ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.07.2021 м. Дніпро Справа № 904/1190/21

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Паруснікова Ю.Б. (доповідач), суддів: Білецької Л.М., Верхогляд Т.А.

розглянувши в приміщенні Центрального апеляційного господарського суду в порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи матеріали апеляційної скарги Служби зовнішньої розвідки України на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 19.04.2021 по справі № 904/1190/21 (суддя Крижний О.М.), повний текст рішення складено 19.04.2021

за позовом Служби зовнішньої розвідки України, м. Київ,

до фізичної особи-підприємця Аксюти Андрія Юрійовича, м. Дніпро

про стягнення штрафних санкцій у сумі 13835,90 грн, -

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції.

12.02.2021 Служба зовнішньої розвідки України (далі СЗРУ) звернулася до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до фізичної особи-підприємця Аксюти Андрія Юрійовича (далі ФОП Аксюта А.Ю.) про стягнення штрафних санкцій у сумі 13835,90 грн, які складаються з суми пені у розмірі 11414,70 грн та штрафу у сумі 2421,20 грн.

Крім того, позивач просить суд стягнути з ФОП Аксюти А.Ю. на користь СЗРУ суму судового збору в сумі 2270,00 грн та 58,00 грн витрат, пов`язаних з розглядом справи.

В обґрунтування позовних вимог СЗРУ зазначає про наявність у відповідача простроченого зобов`язання з поставки замовнику товару в установлений строк за договором № 113/20 від 14.02.2020 на закупівлю товарів.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 19.04.2021 позовні вимоги СЗРУ задоволено частково.

Стягнуто з ФОП Аксюти А.Ю. на користь СЗРУ пеню у сумі 5707,35 грн, штраф у сумі 1210,60 грн, 2270,00 грн витрат зі сплати судового збору та 32,00 грн поштових витрат.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

2. Короткий зміст вимог та узагальнені доводи апеляційної скарги.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції СЗРУ оскаржує його в апеляційному порядку до Центрального апеляційного господарського суду і просить скасувати оскаржуване рішення і постановити нове, яким задовольнити позов СЗРУ про стягнення з ФОП Аксюти А.Ю. пені у сумі 11414,70 грн, штрафу в сумі 2421,20 грн, а також витрат зі сплати судового збору в сумі 2270,00 грн та поштових витрат в сумі 32,00 грн.

Апеляційна скарга мотивована неправильним застосуванням судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при винесенні оскаржуваного рішення, необґрунтованістю його у зв`язку з невідповідністю обставинам справи висновків, викладених у рішенні суду з огляду на наступне.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги СЗРУ вважає відсутніми підстави у суду першої інстанції для зменшення розміру штрафних санкцій.

Так, апелянт вважає безпідставним посилання суду першої інстанції на практику Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 по справі № 902/417/18, в якій санкції застосовані за несвоєчасні розрахунки боржника з кредитором. У даній справі спірні правовідносини, що виникли між сторонами стосуються несвоєчасної поставки товару, тобто правовідносини не є подібними.

Крім того, суд першої інстанції у своєму рішенні посилався на норму ст. 233 ГК України, в якій зазначено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі у порівнянні із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій… Проте, питання розміру збитків у суді першої інстанції не досліджувалося, а отже й не встановлювалась їх співмірність штрафним санкціям.

3. Короткий зміст вимог та узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу.

Відповідач по справі не скористався своїм правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу.

Заперечень відповідача проти доводів апеляційної скарги на адресу суду апеляційної інстанції не надходило, а тому справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

4. Встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини справи та визначені відповідно до них правовідносини.

14.02.2020 між Фізичною особою-підприємцем Аксютою Андрієм Юрійовичем (постачальник) та Службою зовнішньої розвідки України (замовник) укладено договір на закупівлю товарів № 113/20, відповідно до п. 1.1. якого постачальник зобов`язується поставити вила до міні-навантажувача (далі - товар), а замовник зобов`язується прийняти цей товар та оплатити його на умовах, визначених цим договором.

Згідно з п. 1.2. договору найменування предмета закупівлі відповідно до ДК 021:2015 - СPV 42410000-3 (Підіймально-транспортувальне обладнання).

Ціна, найменування (асортимент), кількість товару обумовлюються у Додатку № 1 «Специфікація», який додається до даного договору і є його невід`ємною частиною. Обсяги закупівлі товару можуть бути зменшені залежно від реального фінансування видатків (п. п. 1.3., 1.4. договору).

У відповідності з п. 1.5. договору постачальник підтверджує, що він є власником товару, який поставляється за даним договором, що товар не знаходиться в заставі, в спорі, під арештом, необтяжений правами третіх осіб.

Згідно з п. 2.1 договору якість товару повинна відповідати технічним вимогам, наведеним у Додатку № 2 «Технічні вимоги», який додається до даного договору і є його невід`ємною частиною.

Сума договору складає 34590,00 грн, без ПДВ (п. 3.3. договору). Сума договору, зазначена у п. 3.3. договору, не є остаточною і може коригуватися в сторону зменшення залежно від кількості товару, заявленого та отриманого замовником (п. 3.5. договору).

Відповідно до п. 4.2. договору розрахунок за товар здійснюється замовником лише за фактично отриманий товар на підставі пред`явлених постачальником рахунку на оплату та видаткової накладної не пізніше 30-ти банківських днів з моменту отримання товару.

Пунктом 5.1. договору передбачено, що постачання товару здійснюється до 14.02.2020 включно.

Місце поставки товару: 20-кілометрова зона м. Києва, попередньо визначене замовником та в обов`язковому порядку попередньо уточнене постачальником. Товар доставляється постачальником у визначений замовником час на об`єкти, які знаходяться у межах 20-кілометрової зони м. Києва (п. п. 5.2, 5.3 договору).

Згідно з п. 5.4 договору видаткові накладні на поставлений товар складаються постачальником на підставі довіреності замовника та передаються на підпис представнику замовника у момент передачі товару. Прийом товару здійснюється замовником відповідно до видаткової накладної. Датою поставки є дата отримання замовником товару від постачальника, згідно видаткової накладної, підписаної сторонами (п. п. 5.5., 5.6. договору).

Пунктом 7.2. договору сторони передбачили, що за порушення строку поставки товару замовнику, постачальник сплачує замовнику пеню у розмірі 1 (одного відсотка) % від вартості договору за кожен день прострочення, а за прострочення понад 30 (тридцяти) днів постачальник додатково сплачує штраф у розмірі 7 (семи) % вказаної вартості договору.

Цей договір набирає чинності з моменту підписання і діє щодо бюджетних зобов`язань до 31 грудня 2020 року, а стосовно інших зобов`язань, взятих сторонами за даним договором - до повного їх виконання (п. 11.1. договору).

Сторонами підписано Специфікацію - додаток 1 до договору № 113/20 від 14.02.2020, в якій визначено найменування товару вила до міні-навантажувача, та його ціну - 34590,00 грн за одиницю (а. с. 13).

Крім того, сторонами 14.02.2020 підписано технічні вимоги додаток 2 до договору № 113/20 від 14.02.2020, в якому визначено конкретні характеристики товару (а. с. 14).

Відповідно до видаткової накладної № РН-00000005 від 20.03.2020 відповідач поставив позивачу товар (вила до міні-навантажувача) на суму 34590,00 грн (а. с. 15).

25.06.2020 позивач звернувся до відповідача із претензією № 5/3/799/ПБ, у якій зазначав, що товар поставлено з простроченням на 33 дні та вимагав сплатити пеню та штраф у загальному розмірі 13836,00 грн (а. с. 16-19).

Відповіді на претензію матеріали справи не містять.

Позивач зазначає, що відповідачем штрафні санкції за порушення строків поставки товару не сплачені, що і стало причиною виникнення спору.

5. Мотиви з яких суд апеляційної інстанції відхиляє доводи апеляційної скарги та погоджується з висновками викладеними в рішенні суду.

Правовідносини, що склалися між сторонами за своєю правовою природою регулюються загальними положеннями про договір поставки.

За змістом положень ст. ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України).

Згідно з положеннями ст. ст. 11, 629 ЦК України, договір є однією з підстав виникнення зобов`язань та є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно із ч. 1 ст. 175 ГК України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утримуватись від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Частинами 1, 2 ст. 193 ГК України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до приписів ст. ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог даного Кодексу і інших актів законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (ст. 530 ЦК України).

Відповідно до ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Аналогічні за змістом зобов`язання, передбачені ст. 712 ЦК України.

У відповідності до ч. 1 ст. 664 ЦК України, обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар.

Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема шляхом маркування.

Як вбачається із умов договору (п. 5.1.) строк поставки товару є таким, що настав 14.02.2020.

Згідно видаткової накладної № РН-00000005 від 20.03.2020 товар поставлено відповідачем 20.03.2020.

Отже, товар поставлено на 34 календарні дні пізніше погодженої в договорі дати.

Згідно з ч. 1 ст. 199 ГК України виконання господарських зобов`язань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими цим Кодексом та іншими законами. До відносин щодо забезпечення виконання зобов`язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Порушенням зобов`язання, відповідно до ст. 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 611 ЦК України, одним з наслідків порушення зобов`язання є оплата неустойки (штрафу, пені) - визначеної законом чи договором грошової суми, що боржник зобов`язаний сплатити кредитору у випадку невиконання чи неналежного виконання зобов`язання, зокрема у випадку прострочення виконання.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

Виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом (ст. 548 ЦК України). Виконання зобов`язань може забезпечуватись згідно договору неустойкою (штрафом, пенею).

Як зазначалося вище, відповідно до п. 7.2. договору сторони передбачили, що за порушення строку поставки товару замовнику, постачальник сплачує замовнику пеню у розмірі 1 (одного відсотка) % від вартості договору за кожен день прострочення, а за прострочення понад 30 (тридцяти) днів постачальник додатково сплачує штраф у розмірі 7 (семи) % вказаної вартості договору.

У зв`язку із допущенням відповідачем прострочки поставки позивач нарахував до стягнення з відповідача пеню за 33 дні прострочки у сумі 11414,70 грн та штраф у сумі 2421,20 грн.

Правильність розрахунку штрафних санкцій перевірена судом першої інстанції та відповідачем не заперечується.

Разом з тим, відповідач заперечує проти позову з посиланням на те, що прострочка поставки товару виникла не з його вини, а саме з вини позивача, оскільки останній не повідомив точного місця поставки товару.

Згідно зі ст. ст. 74, 77 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 79 ГПК України).

Пунктами 5.2., 5.3. договору визначено, що місце поставки товару: 20-кілометрова зона м. Києва, попередньо визначене замовником та в обов`язковому порядку попередньо уточнене постачальником. Товар доставляється постачальником у визначений замовником час на об`єкти, які знаходяться у межах 20-кілометрової зони м. Києва.

Місцевий господарський суд правильно звернув увагу, що строк поставки товару збігається з датою укладення договору 14.02.2020.

При цьому, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, яким відхилено пояснення відповідача про готовність поставки товару 14.02.2020 та про доставку товару в цей день до Києва і повернення у місто Дніпро у зв`язку з неможливістю передачі товару, оскільки такі обставини спростовуються наявним в матеріалах справи листом-повідомленням відповідача від 20.02.2020 за вих. № 1/20/02 (а. с. 39).

Вказаний лист адресований позивачеві та за своїм змістом містить інформацію про певні технічні питання, які виникли у постачальника у процесі виготовлення даного товару за індивідуальними показниками замовника, які постачальник не може вирішувати в односторонньому порядку. Також у цьому листі відповідач зазначив, що починаючи з 17.02.2020 намагається зв`язатися з замовником (позивачем) з чим саме і вимушений відкласти строк поставки заявленого товару.

Таким чином, відповідачем не спростовано, що у строк, встановлений договором, ним було вжито заходи щодо поставки товару замовнику.

З огляду на викладене вище, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що зі сторони відповідача мало місце порушення зобов`язання за договором (прострочення виконання зобов`язання), внаслідок якого порушені права позивача на поставку товару в обумовлений договором строк.

Колегії суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, який зазначив у своєму рішенні про те, що мають місце дії двох сторін, які не відповідають засадам добросовісності та розумності з огляду на наступне.

Так, дата підписання договору співпадає з датою поставки товару і не відповідає засадам розумності зі сторони відповідача, не уточнення місця поставки товару (яка повинна відбутися у той же день) в момент підписання договору.

Також не відповідає даним принципам і поведінка позивача, з тих же самих мотивів.

При цьому, колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції, яким враховано виключні обставини, якими є поведінка сторін та неспівмірність штрафних санкцій з вартістю товару, внаслідок чого судом зменшено розмір штрафних санкцій.

Вирішуючи питання пов`язане зі зменшенням розміру штрафних санкцій, місцевим господарським судом враховано, що нарахований штраф та пеня загальною сумою 13835,90 грн складають майже 40 % вартості поставленого позивачу товару та явно є неспівмірним з вартістю товару.

Крім того, суд звернув увагу на поведінку позивача, зокрема на те, що позивач знаючи, що днем поставки товару є день укладення договору поставки не вказав точного місця поставки товару.

Враховуючи вище викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, який визнав вказані вище обставини винятковими та зменшив нараховані позивачем та заявлені до стягнення з відповідача штрафні санкції на 50%.

Таким чином, позовні вимоги правильно задоволено частково у сумі 6917,95 грн, з яких пеня 5707,35 грн та штраф 1210,60 грн.

Доводи апелянта щодо неправильного застосування судом першої інстанції практики Верховного Суду від 18.03.2020 по справі № 902/417/18 до правовідносин, які виникли у даній справі, колегія суддів відхиляє, оскільки позиція Верховного Суду по вказаній справі застосована судом першої інстанції виключно в частині обґрунтування зменшення штрафних санкцій, а не з метою визначення підстав для застосування штрафних санкцій.

Також, колегія суддів відхиляє доводи апелянта стосовно безпідставного посилання судом в оскаржуваному рішенні на норму ст. 233 ГК України без дослідження питання розміру збитків кредитора та співмірністю їх зі штрафними санкціями, оскільки суд обґрунтував неспівмірність розміру штрафних санкцій з вартістю непоставленого товару. Доказів наявності інших збитків у кредитора матеріали справи не містять.

Також, колегія суддів не виявила порушень, допущених судом першої інстанції при розподілі сум понесених позивачем судових витрат, а скаржником не наведено конкретних підстав для зміни або скасування рішення в цій частині.

Враховуючи встановлені вище обставини справи, зазначені положення законодавства, апеляційний господарський суд відхиляє доводи апелянта, наведені в обґрунтування апеляційної скарги та не вбачає підстав для скасування або зміни рішення суду першої інстанції.

6. Висновки за результатами перегляду справи судом апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів Центрального апеляційного господарського суду вважає, правильним та обґрунтованим рішення суду першої інстанції та не вбачає підстав передбачених ст. 277 ГПК України для його зміни або скасування.

Доводи апелянта не спростовують правомірності висновку суду першої інстанції, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

6. Розподіл судових витрат.

Відповідно до ст. 129 ГПК України витрати пов`язані з розглядом апеляційної скарги покладаються на позивача - Службу зовнішньої розвідки України.

Керуючись ст. 129, ст. 276, ст. 282, ст. 284 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Служби зовнішньої розвідки України залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 19.04.2021 по справі № 904/1190/21 залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки її оскарження передбачено ст. 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Ю.Б. Парусніков

Судді: Л.М. Білецька

Т.А. Верхогляд