РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.07.2021Справа № 910/1275/21

Суддя Господарського суду міста Києва Головіна К. І., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження господарську справу

за позовною заявою Комунального підприємства "Київський метрополітен"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Техойл НК"

про стягнення 375 765,83 грн.

без повідомлення учасників справи

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду м. Києва з позовом звернулось Комунальне підприємство "Київський метрополітен" (далі - КП "Київський метрополітен", позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Техойл НК" (далі - ТОВ "Техойл НК", відповідач) про стягнення заборгованості у сумі 375 765,83 грн.

У обґрунтування своїх вимог позивач посилається на порушення відповідачем умов договору поставки № 218-С3-18 від 05.04.2018 р. в частині відпуску КП "Київський метрополітен" пального (бензину та дизельного палива) через систему автозаправних станцій відповідача, вартість якого була сплачена позивачем.

У позові КП "Київський метрополітен" просить суд стягнути з відповідача кошти за неотримане пальне у сумі 293 572,20 грн., пеню у сумі 12 623,60 грн., штраф у сумі 20 550,05 грн., інфляційні втрати у сумі 29 716,60 грн., 3 % річних у сумі 19 303,38 грн., що разом складає 375 765,83 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.02.2021 р. за вказаною позовною заявою було відкрите провадження, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін, учасникам справи надана можливість реалізувати свої процесуальні права та обов`язки.

Відповідач, належним чином повідомлений про розгляд справи, у строк, визначений законом, відзиву не надав, його позиція щодо заявлених вимог суду невідома. Згідно з ч. 9 ст. 165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Ураховуючи, що відповідач не скористався наданим йому правом у межах визначеного законом процесуального строку на подання відзиву, суд дійшов висновку про можливість вирішення спору за відсутності відзиву відповідача.

Отже, розглянувши позовні вимоги та дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Установлено, що 05.04.2018 р. між КП "Київський метрополітен" (покупець) та ТОВ "Техойл НК" (постачальник) був укладений договір № 218-С3-18 (далі - договір), відповідно до умов якого постачальник зобов`язується передавати у власність покупця, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити товар (бензин та дизельне паливо), асортимент, одиниця виміру, ціна за одиницю виміру, загальна вартість якого визначена сторонами у специфікації (п. 1.1, 1.2). Сума цього договору становить 922 380,00 грн. (п. 2.2 договору).

Згідно з п. 4.1 договору розрахунки за товар здійснюються покупцем у безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника протягом 5 банківських днів з моменту підписання сторонами видаткової накладної на кожну партію товару та передачі постачальником покупцю талонів за актом приймання-передачі талонів (п. 4.1 договору). Датою оплати є дата перерахування коштів з поточного рахунку покупця на поточний рахунок постачальника (п. 4.2 договору).

Відповідно до п. 5.5 договору постачальник зобов`язується забезпечити наявність та передати замовлену кількість товару за першою вимогою покупця по факту пред`явлення ним талонів на АЗС. Поставка товару здійснюється шляхом відпуску постачальником товару за талонами покупцю або уповноваженій ним особі цілодобово, через приєднану мережу АЗС постачальника в межах Києва, Київської області та України (п. 5.6 договору). Право власності на товар переходить від постачальника до покупця з моменту підписання уповноваженими представниками обох сторін видаткової накладної (п. 5.7 договору). Зобов`язання постачальника щодо поставки товару вважаються виконаними з моменту передачі товару покупцю або уповноваженій ним особі на АЗС (п. 5.9 договору).

Постачальник зобов`язаний забезпечити поставку товару у строки, погоджені сторонами (п. 6.3.1 договору).

Строк дії договору сторонами погоджено пунктом 11.1 договору - з дня підписання і до 31.12.2018 року, але у будь-якому випадку до повного виконання сторонами зобов`язань.

Також сторони узгодили специфікацію до договору, згідно із якою відповідач зобов`язався передати позивачу у власність за талонами бензин А-95, кількістю 15 000 л., бензин А-92, кількістю 12 000 л. та дизельне паливо, кількістю 10 000 л. на загальну суму 922 380,00 грн.

У подальшому сторони додатковою угодою № 1 від 21.05.2018 р. змінили кількість та загальну вартість товару, який мав бути поставлений відповідачем, остаточно погодили поставку на суму 921 801,60 грн.

У додатку 2 до договору сторонами був погоджений перелік АЗС, на яких за умовами договору позивачу має здійснюватись відпуск палива за талонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу (ч. 6 вказаної статті).

Згідно з ч. 1 ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Судом встановлено, що на виконання умов договору позивач сплатив ТОВ "Техойл НК" вартість узгодженої сторонами продукції (палива) за талонами на загальну суму 921 801,60 грн., що підтверджується наявними у справі платіжними дорученнями від 19.04.2018 р. та від 24.05.2018 р.

На вказану суму позивач отримав талони на бензин, що підтверджуються наданими позивачем копіями акту приймання-передачі талонів від 11.04.2018 р., від 21.05.2018 р., видаткових накладних № НКТ-000677 від 11.04.2018 р. та № НКТ-001159 від 21.05.2018 р.

Проте, вказані талони позивачем були реалізовані частково - на суму 628 229,40 грн. (бензину А-95, А-92 та дизельне паливо). Щодо решти отриманих позивачем талонів на бензин А-95 в кількості 3 610 л. вартістю 93 354,60 та бензин А-95 в кількості 7 040 л. вартістю 200 217,60 грн., що разом становить 293 572,20 грн., відповідач відпуск палива не здійснив, про що свідчать наявні у матеріалах справи акти КП "Київський метрополітен" від 19.11.2018 р., від 25.01.2019 р., від 13.05.2019 р. та копії нереалізованих талонів. Отже, у КП "Київський метрополітен" залишились невикористаними талони на загальну суму 293 572,20 грн.

Листом № 4218-12/18 від 03.12.2018 р. ТОВ "Техойл НК" повідомило позивача, що паливо за талонами відповідача відпускається з періодичними зупинками, однак, у повному обсязі відпуск палива позивачу здійснений не був.

Згідно з ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 662 ЦК України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу (ч. 1 ст. 663 ЦК України).

Згідно з ч. 2 ст. 693 ЦК України якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Як вже встановлено, відповідач свого зобов`язання щодо передачі товару позивачу належним чином не виконав, тому вимога про стягнення грошових коштів, сплачених за неотриманий товар (паливо) у сумі 293 572,20 грн., є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача пені та штрафу, нарахованих за порушення відповідачем договірних зобов`язань з поставки товару у повному обсязі, суд дійшов висновку, що вимоги позивача в цій частині також є правомірними, враховуючи наступне.

За змістом ст. 611 ЦК України та ст. 230 ГК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Частиною 1 ст. 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

У пункті 7.4 договору сторони погодили, що у разі невиконання, неналежного виконання зобов`язань з поставки товару за талонами через мережу АЗС або поставки товару за талонами не в повному обсязі, постачальник сплачує штраф у розмірі 0,1 % від вартості непоставленого товару за талонами, за кожен день порушення виконання зобов`язання, а за порушення понад 5 днів додатково стягується штраф у розмірі 7 % від вказаної суми.

Отже, зважаючи на допущене відповідачем порушення зобов`язання та в силу наведених приписів закону і умов договору, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення неустойки (пені та штрафу) підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно з ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Здійснивши перерахунок заявлених до стягнення штрафних санкцій, з урахуванням встановлених у даній справі обставин та наведених норм чинного законодавства, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пеня в сумі 12 623,60 грн. та штраф у сумі 20 550,05 грн., тобто, у заявлених позивачем сумах.

З приводу позовних вимог про стягнення з відповідача інфляційних втрат у сумі 29 716,60 грн. та 3 % річних у сумі 19 303,38 грн., суд виходив з такого.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом статей 509, 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях, що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Вказані висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц (провадження № 14-68цс18) та від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18).

У даному випадку позивач нарахував відповідачу інфляційні втрати та 3 % річних на суму коштів попередньої плати за непоставлений бензин, які є грошовою сумою, що перераховується згідно з договором наперед у рахунок майбутніх розрахунків за товар, який має бути поставлений. Отже, оскільки правовідношення, в якому у відповідача (постачальника, продавця) виникло зобов`язання повернути позивачу (покупцю) суму попередньої оплати, є грошовим зобов`язанням, то у нього можуть нараховуватися інфляційні втрати та 3 % річних на підставі частини другої статті 625 цього Кодексу.

Нарахування на суму боргу інфляційних втрат та 3 % річних відповідно до ст. 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Вказані висновки викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц (провадження № 14-241цс19) та № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18), від 13 листопада 2019 року у справі № 922/3095/18 (провадження № 12-105гс19), від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19).

Здійснивши перевірку правильності нарахування заявленої суми матеріальних втрат, суд встановив, що з відповідача підлягає стягненню інфляційна складова боргу у сумі 29 716,60 грн. та 3 % річних у сумі 19 303,38 грн., тобто, у заявлених позивачем сумах.

За таких обставин позов КП "Київський метрополітен" підлягає задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ст. 129 ГПК України у разі задоволення позову витрати по сплаті судового збору покладаються відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 73 - 79, 129, 236 - 238, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Комунального підприємства "Київський метрополітен" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Техойл НК" про стягнення заборгованості 375 765,83 грн. задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Техойл НК" (01030, м. Київ, вул. вул. Ярославів Вал, 5-В, ідентифікаційний код 41486736) на користь Комунального підприємства "Київський метрополітен" (03056, м. Київ, проспект Перемоги, 35, ідентифікаційний код 03328913) грошові кошти у сумі 293 572 (двісті дев`яносто три тисячі п`ятсот сімдесят дві) грн. 20 коп., штраф у сумі 20 550 (двадцять тисяч п`ятсот п`ятдесят) грн. 05 грн., пеню у сумі 12 623 (дванадцять тисяч шістсот двадцять три) грн. 60 коп., інфляційні втрати у сумі 29 716 (двадцять дев`ять тисяч сімсот шістнадцять) грн. 60 коп., 3 % річних у сумі 19 303 (дев`ятнадцять тисяч триста три) грн. 38 коп., витрати по сплаті судового збору в сумі 5 636 (п`ять тисяч шістсот тридцять шість) грн. 49 коп.

Повне судове рішення складене 27 липня 2021 року.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до суду апеляційної інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 20-денний строк з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Головіна К. І.