ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.07.2021м. ДніпроСправа № 904/5254/21
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Іларк", м. Запоріжжя

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Кью.Еф.Ем.Кейтерінг", смт. Слобожанське Дніпропетровської області

про стягнення 230555,7грн

Суддя Євстигнеєва Н.М.

Без виклику (повідомлення) учасників

С У Т Ь С П О Р У:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Іларк" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області із позовом, яким просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Кью.Еф.Ем. Кейтерінг" заборгованість у розмірі 230 555,70грн., з яких:

- основний борг у розмірі 149 807,59 грн.;

- пеня у розмірі 57 546,65 грн.;

- 3 % річних у розмірі 8 705,00 грн.;

- інфляційні втрати у розмірі 14 496,46 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору поставки №1/12-І в частині повної та своєчасної оплати за поставлений товар. У зв`язку з простроченням виконання грошового зобов`язання позивачем на підставі частини 2 статті 625 ЦК України нараховані три відсотки річних за період прострочки з 21.06.2019 по 28.05.2021 у сумі 8 705,00 грн. та інфляційні збитки за період з липня 2019 року по березень 2021 року.

На підставі пункту 5.2 договору позивач нарахував пеню за порушення строків оплати за поставлений товар у розмірі 57 546,65 грн. за загальний період з 21.06.2019 по 28.05.2021.

Також позивач повідомляє про орієнтовну суму витрат на професійну правничу допомогу, яка складає 4000,00грн, з яких: 2500,00грн вивчення документів, формування доказової бази, а також підготовка та подання позовної заяви; 1500,00грн підготовка та подання відповіді на відзив на позовну заяву.

Відповідач, Товариство з обмеженою відповідальністю "Кью.Еф.Ем.Кейтерінг", заперечує щодо розміру штрафних санкцій та суми витрат на професійну правничу допомогу, просить:

- відмовити позивачу в частині стягнення пені у розмірі 57546,65грн,

зменшити розмір штрафних санкцій, заявлених товариством, на 90% в частині стягнення 3% річних та інфляційних збитків;

відмовити в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 4000,00грн.

Відповідач звертає увагу суду на те, що зроблені позивачем розрахунки не є точними, містять велику кількість описок та розбіжностей. Витрати на професійну правничу допомогу не є співмірними обсягу наданих адвокатом послуг: вивчення документів, формування доказової з затраченим часом на надання таких послуг, виходячи з характеру та складності спору, ціною позову.

23 липня 2021 року надійшла відповідь на відзив, в якій позивач повністю підтримує свої вимоги, просить позов задовольнити, стягнути витрати на професійну правничу допомогу. До відповіді на відзив надана копія договору про надання правової допомоги, акту прийому наданих послуг за договором про надання правової допомоги, квитанції до прибуткового касового ордеру.

Згідно Витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.05.2021 справу №904/5254/21 передано на розгляд судді Євстигнеєвої Н.М.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 01.06.2021 відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) учасників.

За результатом дослідження матеріалів справи, оцінки доказів у їх сукупності господарський суд

В С Т А Н О В И В:

17 грудня 2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Іларк" (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Кью.Еф.Ем. Кейтерінг" (покупець) укладено договір поставки №1/12-І, відповідно до вимог якого (п.1.1 договору) постачальник зобов`язується передати у власність покупцеві продукцію, визначену у п.1.2. цього договору, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити продукцію.

Згідно п.1.2. договору, найменування, одиниця виміру та загальна кількість продукції, що підлягала поставці за договором, визначаються Специфікацією, що є Додатком № 1 до договору.

Пунктами 2.3., 2.4. договору передбачено, що розрахунки за цим договором здійснюються шляхом безготівкового розрахунку на поточний рахунок постачальника. Строк оплати продукції, що поставляється за цим договором, становить від 14 до 21 календарних днів.

Товар поставляється постачальником на умовах DDP (склад покупця, розташований за адресою: м. Запоріжжя, Південне шосе,72), згідно Правил Інкотермс в редакції 2010 року в кількості та асортименті наданими в окремій накладній та/або Специфікаціях (п.3.2. договору).

За приписами п. 5.2. Договору, за прострочення в оплаті продукції Покупець виплачує Постачальникові за вимогою останнього пеню у розмірі 10% (не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня) від суми пристроченого платежу за кожен день прострочення.

Відповідно до п. 9.1. Договору, усі правовідносини, що виникають з цього Договору або пов`язані з ним у тому числі пов`язані з дійсністю, укладенням виконанням, зміною та припиненням цього Договору тлумаченням його умов, визначенням наслідків недійсності або порушення Договору, регулюються цим Договором та відповідними нормами чинного законодавства України, а також звичаями ділового обороту, які застосовуються до таких правовідносин на підставі принципів добросовісності, розумності та справедливості.

Договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками сторін (п.8.1. договору).

Строк цього договору починає свій перебіг у момент, визначений п.8.1. цього договору та закінчується 31.12.2019. У разі якщо за один місяць до закінчення терміну дії цього договору жодна зі сторін не заявить про свій намір його розірвати, цей договір автоматично пролонгується ще на один рік (п.8.2 договору).

На виконання умов договору позивач поставив відповідачу продукцію на загальну суму 199 464,55грн, що підтверджується видатковими накладними:

№158 від 15.03.2019 на суму 11585,52грн,

№180 від 21.03.2019 на суму 38071,44грн,

№197 від 01.04.2019 на суму 30188,27грн,

№198 від 01.04.2019 на суму 4112,03грн,

№199 від 01.04.2019 на суму 7990,28грн,

№200 від 01.04.2019 на суму 3542,4грн,

№201 від 01.04.2019 на суму 5104,59грн,

№202 від 01.04.2019 на суму 8165,9грн,

№203 від 01.04.2019 на суму 4016,2грн,

№204 від 01.04.2019 на суму 6681,42грн,

№218 від 08.04.2019 на суму 12202,42грн,

№219 від 08.04.2019 на суму 1312,68грн,

№220 від 08.04.2019 на суму 2358,51грн,

№221 від 08.04.2019 на суму 624,42грн,

№222 від 08.04.2019 на суму 933,12грн

№223 від 08.04.2019 на суму 4361,85грн,

№224 від 08.04.2019 на суму 824,42грн,

№225 від 08.04.2019 на суму 6474,12грн,

№233 від 15.04.2019 на суму 5865,6грн,

№234 від 15.04.2019 на суму 2002,26грн,

№243 від 22.04.2019 на суму 15857,26грн,

№244 від 22.04.2019 на суму 416,16грн,

№245 від 22.04.2019 на суму 6690,60грн,

№246 від 22.04.2019 на суму 1366,08грн,

№260 від 06.05.2019 на суму 4635,6грн,

№261 від 06.05.2019 на суму 8395,32грн,

№290 від 30.05.2019 на суму 2947,68грн,

№291 від 30.05.2019 на суму 2738,4грн,

та товарно-транспортними накладними:

№ Р158 від 15.03.2019, Р198 від 01.04.2019, Р198 від 01.04.2019, Р199 від 01.04.2019, Р200 від 01.04.2019, Р201 від 01.04.2019, Р202 від 01.04.2019, Р203 від 01.04.2019, Р204 від 01.04.2019, Р218 від 08.04.2019, Р219 від 08.04.2019, Р220 від 08.04.2019, Р221 від 08.04.2019, Р223 від 08.04.2019, Р224 від 08.04.2019, Р225 від 08.04.2019, Р233 від 15.04.2019, Р234 від 15.04.2019, Р243 від 22.04.2019, Р244 від 22.04.2019, Р244 від 22.04.2019, Р246 від 22.04.2019, Р260 від 06.05.2019, Р261 від 06.05.2019, Р290 від 30.05.2019, Р291 від 30.05.2019.

Відповідач частково оплатив поставлену продукцію на суму 49656,96грн (платіжне доручення від 24.04.2019 на суму 11585,52грн та на суму 38071,44грн).

Заборгованість Товариства з обмеженою відповідальністю "Кью.Еф.Ем. Кейтерінг" перед Товариством з обмеженою відповідальністю "Іларк" складає 149807,59грн.

Строк виконання відповідного грошового зобов`язання визначається за правилами, встановленими ст. 692 Цивільного кодексу України. Відповідно до п.2.4. договору строк оплати продукції, що поставляється за цим договором, становить від 14 до 21 календарних днів.

Порушення строків оплати отриманого відповідачем товару за вказаними видатковими накладними стало підставою для нарахування пені у розмірі 57546,65грн за період з 21.06.2021 по 28.05.2019, 3% річних у сумі 8705,00грн. за період з 21.06.2019 по 28.05.2019, інфляційні втрати у сумі 14496,46грн за період з липня 2019 року по березень 2021 року.

Наведене і є причиною звернення з позовом до суду.

Предметом доказування у цій справі є обставини, пов`язані з виконанням сторонами договірних зобов`язань щодо поставки й оплати товару, наявність/відсутність підстав для застосування відповідальності за порушення зобов`язань за договором.

Статтею 712 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки, у тому числі договору поставки товару для державних потреб.

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За статтею 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно із статтею 526 Цивільного кодексу України, яка кореспондується з частиною першою статті 193 Господарського кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Строк виконання відповідного грошового зобов`язання визначається за правилами, встановленими ст. 692 Цивільного кодексу України. Відповідно до п.2.4. договору строк оплати продукції, що поставляється за цим договором, становить від 14 до 21 календарних днів.

Строк оплати поставленої продукції за видатковими накладними:

№№ 197, №198, №199,200,201, 202, 203, 204 від 01.04.2019 на загальну суму 69801,09грн настав 22.04.2019;

№№ 218, 219, 220, 221, 223,224, 225 від 08.04.2019 на загальну суму 29091,51грн настав 30.04.2019 (29.04.2019, на який припадає день оплати, є вихідним днем);

№№ 233, 234 від 15.04.2019 на суму 7867,86грн настав 06.05.2019;

№№ 243, 244, 245, 246 від 22.04.2019 на суму 24330,1грн настав 13.05.2019;

№№ 260, 261 від 06.05.2019 на суму 13030,92грн настав 27.05.2019;

№№290, 291 від 30.05.2019 на суму 5686,08грн настав 20.06.2021.

У встановлений договором строк умови договору щодо оплати вартості поставленого товару відповідачем не виконані.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про правомірність та обґрунтованість заявлених вимог по стягненню заборгованості у розмірі 149807,59грн., строк оплати якої настав.

Крім вимоги про стягнення основного боргу позивачем також заявлена вимога про стягнення пені, 3% річних та втрат від інфляції.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно зі статтею 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди.

Частиною першою статті 216 Господарського кодексу України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Штрафними санкціями відповідно до частини першої статті 230 Господарського кодексу України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у. разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

За змістом положень частин четвертої і шостої статті 231 Господарського кодексу України, у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. Розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до частини шостої статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

За прострочення в оплаті продукції покупець виплачує постачальникові за вимогою останнього пеню у розмірі 10% (не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення) (п.5.2. договору).

Окремий період або строк для нарахування пені не встановлено, а відповідно до п. 9.1. Договору, усі правовідносини, що виникають з цього Договору або пов`язані з ним у тому числі пов`язані з дійсністю, укладенням виконанням, зміною та припиненням цього Договору тлумаченням його умов, визначенням наслідків недійсності або порушення Договору, регулюються цим Договором та відповідними нормами чинного законодавства України, а також звичаями ділового обороту, які застосовуються до таких правовідносин на підставі принципів добросовісності, розумності та справедливості.

Отже, відповідно до положень ст. 232 Господарського кодексу України, Позивач мав право нарахувати пеню за шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Позивач нарахував пеню у сумі 57546,65грн за період з 21.06.2019 по 28.05.2021 на загальну суму заборгованості 149807,59грн.

Перевіривши розрахунок пені, суд встановив, що позивачем невірно визначено період прострочки виконання зобов`язання, пеня нарахована з порушенням вимог ч.6 ст. 232 Господарського кодексу України.

За видатковими накладними від 01.04.2019, від 08.04.2019, від 15.04.2019, від 22.04.2019, від 06.05.2019, від 30.05.2019 прострочка виконання зобов`язання виникає з 23.04.2019, 01.05.2019, 07.05.2019, 14.05.2019, 28.05.2019, 20.06.2019 відповідно.

Таким чином, пеня за зазначеними вище видатковими накладними може бути нарахована за період з 23.04.2019 по 23.10.2019, з 01.05.2019 по 01.11.2019, з 07.05.2019 по 07.11.2019, з 14.05.2019 по 14.11.2019, з 28.05.2019 по 28.11.2019, з 20.06.2019 по 20.12.2019.

З урахуванням строку оплати вартості поставленої продукції, визначеного судом періоду прострочки виконання зобов`язання та заявленого позивачем періоду стягнення, пеня складає 18816,4грн, виходячи з наступного:

за видатковими накладними від 01.04.2019 на суму 69801,09грн за період з 21.06.2019 (період, заявлений позивачем) по 23.10.2019 пеня складає 8089,28грн,

за видатковими накладними від 08.04.2019 на суму 29091,51грн за період з 21.06.2019 по 01.11.2019 пеня складає 3595,39грн,

за видатковими накладними від 15.04.2019 на суму 7867,86грн за період з 21.06.2019 по 07.11.2019 пеня складає 1012,48грн,

за видатковими накладними від 22.04.2019 на суму 24330,1грн за період з 21.06.2019 по 14.11.2019 пеня складає 3275,56грн,

за видатковими накладними від 06.05.2019 на суму 13030,92грн за період з 21.06.2019 по 28.11.2019 пеня складає 1909,3грн,

за видатковими накладними від 30.05.2019 на суму 5686,08грн за період з 21.06.2019 по 20.12.2019 пеня складає 934,39грн.

Статтею 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач просить стягнути 3% річних у сумі 8705,00грн за період з 21.06.2019 по 28.05.2021 та втрати від інфляції у сумі 14496,46грн за період з липня 2019 року по березень 2021 року.

Перевіркою розрахунку 3% річних за період з 21.06.2019 по 28.05.2021 та втрат від інфляції на суму боргу 149807,59грн судом помилок не виявлено.

Відповідач, заперечуючи проти 3% річних та втрат від інфляції у заявленому позивачем розмірі, посилається на неточність розрахунку, велику кількість описок та розбіжностей, однак контр розрахунок суми не надає. Просить зменшити розмір штрафних санкцій, заявлених товариством, на 90% в частині стягнення 3% річних та інфляційних збитків.

Щодо клопотання відповідача зменшити розмір 3% річних та інфляційних втрат на 90%.

Зі змісту договору поставки вбачається, що сторонами у договорі не збільшувався розмір відсотків річних, порівняно з визначеним законом у ст. 625 ЦК України.

Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою. Цій меті, насамперед, слугує стягнення збитків. Розмір збитків в момент правопорушення, зазвичай, ще не є відомим, а дійсний розмір збитків у більшості випадків довести або складно, або неможливо взагалі.

З метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному порівняно зі стягненням збитків порядку, і ця спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків.

Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Подібні висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц.

Звертаючись з вимогою про стягнення процентів річних та інфляційних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, позивач також не повинен доводити розмір дійсних майнових втрат, яких він зазнав. Тому оцінка таких втрат кредитора, пов`язаних із затримкою розрахунку, не має на меті встановлення точного їх розміру.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 викладена правова позиція, щодо права суду зменшувати розмір процентів річних нарахованих відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України. Так, у постанові зазначено, що з огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання.

Оскільки обставини у даній справі, зокрема, розмір нарахувань, не дозволяють дійти висновку про явно нерозумні чи несправедливі наслідки для боржника у цій справі внаслідок застосування відповідальності за статтею 625 Цивільного кодексу України, суд не вбачає підстав задовольнити клопотання відповідача про зменшення 3% річних та інфляційних втрат на 90%.

Таким чином, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 191825,45грн, з яких основний борг у сумі 149807,59грн, пеня у сумі 18816,40грн, 3% річних у сумі 8705,00грн, втрати від інфляції у сумі 14496,46грн.

Щодо розподілу судових витрат.

27 квітня 2021 року між Адвокатом Піскарьовим А.О. та Товариством з обмеженою відповідальністю "Іларк" укладено договір про надання правової допомоги № 26/21, відповідно до умов якого (п.1.1.) адвокат бере на себе зобов`язання надати правову допомогу в обсязі та на умовах, передбачених цим договором, а замовник зобов`язаний оплатити замовлення у порядку та строки, обумовлені сторонами.

Згідно п.1.2. договору, адвокат відповідно до узгоджених сторонами доручень:

- надає замовнику консультаційні та юридичні послуги щодо захисту інтересів останнього перед фізичними особами та юридичними особами, в органах державної влади, органах прокуратури, усіх правоохоронних органах України, органах державної виконавчої служби, в загальних, адміністративних та господарських судах України усіх інстанцій;

- представляє замовника з усіма правами, які надано законом позивачу, відповідачу, обвинуваченому, потерпілому, третій особі, свідку, заявнику, скаржнику, у тому числі з правом пред`явлення позову, зміни підстави або предмета позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, пред`явлення зустрічного позову, подання заяв, скарг, укладання мирової угоди на будь-якій стадії процесу, вимагати виконання судового рішення, оскарження рішення, постанов і ухвал суду, одержання рішень, ухвал тощо.

Договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань (п.2.1. договору).

За правову допомогу, передбачену п.1.2. договору замовник сплачує адвокату винагороду в розмірі, визначеному додатком № 1 до цього договору (п.3.1. договору).

Згідно Додатку № 1 від 2704.2021 передбачені наступні види послуг:

вивчення документів, формування доказової бази, а також підготовка та подання позовної заяви - 2500,00грн;

підготовка та подання відповіді на відзив -1500,00грн.

Надання послуг підтверджується актом.

Згідно з актом наданих послуг від 22.07.2021 адвокатом на користь позивача в межах укладеного ними договору були надані наступні послуги:

вивчено матеріали справи, сформовано та зібрано доказову базу сторони замовника, складено позовну заяву; підготовлено та подано відповідь на відзив.

Загалом за цим актом адвокатом надано замовнику послуг, а замовником сплачено адвокату за послуги, передбачені договором про надання правничої допомоги від 22.07.2021 на загальну суму 4000,00грн.

Сплата коштів підтверджується наданими позивачем квитанціями до прибуткового касового ордера б/н від 22.07.2021 на суму 1500,00грн та 2500,00грн.

Доказом повноважень адвоката на представництво інтересів позивача у справі є ордер Серія АР № 1048891, статус адвоката підтверджується наявною у справі копією свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії від 29.09.2016 (а.с.68).

За змістом статті 123 цього Кодексу судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частин першої - третьої статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з частиною четвертою статті 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 126 ГПК України).

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 126 ГПК України).

Розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина восьма статті 129 Господарського процесуального кодексу України).

За обставинами справи докази на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу подані позивачем до суду в межах передбаченого законом строку.

Відповідно до частини п`ятої статті 129 Господарського процесуального кодексу України, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Аналізуючи заявлену позивачем до стягнення суму витрат на професійну правничу допомогу у контексті зазначених правових критеріїв, суд приймає до уваги також статтю 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", згідно з якою гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Разом з тим, вирішуючи питання стягнення витрат на професійну правничу допомогу суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи, зокрема, на складність справи, витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02.07.2020 у справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19).

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України").

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Так, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема, але не виключно: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо.

Матеріалами справи підтверджується надання адвокатом послуг у зазначеному розмірі. Сума витрат на правову допомогу заявлена правомірно.

При цьому суд також враховує нормативні приписи частини четвертої статті 129 Господарського процесуального кодексу України, за змістом якої інші судові витрати (окрім судового збору), пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відтак, оскільки позовна вимога у цій справі задоволена судом частково у сумі 191825,45грн із заявлених 230555,7грн, на відповідача покладаються витрати на професійну правничу допомогу у сумі 3328,05грн (191825,45грнх4000,00грн/230555,7грн).

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на відповідача пропорційно до розміру позовних вимог у сумі 2877,38грн.

Керуючись статтями 2, 73, 74, 76-79, 86, 91, 129, 233, 236, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Іларк" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Кью.Еф.Ем.Кейтерінг" про стягнення 230555,7грн задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Кью.Еф.Ем.Кейтерінг" (52005, Дніпропетровська область, Дніпропетровський район, смт. Слобожанське, вул. Василя Сухомлинського, буд.48А, ідентифікаційний код 41643764) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Іларк" (69121, м. Запоріжжя, вул. Професора Толока, буд.30, кв.59, ідентифікаційний код 30611494) основний борг у сумі 149807,59грн, пеня у сумі 18816,40грн, 3% річних у сумі 8705,00грн, втрати від інфляції у сумі 14496,46грн., витрати по сплаті судового збору у сумі 2877,38грн., витрати на професійну правничу допомогу у сумі 3328,05грн, видати наказ.

В решті позовних вимог відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду в порядку та строки, передбачені статтями 256, 257 ГПК України, з урахуванням пункту четвертого розділу Х "Прикінцеві положення" та підпункту 17.5 підпункту 17 пункту 1 розділу XI "Перехідні положення" цього Кодексу.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 23.07.2021

Суддя Н.М. Євстигнеєва