відповідач також посилався на те, що підземний перехід, частина площі якого передана йому в оренду, згідно розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) "Про передачу основних засобів комунальної власності територіальної громади міста Києва" від 21.04.2015 №381 закріплений на праві господарського відання за Комунальним підприємством "Київблагоустрій", про що під час укладення договору його як орендаря повідомлено не було.

У зв`язку з цим суд зазначає, що відповідно до статті 769 ЦК передання речі у найм не припиняє та не змінює прав на неї третіх осіб, зокрема права застави (ч.1). При укладенні договору найму наймодавець зобов`язаний повідомити наймача про всі права третіх осіб на річ, що передається у найм. Якщо наймодавець не повідомив наймача про всі права третіх осіб на річ, що передається у найм, наймач має право вимагати зменшення розміру плати за користування річчю або розірвання договору та відшкодування збитків (ч.2).

Як свідчать матеріали справи та не заперечується відповідачем, з заявою до орендаря чи в суд про зменшення розміру плати за користування річчю або розірвання договору та відшкодування збитків, останній не звертався. Більше того, не звертався відповідач до суду, дізнавшись про вказані обставини і з позовом про визнання договору недійсним в порядку встановленому ГПК України.

Відтак, доводи відповідача, які останній зазначає в якості звільнення його від обов`язку сплачувати заборгованість виниклу за спірним договором, спростовуються наявними у справі доказами.

Інші доводи та заперечення відповідача судом розглянуті та відхилені як такі, що на результат вирішення спору - задоволення позовних вимог, з наведених вище підстав, впливу не мають.

Частина перша статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Статтею 629 Цивільного кодексу України закріплено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Як було встановлено судом раніше, 10.07.2018 позивач направив відповідачу претензію № 535 з вимогою про оплату заборгованості з орендної плати.

Відповідно до п. 3.12 Договору у разі припинення (розірвання) договору орендар сплачує орендну плату до дня повернення об`єкта за актом приймання - передачі включно. Закінчення строку дії договору не звільняє орендаря від обов`язку сплатити заборгованість за орендною платою, якщо така виникла, у повному обсязі, враховуючи санкції, підприємству - балансоутримувачу.

Таким чином, оскільки доказів сплати авансового платежу та орендної плати за червень 2018 року в порядку визначеному договором матеріали справи не містять, позовна вимога про стягнення основного боргу у розмірі 257686,00 грн. визнається судом обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Також позивачем заявлена вимога про стягнення з відповідача 1 630 грн. 83 коп. 3% річних, 9 276 грн. 69 коп. інфляційних збитків.

За приписами статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних в порядку статті 625 ЦК України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Приймаючи до уваги вищенаведені приписи Цивільного кодексу України щодо наявності у позивача права за порушення грошового зобов`язання відповідачем вимагати сплати останнім проценти річних від простроченої суми та інфляційні втрати, перевіривши здійснений позивачем розрахунок, суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог щодо стягнення з відповідача 1 630,83 грн. 3% річних та 9 276,69 грн. інфляційних втрат.

Також, позивачем заявлена вимога про стягнення з відповідача 7 730 грн. 58 коп. штрафу та 19 668 грн. 85 коп. пені

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (ч.1 ст.230 ГК України).

Згідно з положеннями ст. 546 Цивільного кодексу України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно ч.1-2 статті 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Частиною 1 ст. 547 Цивільного кодексу України визначено, що правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі.

Згідно п.3.7 Договору, орендар зобов`язаний сплачувати орендну плату щомісячно не пізніше 15 числа поточного місяця.

Відповідно до абзацу 1 п.6.2 Договору за несвоєчасну та не в повному обсязі сплату орендної плати та інших платежів Відповідач сплачує Позивачу пеню у розмірі 0,5% від розміру несплачених орендних та інших платежів за кожний день прострочення, але не більше розміру встановленого законодавством України.

Згідно абзацу 2 п.6.2 Договору, у разі, якщо на дату сплати орендної плати заборгованість за нею становить загалом не менше ніж три місяці, Орендар також сплачує штраф у розмірі 3% від суми заборгованості.

Відповідно до ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Преамбулою Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" передбачено, що цей Закон регулює договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань. Суб`єктами зазначених правовідносин є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та господарювання, а також фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності.

Згідно статей 1, 3 цього Закону платники грошових коштів за прострочення платежу сплачують на користь одержувачів цих коштів пеню в розмірі, що встановлюється за погодженням сторін. Зазначений розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу і не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня.

З огляду на вищенаведене, суд вважає вимоги позивача про стягнення з відповідача штрафних санкцій за спірним договором підлягають задоволенню з урахуванням Заяви позивача про зменшення ціни позову в частині нарахування штрафних санкцій.

Оскільки заявлений до стягнення розмір пені та штрафу є вірним, позовні вимоги про стягнення з відповідача 19 668,85грн. пені та 7 730,58 грн. штрафу також підлягає задоволенню судом.

Разом з тим, суд вважає за можливе зменшити розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню з Відповідача, з огляду на наступне.

Згідно зі статтею 233 Господарського кодексу України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Відповідно до частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

При цьому, неустойка, виходячи з приписів статей 546, 549 Цивільного кодексу України та статті 230 Господарського кодексу України має подвійну правову природу, є водночас способом забезпечення виконання зобов`язання та мірою відповідальності за порушення виконання зобов`язання, завданням якого є захист прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання боржником.

Завданням неустойки як способу забезпечення виконання зобов`язання та міри відповідальності є одночасно дисциплінування боржника (спонукання до належного виконання зобов`язання) та захист майнових прав та інтересів кредитора, у разі порушення зобов`язання, шляхом компенсації можливих втрат, у тому числі у вигляді недосягнення очікуваних результатів господарської діяльності внаслідок порушення зобов`язання.

Метою застосування неустойки є в першу чергу захист інтересів кредитора, однак не застосування до боржника заходів, які при цьому можуть призвести до настання негативних для нього наслідків як суб`єкта господарської діяльності.

Відтак, застосування неустойки має здійснюватися із дотриманням принципу розумності та справедливості.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен об`єктивно оцінити майновий стан сторін, співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема, із розміром збитків кредитора, а також чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

При цьому, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Суд відзначає, що вказане питання вирішується судом з урахуванням приписів статті 86 Господарського процесуального кодексу України.

Отже, вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду. Аналогічний висновок щодо можливості зменшення розміру заявленої до стягнення пені, що є правом суду, яке реалізується ним на власний розсуд, викладений також у постановах Верховного Суду від 04.05.2018р. у справі №917/1068/17, від 22.01.2019р. у справі №908/868/18, від 13.05.2019р. у справі №904/4071/18, від 22.04.2019р. у справі №925/1549/17, від 30.05.2019р. у справі №916/2268/18, від 04.06.2019р. у справі №904/3551/18.

Суд також враховує позицію Конституційного Суду України від 11.07.2013 № 7-рп/2013, з мотивувальної частини рішення якої вбачається, що неустойка має на меті стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для боржника і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

Суд враховує, що матеріали справи не містять доказів заподіяння збитків позивачу внаслідок прострочення з боку відповідача.

За наведених обставин, враховуючи, що зменшення розміру заявлених до стягнення пені та штрафу є правом суду, виходячи з інтересів сторін, приймаючи до уваги майновий стан обох сторін, суд дійшов висновку про зменшення розміру пені та штрафу, виходячи з обґрунтовано заявленої її суми, - до 2000,00 грн пені та до 1000,00грн штрафу.

При цьому судом взято до уваги приписи підпункту 9.4. пункту 9 постанови ВГСУ "Про судове рішення" від 23.03.2012 № 6 про те, що у резолютивній частині рішення господарські суди повинні зазначати про часткове задоволення майнових вимог, у тому числі в разі зменшення розміру неустойки згідно з пунктом 3 статті 83 ГПК, - про відмову в позові в решті вимог, припинення провадження або залишення без розгляду позову у цій частині.

Відтак, за встановлених обставин справи, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню судом.

Судовий збір, в порядку ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладається на відповідача. При розподілі судового збору враховується, що судовий збір у разі зменшення судом розміру неустойки на підставі ст. 233 ГК та ч. 3 ст. 551 ЦК України, покладається на відповідача повністю без урахування зменшення неустойки, оскільки таке зменшення є наслідком не необґрунтованості позовних вимог в цій частині, а виключно застосування судом свого права на таке зменшення, передбаченого наведеними нормами.

Керуючись статтями 2, 73-79, 86, 123, 129, 233, 236-238, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов комунального підприємства "Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Голосіївського району" м. Києва (КП ШЕУ) задовольнити частково.

2. Зменшити розмір обґрунтовано заявлених до стягнення штрафних санкцій - до 2 000,00 грн. пені та до 1000,00 грн. штрафу.

3. Стягнути з фізичної особи - підприємця Погребиської Тетяни Владиславівни ( АДРЕСА_2 , код НОМЕР_1 ) на користь Приватного комунального підприємства "Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Голосіївського району " м. Києва (КП ШЕУ) (03083, м. Київ, просп. Науки, 53, ) 257686 грн. (двісті п`ятдесят сім тисяч шістсот вісімдесят шість)грн.00коп. основного боргу, 1 000 (одна тисяча) грн. 00коп. штрафу, 2 000 (дві тисячі) грн. 00 коп. пені, 1 630 грн. (одна тисяча шістсот тридцять) грн. 83 коп. 3% річних, 9 276 (дев`ять тисяч двісті сімдесят шість) грн. 69 коп. інфляційних збитків, 4 439 (чотири тисячі чотириста тридцять дев`ять ) грн 89 коп. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В решті позову відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 20.07.2021р.

Суддя І.І. Борисенко