ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛУГАНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2021 року м.Харків Справа № 913/136/21
Провадження №34/913/136/21
Господарський суд Луганської області у складі:
суддя Іванов А.В.
при секретарі судового засідання Баштовій М.О.,
розглянувши в судовому засіданні справу
за позовом Керівника Лисичанської окружної прокуратури Луганської області, м. Лисичанськ Луганської області,
в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах Лисичанської міської військово-цивільної адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області, м. Лисичанськ Луганської області,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача Попаснянська районна державна адміністрація Луганської області, м. Попасна Луганської області,
до Фермерського господарства «Крамаренко», смт. Лисичанський Попаснянського району Луганської області,
про розірвання договорів оренди землі та зобов`язання повернути земельні ділянки
В судовому засіданні брали участь:
прокурор: Кадацька Д.М., посв. №058455 від 03.12.2020.
від позивача: не прибув;
від відповідача: не прибув;
від третьої особи: не прибув.
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Вказані Договори зареєстровано 07.12.2018 за номерами записів про інше речове право №29398299 та №29390464.
В подальшому, відповідно до положень Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», повноваження щодо розпорядження земельними ділянками, що є предметом Договорів оренди №11 та №12 від 29.11.2018, перейшли до Малорязанцівської селищної ради Попаснянського району Луганської області.
При обстеженні встановлено, що відповідачем допущено порушення земельного законодавства, а саме використання орендованих земель не за цільовим призначенням, оскільки на земельних ділянках вирощується соняшник, що є порушенням п. 15 та п. 24 Договорів оренди землі. За результатами проведеного обстеження складено Акти обстеження земельних ділянок від 19.08.2020.
Прокурор стверджує, що відповідачем фактично змінено вид земельних угідь з пасовищ на ріллю без додержання порядку, встановленого чинним законодавством, що є істотним порушенням умов укладених договорів оренди. Отже, в даному випадку встановлено факт нецільового використання земельних ділянок сільськогосподарського призначення, вид угідь пасовища, що підтверджується відповідними актами обстеження.
Таким чином, прокурор вважає, що Договори оренди земельних ділянок №11 та №12, укладені 29.11.2018 між Попаснянською районною державною адміністрацією та ФГ «Крамаренко», підлягають розірванню, а земельні ділянки загальною площею 30,0848 га (16,2976 га та 13,7872 га) - поверненню Малорязанцівській селищній раді Попаснянського району Луганської області.
Вказане стало підставою для звернення Виконувача обов`язків керівника Лисичанської місцевої прокуратури Луганської області до суду з даним позовом.
Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.03.2021 справу № 913/136/21 передано на розгляд судді Іванову А.В.
31.03.2021 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що надані акти обстеження земельних ділянок від 19.08.2020, на його думку, не можуть бути належними доказами, оскільки не містять даних щодо систематичного розорювання спірних земельних ділянок, вирощування на них сільськогосподарських культур для збирання врожаю, а не для випасання худоби, фактичного збирання врожаю зі спірних земельних ділянок, які б свідчили про їх використання як ріллі.
Також стверджує, що земельні ділянки, віднесені до однієї і тієї ж категорії, можуть використовуватися за різними видами цільового призначення, а рілля та пасовища це підгрупа видів земельних угідь. Відповідач зауважує, що за змістом Договорів оренди землі йому було надано в користування земельні ділянки сільськогосподарського призначення з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.
Відтак відповідач вказує про можливість часткового розорення пасовищ з метою їх докорінного поліпшення, але з умовою використання їх під трав`яними кормовими культурами для сінокосіння та випасання худоби.
В зв`язку з наведеним відповідач просить відмовити в задоволенні позову.
Крім того, у відзиві відповідач навів попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які він поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи, що складає 30 000 грн. та зазначив, що детальний розрахунок витрат та документи (докази) на їх підтвердження будуть надані суду пізніше.
При цьому, в ухвалах господарського суду Луганської області від 31.03.2021 та від 27.04.2021 відповідачу було запропоновано надати оригінали описів вкладення та оригінали розрахункових документів поштової установи, що підтверджують направлення відзиву з додатками іншим учасникам справи.
19.05.2021 відповідач разом із запереченням надав такі докази направлення відзиву з додатками іншим учасникам справи, з урахування чого суд приймає відзив відповідача та долучає його до матеріалів справи.
Ухвалою господарського суду Луганської області від 31.03.2021 продовжено третій особі строк для надання пояснень щодо позову до 19.04.2021 (включно). Встановлено третій особі строк для надання пояснень щодо відзиву до 19.04.2021 (включно). Запропоновано третій особі надати пояснення щодо позову та щодо відзиву, в разі його отримання, з доказами направлення іншим учасникам справи. Встановлено прокурору та позивачу строк для надання відповідей на відзив, в разі його отримання, до 19.04.2021 (включно). Запропоновано прокурору та позивачу надати відповіді на відзив з доказами направлення іншим сторонам. Відповідачу надати оригінали описів вкладення та оригінали розрахункових документів поштової установи, що підтверджують направлення відзиву з додатками іншим учасникам справи. Відкладено підготовче засідання на 27.04.2021 о 15 год. 10 хв.
19.04.2021 на адресу суду від третьої особи надійшли письмові пояснення щодо позовної заяви, в яких зазначає, що згідно доповідної записки фахівця райдержадміністрації від 09.04.2021 в ході контролю виконання умов укладених договорів встановлено використання спірних земельних ділянок не за цільовим призначенням, оскільки на них вирощується соняшник. Також третя особа вказує, що на робочій нараді 03.02.2021 представник відповідача не заперечував факт вирощування соняшника, але розірвати оспорювані договори земельних ділянок у добровільному порядку відмовився. В зв`язку з наведеним просив задовольнити позовні вимоги.
Прокурор вказує, що місцезнаходження вищевказаних земельних ділянок встановлено за допомогою графічних матеріалів, які є додатком до Проекту роздержавлення та приватизації земель колишнього КСП «Лисичанський» Малорязанцівської селищної ради Попаснянського району Луганської області та додані до позовної заяви.
Також прокурор вважає, що доводи відповідача про те, що зазначені акти обстеження земельних ділянок не свідчать про систематичне їх розорення не заслуговує уваги, оскільки норми ч. 5 ст. 20, ст. 34 Земельного кодексу України, ст. 35 Закону України «Про охорону земель» є імперативними і зобов`язують користувачів використовувати землі виключно за цільовим призначенням.
Прокурор зауважує, що чинне законодавство не містить переліку вимог до форми акту обстеження земельної ділянки, тому твердження відповідача, що зазначені акти не можуть бути доказом у справі є безпідставними.
Посилання відповідача на розорювання пасовищ для їх докорінного поліпшення є, на думку прокурора необґрунтованими, оскільки згідно з інформацією, що міститься в листі Відокремленого структурного підрозділу «Старобільський фаховий коледж Луганського національного аграрного університету» №194/01-04 від 12.04.2021 соняшник є сільськогосподарською культурою, яка не відноситься до культур, що використовуються під час докорінного поліпшення сіножатей, пасовищ. Також, зазначено, що вирощування соняшника призводить до сильного висушування ґрунту і нестачі вологи в ньому для наступної культури, (використовує від 3 000 до 6 000 т води з 1 га), що не можна назвати поліпшенням. Тому розорювання пасовищ та засівання їх соняшником побічно може призвести до опустелювання, що свідчить про створення загрози як для кожної окремої людини, так і для держави в цілому.
В зв`язку з наведеним, прокурор вважає доводи відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву, необґрунтованими та просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
20.04.2021 від Лисичанської міської військово-цивільної адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області надійшла відповідь на відзив, в якій зазначає, що наразі розпочата процедура реорганізації Малорязанцівської селищної ради Попаснянського району Луганської області шляхом приєднання до Лисичанської міської військово-цивільної адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області та утворена комісія з реорганізації. З доводами відповідача вона не погоджується та вказує, що акти обстеження земельних ділянок від 19.08.2020 були складені Малорязанцівською селищною радою в межах самоврядного контролю за використанням та охороною земель є належними доказами зміни відповідачем виду використання спірних земельних ділянок. Лисичанська міська ВЦА просить заволинити позовні вимоги у повному обсязі.
Ухвалою господарського суду Луганської області від 27.04.2021 встановлено відповідачу строк для надання заперечення до 21.05.2021 (включно). Запропоновано відповідачу надати заперечення, з доказами направлення іншим учасникам справи. Повторно запропоновано відповідачу надати оригінали описів вкладення та оригінали розрахункових документів поштової установи, що підтверджують направлення відзиву з додатками іншим учасникам справи. Продовжено строк проведення підготовчого провадження на тридцять днів. Відкладено підготовче засідання на 26.05.2021 о 15 год. 00 хв.
19.05.2021 на електронну адресу суду від відповідача надійшли заперечення, в яких зазначає, що надані акти обстеження земельних ділянок від 19.08.2020, на його думку, не можуть бути належними доказами. Відповідач вказує, що прокурором не надано до позову доказів того, що на балансі Попаснянської РДА та Малорязінцівської сільської ради обліковується у період з 2020 року і по теперішній час обладнання та інші технічні засоби для виконання геодезичних робіт та чи перебувають у їх штаті особи, які мають сертифікат інженера-землевпорядника та інженера-геодезиста, а також не надані відомості чи залучались у період 2020-2021 років на договірній основі сертифіковані інженери-землевпорядники чи інженери-геодезисти з метою обстеження земельних ділянок. Тому відповідач вважає, що надані до позову акти мають бути оцінені критично.
Крім того, відповідач стверджує, що підстави для розірвання Договорів оренди відсутні, оскільки відсутній факт використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, так як із витягів Державного земельного кадастру про спірні земельні ділянки вбачається, що їх цільове призначенням є ведення товарного сільськогосподарського виробництва.
В зв`язку з наведеним відповідач просить відмовити в задоволенні позову.
Ухвалою господарського суду Луганської області від 26.05.2021 встановлено прокурору та позивачу строк для надання письмових пояснень до 14.06.2021 (включно). Запропоновано прокурору та позивачу надати письмові пояснення щодо обставин, викладених у запереченнях відповідача, з доказами направлення іншим учасникам справи. Відкладено підготовче засідання на 14.06.2021 о 14 год. 40 хв.
11.06.2021 від голови ліквідаційної комісії Малорязацівської селищної ради Попаснянського району Луганської області керівника Лисичанської міської військово-цивільної адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області на електронну адресу суду надійшли пояснення на заперечення відповідача, в яких зазначає, що посилання відповідача на те, що акти обстеження не містять жодних ідентифікуючих ознак є безпідставними, оскільки в цих актах містяться вказівки на їх розташування у контурах 385 та 376, їх кадастрові номери, площу земельних ділянок, відбувалося їх фотографування, що в сукупності ідентифікує спірні земельні ділянки.
Також голова ліквідкомісії позивача вказує, що під час обстеження спірних земельних ділянок технічні роботи не проводились, обладнання не використовувалося, оскільки межі та площа спірних земельних ділянок вже встановлені в технічній документації, яка була використана для ідентифікації та внесення відповідної інформації до актів обстеження. Позивачем перевірено використання земельних ділянок за цільовим призначенням в межах самоврядного контролю, шляхом їх обстеження, а не проведено роботи щодо встановлення меж та площі спірних земельних ділянок. При цьому, вважає, що у спеціалістів, які входили до складу комісії достатньо знань та навичок для встановлення місцезнаходження земельних ділянок за допомогою технічної документації та проекту роздержавлення КСП «Лисичанський» та складання актів їх обстеження. Тому, на його думку, акти обстеження земельних ділянок від 19.08.2020 є належним та допустимим доказом, що підтверджує факт використання наданих в оренду земельних ділянок не за цільовим призначенням.
Голова ліквідкомісії позивача звертає увагу, що у відзиві відповідач не заперечує факт розорення в 2020 році спірних земельних ділянок, які за своїм видом належать до пасовищ та засівання їх соняшником, що фактично свідчить про порушення встановлених законодавством та договорами оренди вимог щодо використання спірних земельних ділянок. До того ж, стверджує про проведення обстеження спірних земельних ділянок також і в 2021 році, в результаті якого було встановлено їх розорення та засівання сільськогосподарською культурою, що свідчить про системність таких порушень, оскільки відповідач, не зважаючи на існуючий порядок переведення земельної ділянки з одного виду до іншого (з пасовищ на ріллю), двічі самовільно (у 2020 та 2021 роках) переорав спірні земельні ділянки та засіяв їх сільськогосподарськими культурами, зібравши які у 2020 році отримав дохід, натомість мав випасати на них худобу.
В зв`язку з наведеним голова ліквідкомісії позивача просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
Ухвалою господарського суду Луганської області від 14.06.2021 продовжено строк для надання письмових пояснень та додаткових доказів до 07.07.2021 (включно). Закрито підготовче провадження. Призначено справу до судового розгляду по суті на 14.07.2021 о 14 год. 45 хв.
Прокурор вказує, що відповідач помилково ототожнює поняття «виконання геодезичних робіт» та «здійснення самоврядного контролю». Так, під час обстеження спірних земельних ділянок технічні роботи не проводились, обладнання не використовувалося, оскільки межі та площа спірних земельних ділянок вже встановлені в технічній документації, яка була використана для ідентифікації та внесення відповідної інформації до актів обстеження. В межах самоврядного контролю перевірено використання земельних ділянок за цільовим призначенням, шляхом їх обстеження, а не проведено роботи щодо встановлення меж та площі спірних земельних ділянок.
Також прокурор вважає, що враховуючи освіту спеціалістів, які входили до складу комісії, у них достатньо знань та навичок для встановлення місцезнаходження земельних ділянок за допомогою технічної документації та проекту роздержавлення КСП «Лисичанський» та складання актів їх обстеження. Тому, на його думку, акти обстеження земельних ділянок від 19.08.2020 є належним та допустимим доказом, що підтверджує факт використання наданих в оренду земельних ділянок не за цільовим призначенням.
Прокурор звертає увагу, що використання земельних ділянок за іншим призначенням ніж пасовища прямо заборонено законом. В свою чергу, у відзиві відповідач не заперечує факт розорення в 2020 році спірних земельних ділянок, які за своїм видом належать до пасовищ та засівання їх соняшником, що фактично свідчить про порушення встановлених законодавством та договорами оренди вимог щодо використання спірних земельних ділянок.
До того ж, стверджує про проведення обстеження спірних земельних ділянок також і в 2021 році, в результаті якого було встановлено їх розорення та засівання сільськогосподарською культурою, що свідчить про системність таких порушень, оскільки відповідач, не зважаючи на існуючий порядок переведення земельної ділянки з одного виду до іншого (з пасовищ на ріллю), двічі самовільно (у 2020 та 2021 роках) переорав спірні земельні ділянки та засіяв їх сільськогосподарськими культурами, зібравши які у 2020 році отримав дохід, натомість мав випасати худобу на цих земельних ділянках.
В зв`язку з наведеним прокурор вважає доводи відповідача, викладені у запереченнях, необґрунтованими та просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
З огляду на те, що ухвалою суду від 14.06.2021 було продовжено строк для надання письмових пояснень та додаткових доказів до 07.07.2021 (включно), вказані письмові пояснення приймаються судом та долучаються до матеріалів справи.
Також 18.06.2021 на адресу суду від голови ліквідаційної комісії Малорязацівської селищної ради Попаснянського району Луганської області керівника Лисичанської міської військово-цивільної адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області надійшли пояснення на заперечення відповідача, які є аналогічними за змістом, тим, що надійшли 11.06.2021 на електронну адресу суду, і долучаються судом до матеріалів справи.
Крім того, 15.06.2021 від Лисичанської окружної прокуратури Луганської області надійшло клопотання про приєднання доказів до матеріалів справи №50-1338вих-21 від 10.06.2021, в якому просив визнати поважними причини пропуску строку подання доказів та приєднати до матеріалів справи акти обстеження земельних ділянок від 09.06.2021 з додатками, копії дипломів з додатками, сертифікату та свідоцтва про шлюб.
Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Статтею 76 ГПК України встановлено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
За умовами ч. 2 ст. 80 ГПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.
Згідно з ч. 8 ст. 80 ГПК України докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.
В обґрунтування неможливості подання доказів своєчасно, прокурор посилається на той факт, що для спростування доводів відповідача, викладених у запереченні, виникла необхідність долучити документи, які підтверджують кваліфікацію спеціалістів, що здійснювали обстеження спірних земельних ділянок та складали відповідні акти від 19.08.2020, а з метою доказування системності дій відповідача, виникла необхідність здійснити повторний огляд вказаних земельних ділянок та долучення актів їх обстеження від 09.06.2021.
Разом з тим, 23.06.2021 на електронну адресу суду від представника відповідача адвоката Мінаєва Д.Д. надійшло клопотання, в якому просив повернути Лисичанській окружній прокуратурі письмові докази, додані до клопотання про приєднання доказів від 10.06.2021.
В обґрунтування клопотання вказує, що заперечує проти доручення цих доказів до матеріалів справи з огляду на їх подання з пропуском процесуальних строків, не зважаючи на достатню кількість часу на їх збирання та подання.
При цьому, 08.07.2021 на адресу суду від Лисичанської окружної прокуратури Луганської області надійшли заперечення від 06.07.2021 на клопотання представника відповідача, в яких прокурор зазначав, що його клопотання містить обґрунтування неможливості подання зазначених в ньому доказів разом з позовною заявою, оскільки акти були складені лише 09.06.2021, а копії дипломів членів комісії надані на спростування доводів, викладених в запереченнях відповідача, отриманих 25.05.2021.
В зв`язку з наведеним прокурор вважав доводи представника відповідача необґрунтованими та просив відмовити в задоволенні клопотання.
Розглянувши вказані клопотання та заперечення, суд зазначає наступне.
Статтею 118 ГПК України передбачено, що право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку.
Відповідно до ч. 2 статті 119 ГПК України встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.
Суд зауважує, що ухвалою господарського суду Луганської області від 14.06.2021 було продовжено строк для надання письмових пояснень та додаткових доказів до 07.07.2021 (включно), вказане клопотання надійшло 15.06.2021, в зв`язку з чим надані прокурором докази були подані ним без пропуску строку визначеного судом.
Таким чином, суд дійшов висновку про задоволення клопотання Лисичанської окружної прокуратури Луганської області про приєднання доказів до матеріалів справи №50-1338вих-21 від 10.06.2021та долучення до матеріалів справи у якості доказів актів обстеження земельних ділянок від 09.06.2021 з додатками, копій дипломів з додатками, сертифікату та свідоцтва про шлюб.
Натомість, суд відмовляє в задоволенні клопотання представника відповідача адвоката Мінаєва Д.Д. про повернення Лисичанській окружній прокуратурі письмових доказів, оскільки прокурором не було пропущено строк на подання письмових пояснень на заперечення відповідача та доказів в їх обґрунтування.
12.07.2021 від Лисичанської міської військово-цивільної адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області надійшло клопотання №Т-47-21/08-02 від 12.07.2021, в якому просить залучити її до участі у справі у якості процесуального правонаступника Малорязацівської селищної ради Попаснянського району Луганської області.
Також 13.07.2021 від Лисичанської окружної прокуратури Луганської області надійшло клопотання №50-2080 від 09.07.2021, в якому просить залучити до участі у справі правонаступника Малорязацівської селищної ради Попаснянського району Луганської області - Лисичанську міську військово-цивільну адміністрацію Сєвєродонецького району Луганської області у якості процесуального.
Розглянувши вказані клопотання, суд виходить з наступного.
Згідно з Указом Президента України №62/2021 від 19.02.2021 було утворено Лисичанську міську військово-цивільну адміністрацію Сєвєродонецького району Луганської області та розпочато процедуру реорганізації Малорязацівської селищної ради Попаснянського району Луганської області шляхом приєднання до Лисичанської міської військово-цивільної адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області.
26.06.2021 до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань було внесено запис про державну реєстрацію припинення юридичної особи Малорязацівської селищної ради Попаснянського району Луганської області, а також внесено запис про правонаступництво Лисичанської міської військово-цивільної адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області.
За приписами ч. 8 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» у разі приєднання юридичних осіб здійснюється державна реєстрація припинення юридичних осіб, що припиняються у результаті приєднання, та державна реєстрація змін до відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі, щодо правонаступництва юридичної особи, до якої приєднуються. Приєднання вважається завершеним з дати державної реєстрації змін до відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі, щодо правонаступництва юридичної особи, до якої приєднуються.
Як унормовано Законом України «Про військово-цивільні адміністрації», а саме абз. 4 п. 18 ст. 7, ради, що припиняються, їхні виконавчі органи, військово-цивільні адміністрації, що припиняються, припиняються як юридичні особи з дня внесення запису про їх припинення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.
Положеннями ч. 1 ст. 52 ГПК України передбачено, що у разі смерті або оголошення фізичної особи померлою, припинення юридичної особи шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення), заміни кредитора чи боржника в зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідного учасника справи на будь-якій стадії судового процесу.
В судовому засіданні 14.07.2021 взяв участь прокурор, який надав пояснення по суті позовних вимог та підтримав позов.
Представники позивача та відповідача у судове засідання 14.07.2021 не прибули, причини неявки суду не повідомили, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.
14.07.2021 на електронну адресу суду від представника відповідача адвоката Мінаєва Д.Д. надійшло клопотання, в якому просив відкласти розгляд справи на іншу дату та час, в зв`язку з участю 14.07.2021 у проведенні слідчих (процесуальних) дій на території м. Києва та неможливістю прибути до суду в м. Харків для участі в судовому засіданні.
Розглянувши вказане клопотання, враховуючи, що явка представників сторін в судове засідання 14.07.2021 не визнавалась обов`язковою та з огляду на ненадання представником відповідача доказів на підтвердження обставин, викладених в клопотанні, щодо участі 14.07.2021 у проведенні слідчих (процесуальних) дій на території м. Києва, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні вказаного клопотання.
До того ж, суд зауважує, що за приписами ч.ч. 1, 2, 4 ст. 56 ГПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь в судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Особиста участь у справі особи не позбавляє її права мати в цій справі представника. Юридична особа незалежно від порядку її створення бере участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво юридичної особи), або через представника.
Тобто відповідач міг взяти участь в судовому засіданні, призначеному на 14.07.2021, не лише через свого представника адвоката Мінаєва Д.Д. чи іншого адвоката, а й особисто в порядку самопредставництва.
У судовому засіданні 14.07.2021 суд, розглянувши справу по суті, заслухавши прокурора, з`ясувавши обставини справи та дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, проголосив вступну та резолютивну частини судового рішення.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд -
Договір укладено до 29.11.2018. Договір є укладеним з моменту його державної реєстрації відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (п. 7 Договору).
За умовами з п.п. 8, 10 Договору орендна плата вноситься Орендарем у грошовій формі і складає 7% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, а саме: 4 779 грн. 08 коп. за рік або 398 грн. 25 коп. щомісячно рівними частками. Орендна плата вноситься у строк до 30 числа місяця, наступного за звітним.
Земельна ділянка передається в оренду для ведення товарного сільськогосподарського виробництва після державної реєстрації Договору та підписання Акту приймання-передачі об`єкта оренди (п. 14 Договору).
Пунктом 15 Договору передбачено, що цільове призначення земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.
Умовами збереження стану об`єкту оренди є дотримання Орендарем режиму природоохоронного використання земель та вимог земельного і екологічного законодавства, державних і місцевих стандартів, норм і правил щодо використання землі, заборона здійснення Орендарем самовільного будівництва на земельній ділянці тощо (п. 16 Договору).
Згідно Договору праву Орендодавця вимагати від Орендаря використання земельної ділянки за цільовим призначенням згідно з Договором оренди (п. 24 Договору), кореспондується обов`язок Орендаря дотримуватися екологічної безпеки землекористування та збереження родючості ґрунтів, додержання державних стандартів, норм і правил відповідно до статті 24 Закону України «Про оренду землі» (п. 27 Договору).
Дія Договору припиняється шляхом його розірвання, зокрема, за рішенням суду на вимогу однієї із Сторін у наслідок невиконання другою Стороною обов`язків, передбачених Договором, та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав, визначених законом (п. 32 Договору).
Договір оренди землі №11 від 29.11.2018 зареєстровано 07.12.2018 за номером записів про інше речове право №29398299, що вбачається з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права (т. І а.с. 31-32).
Сторони узгодили в п. 7, що Договір укладено до 29.11.2018. Договір є укладеним з моменту його державної реєстрації відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».
Орендна плата вноситься Орендарем у грошовій формі і складає 7% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, а саме: 4 343 грн. 35 коп. за рік або 361 грн. 94 коп. щомісячно рівними частками. Орендна плата вноситься у строк до 30 числа місяця, наступного за звітним (п.п. 8, 10 Договору).
За змістом п. 14, 15 Договору земельна ділянка передається в оренду для ведення товарного сільськогосподарського виробництва після державної реєстрації Договору та підписання Акту приймання-передачі об`єкта оренди. Цільове призначення земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.
Умовами збереження стану об`єкту оренди є дотримання Орендарем режиму природоохоронного використання земель та вимог земельного і екологічного законодавства, державних і місцевих стандартів, норм і правил щодо використання землі, заборона здійснення Орендарем самовільного будівництва на земельній ділянці тощо (п. 16 Договору).
За Договором Орендодавець має право вимагати від Орендаря використання земельної ділянки за цільовим призначенням згідно з Договором оренди (п. 24 Договору), а Орендар зобов`язується дотримуватися екологічної безпеки землекористування та збереження родючості ґрунтів, додержання державних стандартів, норм і правил відповідно до статті 24 Закону України «Про оренду землі» (п. 27 Договору).
Пунктом п. 32 визначено, що дія Договору припиняється шляхом його розірвання, зокрема, за рішенням суду на вимогу однієї із Сторін у наслідок невиконання другою Стороною обов`язків, передбачених Договором, та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав, визначених законом.
Договір оренди землі №12 від 29.11.2018 зареєстровано 07.12.2018 за номером записів про інше речове право №29390464, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права (т. І а.с. 44-45).
При цьому, судом встановлено розбіжності між площею спірних земельних ділянок та їх кадастровими номерами, які були зазначені в Технічній документації спірних земельних ділянок та Договорах оренди землі відповідно.
Таким чином, правильні площі спірних земельних ділянок, їх кадастрові номери та контури наведені саме в Технічній документації спірних земельних ділянок.
В подальшому, відповідно до положень Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», повноваження щодо розпорядження спірними земельними ділянками, що є предметом Договорів оренди №11 та №12 від 29.11.2018, перейшли до Малорязанцівської селищної ради Попаснянського району Луганської області.
За результатами обстеження встановлено, що вказана земельна ділянка засіяна сільськогосподарською культурою - соняшником, про що складено відповідний Акт обстеження земельної ділянки від 19.08.2020 з фототаблицею до нього (т. І а.с. 116-117).
За підсумками обстеження встановлено, що відповідна земельна ділянка засіяна сільськогосподарською культурою - соняшником, про що складено відповідний Акт обстеження земельної ділянки від 19.08.2020 з фототаблицею (т. І а.с. 118-120).
Як зазначає прокурор, передані в оренду спірні земельні ділянки не можуть використовуватися відповідачем для вирощування сільськогосподарських культур, оскільки вони повинні використовуватись виключно в межах визначених договором та законом, а саме як пасовища.
Суд зауважує, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні компетентні органи, а не прокурор. Прокурор не повинен вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати компетентний орган, який може і бажає захищати інтереси держави.
У Рішенні від 05.06.2019 № 4-р(II)/2019 Конституційний Суд України вказав, що Конституцією України встановлено вичерпний перелік повноважень прокуратури, визначено характер її діяльності і в такий спосіб передбачено її існування і стабільність функціонування; наведене гарантує неможливість зміни основного цільового призначення вказаного органу, дублювання його повноважень/функцій іншими державними органами, адже протилежне може призвести до зміни конституційно визначеного механізму здійснення державної влади її окремими органами або вплинути на обсяг їхніх конституційних повноважень.
Разом з тим, щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідний компетентний орган, який усупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно.
Як вказала Велика Палата Верховного Суду в постанові від 26.05.2020 у справі №912/2385/18 прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу.
Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.
Звертаючись до відповідного компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.
Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, тощо.
Верховний Суд України у постанові від 13.06.2017 у справі №п/800/490/15 (провадження №21-1393а17) зазначив, що протиправна бездіяльність суб`єкта владних повноважень - це зовнішня форма поведінки (діяння) цього органу, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи в нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені. Для визнання бездіяльності протиправною недостатньо одного лише факту неналежного та/або несвоєчасного виконання обов`язкових дій. Важливими є також конкретні причини, умови та обставини, через які дії, що підлягали обов`язковому виконанню відповідно до закону, фактично не були виконані чи були виконані з порушенням строків. Значення мають юридичний зміст, значимість, тривалість та межі бездіяльності, фактичні підстави її припинення, а також шкідливість бездіяльності для прав та інтересів заінтересованої особи.
Однак суд, вирішуючи питання щодо наявності підстав для представництва, не повинен установлювати саме протиправність бездіяльності компетентного органу чи його посадової особи. Частиною 7 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» передбачено, що в разі встановлення ознак адміністративного чи кримінального правопорушення прокурор зобов`язаний здійснити передбачені законом дії щодо порушення відповідного провадження. Таким чином, питання про те, чи була бездіяльність компетентного органу протиправною та які її причини, суд буде встановлювати за результатами притягнення відповідних осіб до відповідальності. Господарсько-правовий спір між компетентним органом, в особі якого позов подано прокурором в інтересах держави, та відповідачем не є спором між прокурором і відповідним органом, а також не є тим процесом, у якому розглядається обвинувачення прокурором посадових осіб відповідного органу у протиправній бездіяльності.
Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження його бездіяльності. Якщо прокурору відомо причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові, але якщо з відповіді компетентного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.
У відповідь позивач в листі №657-21 від 26.01.2021 повідомив прокурора, що селищна рада не має повноважень для прийняття мір по розірванню даних Договорів, а також не має права та повноважень для реєстрації права комунальної власності на не витребувані земельні ділянки, оскільки орендодавцем виступала Попаснянська районна державна адміністрація, тому прокурору слід звертатися саме до цього органу (т. І а.с. 94-95).
Однак, суд зауважує, що саме на Малорязанцівську селищну раду Попаснянського району Луганської області чинним законодавством покладено повноваження щодо здійснення заходів контролю за належним використанням земель на відповідній території, оскільки саме селищна рада безпосередньо приймала участь у складанні Актів обстеження земельних ділянок від 19.08.2020, тому з цього часу у неї була можливість відреагувати на встановлене під час складання актів нецільове використання земельних ділянок.
Відтак, Малорязанцівська селищна рада Попаснянського району Луганської області, будучи органом місцевого самоврядування, на який покладено повноваження щодо здійснення заходів контролю за належним використанням земель на відповідній території, протягом розумного строку всупереч інтересам держави не ініціювала питання про звернення до суду з позовом про розірвання договорів оренди та повернення земельних ділянок.
Тому прокурор направив Малорязанцівській селищній раді повідомлення №31-1119вих-21 від 09.03.2021, в якому вказав, що, оскільки селищна рада не вживає заходів щодо розірвання Договорів оренди та повернення земельних ділянок, існують підстави для пред`явлення позову в інтересах держави в особі Малорязанцівської селищної ради Попаснянського району Луганської області (т. І а.с. 109-111).
Враховуючи висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені в постанові від 26.05.2020 у справі №912/2385/18, які в силу положень ч. 4 ст. 236 ГПК України враховуються при виборі і застосуванні норм права, суд вважає, що прокурор, звертаючись до суду з даним позовом, обґрунтував бездіяльність компетентного органу та довів підстави для представництва інтересів держави в особі Малорязанцівської селищної ради Попаснянського району Луганської області, правонаступником якої наразі виступає Лисичанська міська військово-цивільна адміністрація Сєвєродонецького району Луганської області.
В свою чергу, відповідач проти позову заперечив, вказував, що надані акти обстеження земельних ділянок від 19.08.2020, на його думку, не можуть бути належними доказами, оскільки не містять даних щодо систематичного розорювання спірних земельних ділянок, вирощування на них сільськогосподарських культур для збирання врожаю, а не для випасання худоби, фактичного збирання врожаю зі спірних земельних ділянок, які б свідчили про їх використання як ріллі.
Крім того, посилався на те, що прокурором не надано до позову доказів обліку на балансі Попаснянської РДА та Малорязінцівської сільської ради у період з 2020 року і по теперішній час обладнання та інших технічних засобів для виконання геодезичних робіт та доказів того чи перебувають у їх штаті особи, які мають сертифікат інженера-землевпорядника та інженера-геодезиста, а також не надані відомості чи залучались у період 2020-2021 років на договірній основі сертифіковані інженери-землевпорядники чи інженери-геодезисти з метою обстеження земельних ділянок.
Також відповідач стверджував, що земельні ділянки, віднесені до однієї і тієї ж категорії, можуть використовуватися за різними видами цільового призначення, а рілля та пасовища це підгрупа видів земельних угідь. Відповідач зауважував, що за змістом Договорів оренди землі йому було надано в користування земельні ділянки сільськогосподарського призначення з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Відтак відповідач вказував про можливість часткового розорення пасовищ з метою їх докорінного поліпшення, але з умовою використання їх під трав`яними кормовими культурами для сінокосіння та випасання худоби.
Крім того, відповідач зазначав, що підстави для розірвання Договорів оренди відсутні, оскільки відсутній факт використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, так як із витягів Державного земельного кадастру про спірні земельні ділянки вбачається, що їх цільове призначенням є ведення товарного сільськогосподарського виробництва.
В зв`язку з наведеним відповідач просив відмовити в задоволенні позову.
Дослідивши обставини справи, надані матеріали, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю, виходячи з наступних підстав.
Згідно зі ст. 13 Конституції України земля є об`єктом права власності українського народу. Від імені українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.
Відповідно до ст. 14 Конституції України, ст. 1 ЗК України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.
Оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності (ст. 1 Закону України «Про оренду землі»).
В ст. 13 Закону України «Про оренду землі» унормовано, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
Істотними умовами договору оренди землі є, зокрема, об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки (ст. 15 Закону України «Про оренду землі»).
Частиною 1 ст. 32 Закону України «Про оренду землі» встановлено, що на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.
Орендодавець має право вимагати від орендаря, зокрема, використання земельної ділянки за цільовим призначенням згідно з договором оренди (ч. 1 ст. 24 Закону України «Про оренду землі»).
Відповідно до п. «а» ч. 1 ст. 96 ЗК України землекористувачі зобов`язані забезпечувати використання землі за цільовим призначенням та за свій рахунок приводити її у попередній стан у разі незаконної зміни її рельєфу, за винятком випадків незаконної зміни рельєфу не власником такої земельної ділянки.
Статтею 35 Закону України «Про охорону земель» передбачено, що власники і землекористувачі, в тому числі орендарі, земельних ділянок при здійсненні господарської діяльності зобов`язані: дотримуватися вимог земельного та природоохоронного законодавства України; забезпечувати використання земельних ділянок за цільовим призначенням та дотримуватися встановлених обмежень (обтяжень) на земельну ділянку.
Суд враховує, що в статті 19 ЗК України закріплено, що землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: а) землі сільськогосподарського призначення; б) землі житлової та громадської забудови; в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; г) землі оздоровчого призначення; ґ) землі рекреаційного призначення; д) землі історико-культурного призначення; е) землі лісогосподарського призначення; є) землі водного фонду; ж) землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення.
Положеннями ч.ч. 1-3 ст. 22 ЗК України в редакції на момент виникнення спірних правовідносин визначено, що землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей.
До земель сільськогосподарського призначення належать: а) сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги); б) несільськогосподарські угіддя (господарські шляхи і прогони, полезахисні лісові смуги та інші захисні насадження, крім тих, що віднесені до земель інших категорій, землі під господарськими будівлями і дворами, землі під інфраструктурою оптових ринків сільськогосподарської продукції, землі тимчасової консервації тощо).
Землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування: а) громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства; б) сільськогосподарським підприємствам - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; в) сільськогосподарським науково-дослідним установам та навчальним закладам, сільським професійно-технічним училищам та загальноосвітнім школам - для дослідних і навчальних цілей, пропаганди передового досвіду ведення сільського господарства; г) несільськогосподарським підприємствам, установам та організаціям, релігійним організаціям і об`єднанням громадян - для ведення підсобного сільського господарства; ґ) оптовим ринкам сільськогосподарської продукції - для розміщення власної інфраструктури.
З матеріалів справи вбачається, що земельні ділянки, які були передані відповідачу для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, за своїм цільовим призначенням належать до земель сільськогосподарського призначення та є пасовищами.
Такий висновок узгоджується з позицією Верховного суду наведеною у постанові від 12.12.2019 у справі №904/1054/19.
Відповідно до п. «а» ч. 1 ст. 96 ЗК України землекористувачі зобов`язані забезпечувати використання землі за цільовим призначенням та за свій рахунок приводити її у попередній стан у разі незаконної зміни її рельєфу, за винятком випадків незаконної зміни рельєфу не власником такої земельної ділянки.
Статтею 35 Закону України «Про охорону земель» передбачено, що власники і землекористувачі, в тому числі орендарі, земельних ділянок при здійсненні господарської діяльності зобов`язані: дотримуватися вимог земельного та природоохоронного законодавства України; забезпечувати використання земельних ділянок за цільовим призначенням та дотримуватися встановлених обмежень (обтяжень) на земельну ділянку.
Стаття 40 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» визначає, що використання природних ресурсів громадянами, підприємствами, установами та організаціями здійснюється з додержанням обов`язкових екологічних вимог: а) раціонального і економного використання природних ресурсів на основі широкого застосування новітніх технологій; б) здійснення заходів щодо запобігання псуванню, забрудненню, виснаженню природних ресурсів, негативному впливу на стан навколишнього природного середовища; в) здійснення заходів щодо відтворення відновлюваних природних ресурсів; г) застосування біологічних, хімічних та інших методів поліпшення якості природних ресурсів, які забезпечують охорону навколишнього природного середовища і безпеку здоров`я населення; д) збереження територій та об`єктів природно-заповідного фонду, а також інших територій, що підлягають особливій охороні; е) здійснення господарської та іншої діяльності без порушення екологічних прав інших осіб; є) здійснення заходів щодо збереження і невиснажливого використання біологічного різноманіття під час провадження діяльності, пов`язаної з поводженням з генетично модифікованими організмами. При використанні природних ресурсів має забезпечуватися виконання й інших вимог, встановлених цим Законом та іншим законодавством України.
Крім того, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 01.06.2021 у справі №925/929/19 зауважила, що власники або користувачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення певного виду використання мають використовувати їх виключно в межах вимог, встановлених статтями 31, 33-37 ЗК України для такого виду використання. Зазначені норми права розрізняють категорії земель за їх цільовим призначенням та види використання земельної ділянки в межах кожної категорії земель. Зміна цільового призначення земельних ділянок сільськогосподарського призначення на іншу категорію цільового призначення здійснюється за погодженими проектами землеустрою щодо їх відведення. Користувачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення повинні використовувати такі земельні ділянки відповідно до того виду використання, за яким ці земельні ділянки були передані їм власником.
Згідно даних Актів зазначені земельні ділянки засіяні сільськогосподарськими культурами, а саме соняшником, що є порушенням умов Договорів оренди землі №11 та №12 від 29.11.2018 та вимог чинного законодавства, оскільки цільовим призначенням спірних земельних ділянок є сінокосіння та випасання худоби, а не вирощування озимих сільськогосподарських культур.
До того ж, матеріалами справи підтверджено систематичність таких порушень відповідача, оскільки він самовільно переорав спірні земельні ділянки та засіяв їх сільськогосподарськими культурами не лише в 2020 році, а також і в 2021 році, про що свідчать Акти обстеження спірних земельних ділянок від 09.06.2021, якими встановлено їх засівання злаковою сільськогосподарською культурою (т. ІІ а.с. 80-86).
За змістом ч.ч. 1-3 ст. 37 Закону України «Про охорону земель» власники та землекористувачі, в тому числі орендарі, земельних ділянок зобов`язані здійснювати заходи щодо охорони родючості ґрунтів, передбачені цим Законом та іншими нормативно-правовими актами України. Використання земельних ділянок способами, що призводять до погіршення їх якості, забороняється. На землях сільськогосподарського призначення може бути обмежена діяльність щодо: вирощування певних сільськогосподарських культур, застосування окремих технологій їх вирощування або проведення окремих агротехнічних операцій; розорювання сіножатей, пасовищ; використання деградованих, малопродуктивних, а також техногенно забруднених земельних ділянок; необґрунтовано інтенсивного використання земель.
При цьому суд враховує, що необхідність дотримання обмежень щодо розорювання земель, а також створення, збереження та відновлення сіножатей та пасовищ відповідно до науково обґрунтованих показників з урахуванням регіональних особливостей та природно-кліматичних умов, передбачена Законами України «Про Основні засади (стратегію) державної екологічної політики України на період до 2020 року», «Про Основні засади (стратегію) державної екологічної політики України на період до 2030 року», Концепцією національної екологічної політики України на період до 2020 року, схваленою розпорядженням Кабінету Міністрів України від 17.10.2007 №880-р, Стратегією удосконалення управління в сфері використання та охорони земель сільськогосподарського призначення державної власності та розпорядження ними, затвердженою постановою Кабінету Міністрів України від 07.06.2017 №413, Національним планом дій щодо боротьби з деградацією земель та опустелюванням, затвердженим розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30.03.2016 №271-р.
Таким чином, суд дійшов висновку, що діяльність відповідача щодо розорювання земельних ділянок сільськогосподарського призначення, які за своїми характеристиками відносяться до пасовищ, а також їх засівання сільськогосподарськими культурами є такою, що порушує встановлені законодавством та договорами вимоги використання спірних земельних ділянок.
У частинах 1 та 2 ст. 651 ЦК України визначено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.
Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.
Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.
Тобто йдеться про таке порушення договору однією зі сторін, яке тягне для другої сторони неможливість досягнення нею цілей договору. Істотність порушення визначається виключно за об`єктивними обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає розірвання договору. У такому випадку вина (як суб`єктивний чинник) сторони, що припустилася порушення договору, не має будь-якого значення і для оцінки порушення як істотного, і для виникнення права вимагати розірвання договору на підставі ч. 2 ст. 651 ЦК України. Іншим критерієм істотного порушення договору закон визнає розмір завданої порушенням шкоди, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору. Водночас, йдеться не лише про грошовий вираз завданої шкоди, прямі збитки, а й випадки, коли потерпіла сторона не зможе використати результати договору. Вирішальне значення для застосування зазначеного положення закону має співвідношення шкоди з тим, що могла очікувати від виконання договору сторона.
За висновком суду, наведене свідчить про істотне порушення умов Договорів оренди землі №11 та №12 від 29.11.2018, укладених між Попаснянською районною державною адміністрацією Луганської області та Фермерським господарством «Крамаренко», що є підставою для їх розірвання.
Вказаний висновок узгоджується із висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 28.01.2019 у справі №473/4413/17, від 22.01.2020 у справі №468/1498/17-ц, від 06.04.2020 у справі №707/658/17 та від 30.04.2020 у справі №467/1504/17.
До того ж, ч. 1 ст. 32 Закону України «Про оренду землі» встановлено, що на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.
За умовами п. 32 Договорів оренди землі дія Договору припиняється шляхом його розірвання, зокрема, за рішенням суду на вимогу однієї із Сторін у наслідок невиконання другою Стороною обов`язків, передбачених Договором, та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав, визначених законом.
Відтак, відповідачем не дотримано встановлені законодавством та Договорами оренди землі вимоги використання спірних земельних ділянок, внаслідок вирощування на них сільськогосподарських культур, а не використання їх як пасовищ, тобто не за цільовим призначенням, що свідчить про порушення ним умов законодавства про оренду землі та Договорів, щодо її використання способами, які суперечать вимогам земельного законодавства.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про те, що вимоги прокурора про розірвання Договорів оренди землі №11 та №12, укладених 29.11.2018 між Попаснянською районною державною адміністрацією Луганської області та Фермерським господарством «Крамаренко», що зареєстровані 07.12.2018 за №29398299 та №29390464 є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Стосовно доводів відповідача про те, що Акти обстеження земельних ділянок від 19.08.2020 не можуть бути належними доказами, оскільки не містять даних щодо систематичного розорювання спірних земельних ділянок, вирощування на них сільськогосподарських культур для збирання врожаю, а не для випасання худоби, фактичного збирання врожаю зі спірних земельних ділянок, які б свідчили про їх використання як ріллі, суд зазначає наступне.
Досліджуючи Акти обстеження земельних ділянок від 19.08.2020, суд встановив, що в них містяться вказівки на їх розташування у контурах 385 та 376, їх кадастрові номери, площі земельних ділянок, додатками до Актів є фототаблиці, що в сукупності ідентифікує спірні земельні ділянки.
До того ж суд, вважає, що у спеціалістів, які входили до складу комісії достатньо знань та навичок для встановлення місцезнаходження земельних ділянок за допомогою технічної документації і проекту роздержавлення КСП «Лисичанський» та складання актів їх обстеження, що підтверджується, зокрема, копіями дипломів з додатками та сертифікатом вказаних спеціалістів (т. ІІ а.с. 65-79).
Тому Акти обстеження земельних ділянок від 19.08.2020 є належними та допустимими доказами, що підтверджують факт використання відповідачем наданих в оренду земельних ділянок не за цільовим призначенням. В зв`язку з чим, суд відхиляє доводи відповідача про те, що Акти обстеження земельних ділянок від 19.08.2020 не можуть бути належними доказами
Посилання відповідача на ненадання прокурором доказів обліку на балансі Попаснянської РДА та Малорязінцівської сільської ради у період з 2020 року і по теперішній час обладнання та інших технічних засобів для виконання геодезичних робіт та доказів того чи перебувають у їх штаті особи, які мають сертифікат інженера-землевпорядника та інженера-геодезиста, а також не надання ним відомостей щодо залучення у період 2020-2021 років на договірній основі сертифіковані інженери-землевпорядники чи інженери-геодезисти з метою обстеження земельних ділянок, є безпідставними з огляду на те, що відповідач помилково ототожнює поняття «виконання геодезичних робіт» та «здійснення самоврядного контролю». Позаяк, під час обстеження спірних земельних ділянок технічні роботи не проводились, обладнання не використовувалося, оскільки межі та площа спірних земельних ділянок вже встановлені в технічній документації, яка була використана для ідентифікації та внесення відповідної інформації до актів обстеження. Позивачем в межах самоврядного контролю перевірено використання земельних ділянок за цільовим призначенням, шляхом їх обстеження, а не проведено роботи щодо встановлення меж та площі спірних земельних ділянок.
Крім того, твердження відповідача, що земельні ділянки, віднесені до однієї і тієї ж категорії, можуть використовуватися за різними видами цільового призначення є необґрунтованими, оскільки власники або користувачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення певного виду використання мають використовувати їх виключно в межах вимог, встановлених статтями 31, 33-37 ЗК України для такого виду використання. Зазначені норми права розрізняють категорії земель за їх цільовим призначенням та види використання земельної ділянки в межах кожної категорії земель. Зміна цільового призначення земельних ділянок сільськогосподарського призначення на іншу категорію цільового призначення здійснюється за погодженими проектами землеустрою щодо їх відведення. Користувачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення повинні використовувати такі земельні ділянки відповідно до того виду використання, за яким ці земельні ділянки були передані їм власником. Такі висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 01.06.2021 у справі №925/929/19.
При цьому, доводи відповідача стосовно можливості часткового розорення пасовищ з метою їх докорінного поліпшення, суд вважає недоречними, оскільки згідно з інформацією, що міститься в листі Відокремленого структурного підрозділу «Старобільський фаховий коледж Луганського національного аграрного університету» №194/01-04 від 12.04.2021 (т. І а.с. 194-195) соняшник є сільськогосподарською культурою, яка не відноситься до культур, що використовуються під час докорінного поліпшення сіножатей, пасовищ. Також, зазначено, що вирощування соняшника призводить до сильного висушування ґрунту і нестачі вологи в ньому для наступної культури, (використовує від 3 000 до 6 000 т води з 1 га), що не можна назвати поліпшенням. Також розорювання пасовищ та засівання їх соняшником побічно може призвести до опустелювання.
В свою чергу, аргументи відповідача про відсутність підстав для розірвання Договорів оренди землі, в зв`язку із відсутністю факту використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, оскільки із витягів Державного земельного кадастру про спірні земельні ділянки вбачається, що їх цільове призначенням є ведення товарного сільськогосподарського виробництва, не заслуговують на увагу з огляду на таке.
Так, умовами спірних Договорів оренди землі, а саме п. 15, дійсно передбачено, що цільове призначення земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Разом з тим, в розпорядженні голови Попаснянської районної державної адміністрації №2233 від 22.11.2018 «Про передачу в оренду нерозподіленої (невитребуваної) земельної ділянки» відповідачу було передано в оренду нерозподілені (невитребувані) земельні ділянки, з яких 30,0848 га (загальна площа земельних ділянок, переданих за спірними Договорами) саме як пасовища.
Отже, відповідач, достеменно знаючи, що йому було передано в користування земельні ділянки, які за своїм видом є пасовищами в межах відповідної категорії земель, використовував їх як ріллю, що в будь-якому разі є нецільовим використанням таких земельних ділянок. До того ж, надання земельних ділянок сільськогосподарського призначення у користування відповідачу для ведення товарного сільськогосподарського виробництва вказує на мету такого користування саме сільськогосподарськими підприємствами, а не її цільове призначення.
За змістом ч. 3 ст. 653 ЦК України якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов`язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили.
Судом встановлено, що вимоги прокурора про зобов`язання Фермерського господарства «Крамаренко» повернути Малорязанцівській селищній раді спірні земельні ділянки пов`язані з правом користування відповідачем цими земельними ділянками.
Відповідно до ч. 1 ст. 34 Закону України «Про орендну землі» у разі припинення або розірвання договору оренди землі орендар зобов`язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах, визначених договором. Орендар не має права утримувати земельну ділянку для задоволення своїх вимог до орендодавця.
Пунктом 17 Договорів оренди землі №11 та №12 від 29.11.2018 сторони узгодили, що після припинення його дії Орендар повертає Орендодавцеві земельну ділянку у стані, не гіршому порівняно з тим, у якому він одержав її в оренду.
Матеріали справи свідчать, що розпорядником спірних земельних ділянок, що є предметом Договорів оренди землі №11 та №12 від 29.11.2018, виступала Малорязанцівська селищна рада Попаснянського району Луганської області, оскільки саме до неї, відповідно до положень Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», перейшли повноваження щодо розпорядження вказаними земельними ділянками.
Проте, згідно інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань з 26.06.2021 Малорязацівська селищна рада Попаснянського району Луганської області як юридична особа була припинена шляхом приєднання до Лисичанської міської військово-цивільної адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області, яка виступає її правонаступником, що підтверджується відповідним витягом (т. І а.с. 124-127) та була залучена судом до участі у справі в цій якості.
Відтак, в зв`язку із розірванням Договорів оренди землі №11 та №12 від 29.11.2018 відповідач втрачає статус орендаря, тому має повернути орендовані земельні ділянки саме Лисичанській міській військово-цивільній адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області.
Інші доводи та заперечення відповідача не спростовують встановлених судом обставин та не можуть впливати на законність судового рішення.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).
Суд також враховує, що у рішенні Європейського Суду з прав людини від 27.11.2007 у справі «Хаммер проти Бельгії» Суд вирішив, що незважаючи на той факт, що навколишнє середовище прямо не захищене в Конвенції, проте саме по собі воно є цінністю, в якій як суспільство, так і державні органи мають живий інтерес. Економічні міркування і навіть право на власність, не мають виходити на перший план у питаннях охорони навколишнього середовища, зокрема, коли ця сфера законодавчо регулюється державою. Таким чином, державні органи зобов`язані діяти з метою захисту навколишнього середовища.
За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги прокурора є обґрунтованими, підтвердженими належними та допустимими доказами та такими, що підлягають задоволенню повністю.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного.
З матеріалів справи вбачається, що судовими витратами в даній справі є сума сплаченого судового збору у розмірі 9 080 грн. 00 коп. та витрати, які відповідач поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи, що складають 30 000 грн.
Відповідно до ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; 2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи, що вимоги прокурора підлягають задоволенню в повному обсязі, судовий збір слід покласти на відповідача та стягнути його на користь Луганської обласної прокуратури.
Стосовно витрат, які відповідач поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи в розмірі 30 000 грн., які складаються з гонорару та витрат на відрядження, суд зауважує, що у відзиві на позовну заяву відповідач зазначив, що детальний розрахунок витрат та документи (докази) на підтвердження цих витрат будуть надані суду пізніше. Проте, на даний час матеріали справи такого розрахунку та доказів не містять, оскільки відповідачем або його представником до суду їх надано не було.
З огляду на викладене, питання про розподіл судових витрат, які відповідач поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи в розмірі 30 000 грн., може бути вирішено судом лише за наслідками надання відповідачем доказів їх понесення.
Керуючись ст.ст. 46, 73-74, 76-80, 129, 233, 236-238, 240-242 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд
1. Позов Керівника Лисичанської окружної прокуратури Луганської області в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах - Лисичанської міської військово-цивільної адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області до Фермерського господарства «Крамаренко» задовольнити повністю.
7. Видати накази після набрання судовим рішенням законної сили.
Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Відповідно до ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Рішення може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції у строки, передбачені ст. 256 ГПК України та у порядку, визначеному пп. 17.5 п.17 Перехідних положень ГПК України.

Повний текст рішення складено і підписано 22.07.2021.

Суддя А.В. Іванов