ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2021 року Справа № 924/21/20

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Василишин А.Р., суддя Бучинська Г.Б. , суддя Філіпова Т.Л.

при секретарі судового засідання Першко А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного підприємства "Закупнянський кар`єр" на рішення Господарського суду Хмельницької області від 21 квітня 2021 року в справі №924/21/20 (суддя - Грамчук І.В.)

час та місце ухвалення рішення: 21 квітня 2021 року; м. Хмельницький, майдан Незалежності, 1; вступна і резолютивна частина проголошена о 11:03 год; повний текст рішення складено 12 травня 2021 року

за позовом Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Південно-Західна залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця"

до Державного підприємства "Закупнянський кар`єр"

про стягнення 277 478 грн 64 коп. боргу за користування вагонами

за участю представників сторін:

від Позивача - не з`явився;

від Відповідача - не з`явився.

ВСТАНОВИВ:

Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Південно-Західна залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" (надалі - Позивач) звернулося в Господарський суд Хмельницької області з позовом до Державного підприємства "Закупнянський кар`єр" (надалі - Відповідач) про стягнення 277478 грн 64 коп. за користування вагонами.

Позовні вимоги вмотивовані тим, що між Позивачем та Відповідачем укладено договір № 07951/ЦТЛ-2018 від 8 лютого 2018 року про надання послуг та договір № 942 від 30 грудня 2015 року про експлуатацію залізничної колії. Відповідач упродовж червня-липня 2019 року неодноразово порушував вимоги договорів, нормативних та локальних актів, що призвело до затримки вагонів як на підходах, так і на станції призначення з причин, що залежали від вантажовласника, а саме по причині очікування звільнення вантажного фронту, а також неможливості приймання вагонів вантажовласником та відсутністю технічної можливості накопичення вагонів на станції призначення, які надалі після звільнення під`їзних колій, направлені за призначенням.

Внаслідок допущених порушень, що виразились також у замовлені Відповідачем неспроможної для опрацювання кількості вагонів, Позивачем затримано вагони на станції призначення, а також на підходах, в очікувані подачі під вантажні операції з вини Відповідача, складено акти загальної форми ГУ-23 та ГУ-23а на початок затримки вагонів та на кінець затримки вагонів, пам`ятки про подавання та забирання вагонів, на підставі яких оформлено відомості плати за користування вагонами. Позивач акцентує увагу на тому, що предметом позову є стягнення плати у сумі 277 478 грн 64 коп. за користування вагонами, пов`язаною із затримкою порожніх вагонів як на підходах, так і на станції з причин, що не залежали від Позивача, а саме по причині очікування звільнення вантажного фронту, а також неможливості приймання вагонів вантажовласником та відсутністю технічної можливості накопичення вагонів на станції призначення, які надалі після звільнення під`їзних колій, направлені за призначенням.

Підставою стягнення зазначено порушення Відповідачем умов договору № 07951/ЦТЛ-2018 від 8 лютого 2018 року, замовлення Відповідачем неспроможної для опрацювання кількості вагонів, у зв`язку з чим Позивачем було затримано вагони на стації призначення, а також на підходах, в очікувані подачі під вантажні операції з вини Відповідача, що Позивач підтверджує доказами доданими до позовної заяви.

Рішенням Господарського суду Хмельницької області від 21 квітня 2021 року позов задоволено. Стягнуто з Відповідача на користь Позивача 277 478 грн 64 коп. плати за користування вагонами. Також даним рішенням покладено на Відповідача витрати в розмірі 4162 грн 17 коп..

Приймаючи дане рішення, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки затримка вагонів відбулась з вини Відповідача, то Відповідач зобов`язаний здійснити оплату платежів, пов`язаних з затримкою вагонів на підходах та на станції призначення. Пунктом 3 Правил користування вагонами і контейнерами передбачено, що облік часу користування вагонами і контейнерами та нарахування плати за користування ними провадиться на станції відправлення та призначення за "Відомістю плати за користування вагонами (контейнерами)" форми ГУ-46, яка складається на підставі "Пам`яток про користування вагонами (контейнерами)" форми ГУ-45, "Актів про затримку вагонів" форми ГУ-23а, "Актів загальної форми" ГУ-23.

Місцевий господарський суд в оскаржуваному рішенні зазначив, що твердження Відповідача щодо підробки підписів його представника Кирилюка А.І. в окремих актах загальної форми ГУ-23 не приймаються судом до уваги, оскільки згідно пояснень Відповідача та заяви самого свідка підписання актів загальної форми ГУ-23 не входило в повноваження Кирилюка А.І. згідно доручення №3 від 2 січня 2019 року.

В рішенні також вказано, що матеріали справи містять відомості плати за користування вагонами, в яких загальна сума по усім відомостям становить 277 478 грн 64 коп. та інші докази, які засвідчують обставини затримки вагонів на підходах та на станції призначення. Таким чином, з урахуванням наявних у матеріалах справи доказів, місцевий господарський суд прийшов до висновку про задоволення позову та стягнення з Відповідача на користь Позивача 277 478 грн 64 коп. плати за користування вагонами.

Не погоджуючись з винесеним судом першої інстанції рішенням, Відповідач подав апеляційну скаргу (том 4, а.с. 2-9), в якій з підстав, вказаній у ній просив суд задоволити клопотання Відповідача та призначити по справі судову почеркознавчу експертизу, скасувати рішення Господарського суду Хмельницької області в повному обсязі та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Зокрема, мотивуючи апеляційну скаргу, Відповідач звертає увагу апеляційного господарського суду на те, що працівник Відповідача Кирилюк А.І. не підписував акти форми ГУ-23, а тому необхідно призначити та провести судову почеркознавчу експертизу щодо підписання даних актів Кирилюком А.І., що на переконання апелянта вказує на те, що рішення суду базується на підроблених доказах. При цьому, Відповідач вказує на пункт 8 Правил користування вагонами і контейнерами, в якому передбачено підписання акта форми ГУ-23 вантажовласником.

Також Відповідач в поданій апеляційній скарзі зазначає про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, а саме статті 80 ГПК України, яке на переконання Відповідача, полягає у порушення порядку збирання та долучення до матеріалів справи доказів, а саме Договору про надання правової допомоги від 2 січня 2020 року на підтвердження повноважень адвоката Кучер М.М., яка подала позовну заяву.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 15 червня 2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Відповідача на рішення Господарського суду Хмельницької області, ухваленого 21 квітня 2021 року в справі №924/21/20 та запропоновано Позивачу в строк протягом 7 днів з дня вручення даної ухвали, подати відзив на апеляційну скаргу Відповідача (том 4, а.с. 34).

На адресу Північно-західного апеляційного господарського суду 24 червня 2021 року надійшов відзив Позивача в якому він заперечує проти задоволення апеляційної скарги Відповідача та просив залишити рішення Господарського суду Хмельницької області без змін. При цьому вказав, що внаслідок допущених порушень, що виразились також у замовлені Відповідачем неспроможної для опрацювання кількості вагонів, Позивачем затримано вагони на станції призначення, а також на підходах, в очікувані подачі під вантажні операції з вини Відповідача, складено акти загальної форми ГУ-23 та ГУ-23а на початок затримки вагонів та на кінець затримки вагонів, пам`ятки про подавання та забирання вагонів, на підставі яких оформлено відомості плати за користування вагонами, що є доказами на підставі яких заявлено позовні вимоги. Що ж до не підписання працівником Відповідача актів форми ГУ-23, то Позивач вказав, що згідно пояснень Відповідача та заяви самого свідка підписання актів загальної форми ГУ-23 не входило в повноваження Кирилюка А.І. згідно доручення №3 від 2 січня 2019 року. Не існує жодного документа який би встановлював відповідальність сторін за не підписання особою актів форми ГУ-23 чи відсутності у ньому підпису третьої особи, з огляду на дійсність таких актів у разі наявності у них підпису двох осіб, що є підставою для відмови у задоволенні клопотання Відповідача про призначення почеркознавчої експертизи таких актів (том 4, а.с. 36-49).

Ухвалою Північно-апеляційного господарського суду від 30 червня 2021 року призначено справу №924/21/20 до розгляду на 21 липня 2021 року об. 14:00 хв..

На адресу Північно-західного апеляційного господарського суду 19 липня 2021 року від представника Відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи з огляду на перебування представника Відповідача у відпустці до 23 липня 2021 року включно.

Ухвалою Північно-апеляційного господарського суду від 21 липня 2021 року, з підстав, зазначених у даній ухвалі розгляд справи було відкладено на 27 липня 2021 року об 15:15 год.

На адресу Північно-західного апеляційного господарського суду 27 липня 2021 року від представника Відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи з огляду на перебування представника Відповідача на лікарняному.

В судове засідання від 27 липня 2021 року представники Позивача та Відповідача не прибули, про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги були повідомлені у встановленому законом порядку.

З наявних в матеріалах справи рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення та витягу з електронного повідомлення по пошті вбачається, що Позивач та Відповідач були належним чином повідомлені про час та дату судового засідання (том 4, а.с. 53, 58).

Частиною 1 статті 202 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Разом з тим, суд констатує, що ухвалою суду від 21 липня 2021 року, сторони повідомлялися про дату, час та місце розгляду справи (в розумінні частини 2 статті 120 ГПК України) та не викликалися (в розумінні частини 1 статті 120 ГПК України).

В той же в силу дії пункту 2 частини 3 статті 202 ГПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Суд апеляційної інстанції враховуючи факт повторної неявки представників сторін та учасників справи, в зв`язку з чим констатує наявність підстав для застосування пункту 2 частини 3 статті 202 ГПК України.

З огляду на що, колегія апеляційного господарського суду вбачає за можливим розглядати дану апеляційну скаргу без участі представника Позивача та Відповідача за наявними в матеріалах справи доказами.

Крім того суд апеляційної інстанції констатує, що частинами 11, 12 статті 270 ГПК України, яка визначає порядок розгляду апеляційної скарги, встановлено, що суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Разом з тим, суд констатує, що відкладення розгляду апеляційної скарги, визначене статтею 273 Господарського процесуального кодексу України, що по суті є неприпустимим з огляду на те, що це суперечить одному із завдань господарського судочинства, визначених частиною 1 статті 2 Господарського процесуального кодексу України (своєчасне вирішення судом спорів). При цьому апеляційний господарський суд наголошує на тому, що в силу дії частини 2 статті 2 Господарського процесуального кодексу України, суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншим міркуваннями в судовому процесі.

Дослідивши матеріали справи та обставини на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду прийшла до висновку, що апеляційну скаргу Відповідача слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що між Позивачем та Відповідачем 8 лютого 2018 року укладено договір № 07951/ЦТЛ-2018 про надання послуг (надані Договір поставки; том 1, а.с. 27-33).

Відповідно до пункту 1.1 Договору поставки, предметом Договору поставки є здійснення перевезення вантажів, надання вантажного вагону для перевезення, та інших послуг, пов`язаних з організацією перевезення вантажів у внутрішньому та міжнародному сполученнях (експорт, імпорт) у вагонах перевізника, вагонах залізниць інших держав та/або вагонах замовника і проведення розрахунків за ці послуги.

Згідно з пунктом 1.3 Договору поставки, передбачено, що надання послуг за Договором поставки може підтверджуватись залізничною накладною, накопичувальною карткою, зведеною відомістю та іншими документами.

Відповідно до підпункту 2.1.2 Договору поставки, Позивач зобов`язався за три доби до дати навантаження вагонів проставляти або організовувати проставлення електронної заявки на подачу вантажних вагонів відповідно до плану перевезень.

Відповідно до підпункту 2.1.3 Договору поставки, при організації перевезень вантажів на транспортерах Позивача, Відповідач зобов`язався: за 15 діб до дати навантаження вагонів надавати Позивачу заявку в письмовій формі, проставляти або організовувати проставлення електронної заявки на подачу вантажних вагонів відповідно до плану перевезень, а у випадку якщо за умовами перевезення транспортер має супроводжуватись бригадою супроводження, надавати Позивачу заявку в письмовому вигляді із зазначенням запланованого часу навантаження, очікуваного часу в русі, запланованого часу вивантаження транспорта.

Підпунктами 2.1.6 - 2.1.7 Договору поставки встановлено, що: Відповідач зобов`язався оплачувати Позивачу послуги, пов`язані з організацією перевезень та перевезенням вантажів та інші надані послуги з сум внесеної передоплати за кодом платника; відшкодовувати Позивачу витрати, пов`язані із затримками вагонів, контейнерів і вантажів, що виникли на станціях залізниць України з причин, що не залежать від Позивача, а також нести відповідальність за затримки вантажів на підходах до станції призначення та здійснювати оплату платежів, пов`язаних з цими затримками.

Оплата вказаних послуг здійснюється шляхом списання з сум внесеної передоплати за кодом Позивача.

Приписами підпункту 2.3.2 Договору поставки передбачено, що Позивач зобов`язався приймати до перевезення вантажі в вагонах Відповідача, доставляти вантаж до станції призначення та видавати його одержувач, надавати додаткові послуги, пов`язані з перевезенням вантажів.

30 грудня 2015 року між Позивачем та Відповідачем укладено договір № 942 "Про експлуатацію залізничної під`їзної колії при станції Закупне регіональної філії "Південно-Західна залізниця" (надалі Договір; том 1, а.с. 38-39).

За умовами пункту 1 Договору, згідно із Статутом залізниць України, Правилами перевезення вантажів і на умовах цього Договору експлуатується під`їзна колія, яка належить Відповідачу та є продовженням колії № 16 станції Закупне регіональної філії "Південно-Західна залізниця" і яка обслуговується власним локомотивом. Межею під`їзної колії є знак "Межа під`їзної колії", який встановлено на відстані 88,8 м від стику рамної рейки стрілки № 1.

Пунктом 4 Договору визначено, що рух поїздів на під`їзній колії здійснюється з додержанням Правил технічної експлуатації залізниць України, Інструкцій з руху поїздів та сигналізації.

Згідно з пунктом 5 Договору, повідомлення про подачу вагонів на під`їзну колію передається по телефону не пізніше ніж за дві години до подачі вагонів.

Відповідно з пунктом 7 Договору, максимальна кількість вагонів у кожній партії, що передається Відповідачу, становить 20 вагонів.

В силу дії пункту 16 Договору: Відповідач сплачує Позивачу плату: за подачу та забирання вагонів - згідно збірника Тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом України та пов`язані з ним послуги (Тарифне керівництво № 1); за користування вагонами (контейнерами) - згідно Тарифного керівництва № 1 та Правил користування вагонами і контейнерами; за утримання ділянок землі у смузі відведення Залізниці - немає; за маневрову роботу - згідно Тарифного керівництва № 1; інші збори і плати - згідно Тарифного керівництва № 1.

Збори і плата вносяться централізовано через розрахунковий підрозділ Позивача згідно окремо укладеного договору про організацію перевезень вантажів і проведення розрахунків за перевезення та надані Відповідачем послуги.

6 грудня 2016 року до Договору укладена Додаткова угода №1, відповідно до якої пункт 7 Договору викладено у новій редакції: максимальна кількість вагонів у кожній партії, що передається Відповідачу становить 29 вагонів; пункт 12 Договору викласти у новій редакції: для під`їзної колії встановлюються такі терміни перебування на ній вагонів:6 год 02 коп. (том 1, а.с. 40).

3 липня 2019 року працівниками станції Закупне Позивача сформовано відомість № 03070125 плати за користування вантажовласником Відповідачем наступними вагонами: № 55118491, №55118681, №55550305, №55586739, № 56534548, №56982036, № 58376294, №59328898, №61246021, № 6125362, №64232275, № 67381459 на суму 1 710 грн 60 коп., а з врахуванням 20% ПДВ - 2 052 грн 72 коп..

4 липня 2019 року працівниками станції Закупне Позивача сформовано відомість № 04070126 плати за користування вантажовласником Відповідачем такими вагонами: № 55080311, №55113856, №55119952, №55585145, №56002934, №56025398, №56032261, №56032329, №56062938, №56067903, №56107683, №56458672, №56515901, №56739501, №57414583, №59365874, №59365908, №59722504, №60631371, №60805884, №61170676, №61998464, №63896583, №63896948, №63897821, №64232317, №64232333 на суму 7 647 грн 40 коп., а з врахуванням 20% ПДВ - 9 176 грн 88 коп. (том 1, а.с. 114-115).

5 липня 2019 року працівниками станції Позивача сформовано відомість № 05070128 плати за користування вантажовласником Відповідачем наступними вагонами: № 52258803, №52345865, №52838208, №55120463, №55210959, №56068323, №56104631, №56534779, №56982002, №56982309, №59180265, №59788646, №60266020, №61224051, №62034723, №62075627, №63897250, №65568321 на суму 9 747 грн 80 коп., а з врахуванням 20% ПДВ - 11 697 грн 36 коп. (том 1, а.с. 118).

6 липня 2019 року працівниками станції Закупне Позивача сформовано відомість № 06070129 плати за користування вантажовласником Відповідачем такими вагонами: № 52244274, №53002200, №55117428, №55118392, №55119655, №55119739, №55120176, №55120448, №55153845, №55153902, №55214589, №55431480, №55439475, №55447338, №55456511, №55584833, №55722904, №56030869, №56031222, №56200140, №56324601, №56369143, №56396963, №56458631, №56498678, №56512908, №56518129, №56631971, №57414765, №57440505, №60260668, №61228151, №61232609, №61236311, №61247904, №62121512, №62679105, №63009211, №63896617, №63896807, №63897409, №64053085, №64104235, №65568925 на суму 23 501 грн 90 коп., а з врахуванням 20% ПДВ - 28 202 грн 28 коп..

7 липня 2019 року працівниками станції Закупне Позивача сформовано відомість № 07070131 плати за користування вантажовласником Відповідачем такими вагонами: № 52219664, №52377082, №55119002, №55120315, №55120497, №55230866, №55430045, №55585079, №56002900, №56031040, №56067416, №56104565, №56105182, №56113319, №56251564, №56377583, №56653454, №57427882, №57434342, №59714634, №60971181, №61235586, №61241642, №61243358, №61247086, №61247714, №61250650, №61254363, №61264479, №62052402, №62073119, №62086442, №63897532, №65570632, №65806416 на суму 46 631 грн 50 коп., а з врахуванням 20% ПДВ - 55 957 грн 80 коп. (том 1, а.с. 123-128).

8 липня 2019 року працівниками станції Закупне Позивача сформовано відомість № 09070133 плати за користування вантажовласником Відповідачем наступними вагонами: № 52283538, №52285541, №52838174, №54122338, №55117725, №554117758, №55117980, №55119028, №55119374, №55226518, №55437974, №56551877, №56614373, №58376344, №59957456, №59957548, №60267622, №61233730, №61236055, №61237228, №61242467, №61256319, №64055312, №64232309, №64462872, №65182271 на суму 56 954 грн 90 коп., а з врахуванням 20% ПДВ - 68 345 грн 88 коп. (том 1, а.с. 128).

9 липня 2019 року працівниками станції Закупне Позивача сформовано відомість № 09070135 плати за користування вантажовласником Відповідачем такими вагонами: № 52246949, №52481166, №53766572, №55415194, №55436141, №55459895, №55531511, №56063340, №56087414, №56104755, №56105109, №56179716, №56518397, №56522758, №56597578, №58696972, №60264116, №60266632, №61226080, №61230512, №61258836, №62073556, №63896567, №63896864, №66307935 на суму 42 383 грн 30 коп., а з врахуванням 20% ПДВ - 50 859 грн 96 коп..

11 липня 2019 року працівниками станції Закупне Позивача сформовано відомість № 11070139 плати за користування вантажовласником Відповідачем вагонами: № 52290822, №55118830, №55119747, №56002967, №5620207, №56273485, № 56357825, № 56359409, №56516685, № 56517451, № 61252367, №61260170, № 61264115, № 61381257, № 62051834, № 63889679 на суму 40 201 грн 80 коп., а з врахуванням ПДВ - 48 242 грн 16 коп. (том 1, а.с. 135-136).

12 липня 2019 року працівниками станції Закупне Позивача сформовано відомість № 12070142 плати за користування вантажовласником Відповідачем такими вагонами: № 52355856, №52366267, №55118327, № 55266365, № 56405079, № 59366005, № 63897086, № 68569938 на суму 2 453 грн, а з врахуванням 20% ПДВ - 2 943 грн 60 коп..

Позивачем долучено до матеріалів справи детальний розрахунок заборгованості Відповідача по відомостям плати за користування вагонами № 03070125, № 04070126, № 05070128, № 06070129, №07070131, №09070133, №09070135, №11070139, №12070142 по станції Закупне за липень 2019 року (том 1, а.с. 41-47).

Загальна сума по відомостям плати за користування вагонами № 03070125, №04070126, №05070128, №06070129, №07070131, №09070133, №09070135, №1107039, №1207042 становить: 2052 грн 72 коп. + 9 176 грн 88 коп. + 11 697 грн 36 коп. + 28 202 грн 28 коп. + 55 957 грн 80 коп. + 68 345 грн. 88 коп. + 50 859 грн 96 коп. + 48 242 грн 16 коп. + 2 943 грн 60 коп. = 277 478 грн 64 коп. з врахуванням ПДВ.

Про подавання вагонів під навантаження, відповідно до вимог пункту 4 Правил користування, повідомлено Відповідача за дві години, про що свідчить витяг з Книги повідомлень про час подавання вагонів під навантаження або вивантаження станції Закупне з 12 по 21 сторінку (том 1, а.с. 142-152).

По закінченню затримки вищевказані вагони, відповідно до Пам`яток про подавання вагонів № 226-231, №234, №237, №239-242, №244, №245, №247, №252, №253, №255, №256 були подані на під`їзну колію вантажовласника Відповідача

Суд констатує, що з огляду на те, що відповідно до вимог пункту 3 Правил користування вагонами Відомості плати за користування вагонами форми ГУ-46, складаються на підставі Пам`яток про подавання/забирання вагонів форми ГУ-45, Актів загальної форми ГУ-23, то по всім вищеперерахованим вагонам були сформовані відомості плати за користування вагонами після їх навантаження та забирання з під`їзної колії.

Як вбачається з позовної заяви підставою позовної вимоги Позивача до Відповідача є стягнення плати у сумі 277 478 грн 64 коп. за користування вагонами, пов`язаною із затримкою порожніх вагонів як на підходах, так і на станції з причин, що залежали від Відповідача, а саме по причині очікування звільнення вантажного фронту, а також неможливості приймання вагонів Відповідачем та відсутністю технічної можливості накопичення вагонів на станції призначення, які надалі після звільнення під`їзних колій, направлені за призначенням, внаслідок чого Позивач звернувся до суду за захистом порушеного, на його думку, права щодо стягнення з Відповідача 277 478 грн 64 коп..

Північно-західний апеляційний господарський суд констатує, що згідно пункту 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України: підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Зважаючи на характер встановлених між сторонами правовідносин вбачається, що між сторонами виникли правовідносини, пов`язані із поставкою товару та відповідальністю за порушення строків оплати, регулювання яких здійснюється Господарським кодексом України, Цивільним кодексом України тощо.

В силу дії статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають з дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав і обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків може бути настання або ненастання певної події.

Між Позивачем та Відповідачем укладено договір "Про експлуатацію залізничної під`їзної колії при станції Закупне Регіональної філії "Південно-Західна залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця".

Відповідно до статті 71 Статуту залізниць України, взаємовідносини залізниці з підприємством, порядок і умови експлуатації залізничних під`їзних колій визначаються договором. Подача і забирання вагонів, а також маневрова робота на залізничних коліях, що належать підприємствам, здійснюються їх локомотивами. Якщо підприємство не має свого локомотива, подача і забирання вагонів та маневрова робота провадяться локомотивом залізниці за плату згідно з тарифом. Порядок подачі і забирання вагонів і контейнерів на залізничній під`їзній колії встановлюється договором на експлуатацію залізничної колії (договором на подачу та забирання вагонів). Експлуатація залізничних під`їзних колій, які мають свої локомотиви, повинна здійснюватися на основі єдиного технологічного процесу роботи під`їзної колії і станції примикання.

Згідно з частинами 5 і 6 статті 76 Статуту залізниць, договір про експлуатацію залізничної під`їзної колії та договір про подачу та забирання вагонів розробляється з урахуванням єдиного технологічного процесу роботи під`їзної колії із станцією примикання. Порядок розроблення та форма договорів встановлюються Правилами.

Як вбачається з матеріалів справи, на підставі укладеного між сторонами Договору про надання послуг Позивачем надано послуги з перевезення вантажу.

Статтею 908 Цивільного кодексу України передбачено, що перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Частиною 5 статті 307 Господарського кодексу України визначено, що умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами. Сторони можуть передбачити в договорі також інші умови перевезення, що не суперечать законодавству, та додаткову відповідальність за неналежне виконання договірних зобов`язань.

Відповідно до статті 909 Цивільного кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами). Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору перевезення вантажу.

В силу дії частини 5 статті 307 Господарського кодексу України: умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами; сторони можуть передбачити в договорі також інші умови перевезення, що не суперечать законодавству, та додаткову відповідальність за неналежне виконання договірних зобов`язань.

Частинами першою та другою статті 8 Закону України "Про залізничний транспорт" визначено, що: перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти залізничним транспортом загального користування організується на договірних засадах; для забезпечення виконання договірних зобов`язань здійснюється перспективне та поточне планування перевезень; умови та порядок організації перевезень, у тому числі в прямому змішаному сполученні за участю залізничного та інших видів транспорту, нормативи якості вантажних перевезень (терміни доставки, безпека перевезень, схоронність вантажів) та обслуговування пасажирів, відправників і одержувачів вантажів визначаються Статутом залізниць України, Правилами перевезень вантажів та Правилами перевезень пасажирів, багажу, вантажобагажу та пошти залізничним транспортом України.

Відповідно до статті 12 Закону України "Про транспорт", підприємства транспорту мають право вимагати від пасажирів, відправників і одержувачів вантажів виконання вимог цього закону, кодексів (статутів) окремих видів транспорту, та інших нормативних актів України, що регулюють діяльність транспорту. Спеціальне правове регулювання транспортної діяльності більш детально визначається в транспортних статутах та кодексах, одним з яких є Статут залізниць України, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998р. № 457, і яким визначені обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом. Суд апеляційної інстанції констатує, що відповідними статтями Статуту чітко зазначені причини, згідно яких може бути покладена відповідальність на сторону в разі доведення її вини.

При цьому дія Статуту залізниць України поширюється на перевезення залізничним транспортом вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, у тому числі на перевезення вантажів, навантаження і розвантаження яких відбувається на залізничних під`їзних коліях незалежно від форм власності, які не належать до залізничного транспорту загального користування.

Відповідно до положень статті 119 Статуту залізниць України: за користування вагонами і контейнерами залізниці вантажовідправниками, вантажоодержувачами, власниками під`їзних колій, портами, організаціями, установами, громадянами - суб`єктами підприємницької діяльності вноситься плата; порядок визначення плати за користування вагонами (контейнерами) та звільнення вантажовідправника від зазначеної плати у разі затримки забирання вагонів (контейнерів), що виникла з вини залізниці, встановлюється Правилами.

В силу дії статті 46 Статуту залізниць України одержувач зобов`язаний прийняти і вивезти вантаж, що надійшов на його адресу. Терміни вивезення і порядок зберігання вантажів встановлюються Правилами. Вантажі, що прибули, зберігаються на станції безкоштовно протягом доби. За зберігання вантажу на станції понад зазначений термін справляється плата, встановлена тарифом.

Згідно пункту 2 розділу 6 Правил перевезення вантажів залізничним транспортом України, за користування вагонами і контейнерами вантажовідправники, вантажоодержувачі, власники під`їзних колій, порти, організації, установи, фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності (вантажовласники) вносять плату.

Відповідно до пункту 6 розділу 6 Правил перевезення вантажів залізничним транспортом України, усі завантажені вагони, а також порожні вагони, які належать підприємствам, організаціям, портам, установам і громадянам, та орендовані ними, що знаходяться на станціях і на підходах до них в очікуванні подавання під вантажні або інші операції з причин, які залежать від вантажовласника, є такими, що перебувають у користуванні вантажовласника.

Згідно пункту 3 розділу 5 Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов`язані з ними послуги, затвердженого наказом Міністром транспорту та зв`язку України від 26 березня 2009 року № 317 та пункту 5 розділу 6 Правил при визначенні часу користування вагонами і контейнерами, час до 30 хвилин не враховується, час 30 хвилин і більше враховується як повна година.

У відповідності до пункту 15 розділу 6 Правил перевезення вантажів залізничним транспортом України: за час перебування на п/колії та інших місцях незагального користування вагонів, що належать підприємствам чи орендовані ними, плата не вноситься; якщо такі вагони затримані на станції призначення чи на підходах до неї або на станції відправлення з причин, що залежать від вантажовласника, то плата за користування сплачується в розмірі 50 відсотків.

Пунктом 5 Правил зберігання вантажів (затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21 листопада 2000 року № 644), передбачено стягнення з одержувача, який не вивіз вантаж з місця загального користування у терміни, встановлені статтею 46 Статуту залізниць України, плати за зберігання вантажу, встановленої тарифом, незалежно від того, чиїми засобами здійснюється охорона вантажу.

Відповідно до пункту 8 Правил зберігання вантажів збір за зберігання вантажів у вагонах (контейнерах) у разі затримки їх з вини одержувача (відправника) після закінчення терміну безоплатного зберігання сплачується незалежно від місця затримки (на станції призначення та на підходах до неї, на прикордонних, припортових станціях тощо); при цьому термін безоплатного зберігання обчислюється при затримці - з моменту затримки.

Отже, зазначені норми передбачають обов`язок вантажовідправників вантажовласників вносити плату за зберігання вантажу.

Відтак зважаючи на доводи апеляційної скарги щодо дослідження обставини підписання актів форми ГУ-23 зі сторони Відповідача в розрізі клопотання про призначення почеркознавчої експертизи щодо вирішення даного питання в площинні предмету та підстав позовних вимог, колегія суддів враховуючи вищеописані норми діючого законодавства, локальних актів та Правил, досліджує докази, подані зі сторони Позивача та Відповідача на підтвердження обставин, вказаних у позовній заяві та апеляційній скарзі зауважує наступне.

Відповідачем в підтвердження обставин щодо не підписання актів форми ГУ-23 зі сторони Відповідача долучив до матеріалів справи заяву свідка ОСОБА_1 , який працює начальником дільниці залізничного транспорту Відповідача (том 1, а.с. 92).

Дослідивши дану заяву суд констатує, що працівник Відповідача вказує про те, що йому телефонували працівники станції Закупне Позивача та повідомляли що потрібно з`явитися до них для підписання актів, однак він відмовився прибути до них та відповідно підписувати Акти форми ГУ-23 про що повідомив їх по телефону, оскільки згідно довіреності №3 від 2 січня 2019 року підписання актів загальної форми ГУ-23 не входило в повноваження ОСОБА_1 .

З даної заяви вбачається, що працівники Позивача повідомляли відповідного працівника Відповідача щодо обставин затримки вагонів та складання відповідних документів, від підписання яких відмовився даний працівник (як вбачається з заяви свідка та тверджень апелянта), що свідчить про обізнаність Відповідача з відповідним порушенням та можливістю бути присутнім та заявити свої заперечення під час огляду та складання відповідних документів щодо затримання вагонів на станції Позивача.

Відтак, твердження Відповідача щодо підробки підписів його представника ОСОБА_1 в окремих актах загальної форми ГУ-23 не приймаються до уваги, оскільки згідно пояснень Відповідача та заяви самого свідка - підписання актів загальної форми ГУ-23 не входило в повноваження ОСОБА_1 згідно доручення №3 від 2 січня 2019 року та він їх з огляду на його ж пояснення не підписував.

Суд констатує, що згідно із частиною 1 статті 26 Закону України "Про залізничний транспорт", обставини, які можуть слугувати підставою для майнової відповідальності перевізників, відправників та одержувачів вантажу, багажу, вантажобагажу, пасажирів, засвідчуються актами.

Порядок і умови користування вагонами і контейнерами визначаються Правилами користування вагонами і контейнерами, затвердженими наказом Міністерства транспорту України від 25 лютого 1999 року № 113 (далі - Правила користування вагонами і контейнерами).

Відповідно до пункту 8 Правил користування вагонами і контейнерами, у разі затримки вагонів на станції з причин, які залежать від вантажовласника, складається акт загальної форми (форми ГУ-23 - Додаток № 6 до Правил користування), який підписується представниками станції і вантажовласника (до яких у тому числі належать вантажовідправники та вантажоодержувачі). В акті вказується час (у годинах та хвилинах) початку та закінчення затримки вагонів і їх номери. Відповідно не передбачено в обов`язковому порядку складати такі акти та підписувати їх вантажовласником, адже такими особами (які можуть ставити третій підпис) також можуть бути: вантажовідправник чи вантажоодержувач.

Про затримку вагонів і контейнерів з вини вантажовласника на підходах до станції призначення залізниця видає наказ. Наказ підписується посадовою особою, визначеною начальником залізниці (пункт 9 Правил користування вагонами і контейнерами).

Облік затриманих на підходах вагонів здійснюється станцією, на якій вони простоюють, на підставі акта про затримку вагонів, що складається станцією (пункт 10 Правил користування вагонами і контейнерами).

Правилами складання актів, що затверджені наказом Міністерства транспорту України від 28 травня 2002 року № 334 (далі - Правил складання актів) передбачено, що при перевезеннях у залежності від обставин, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, відправника, одержувача, пасажира складаються комерційні акти та акти загальної форми.

Акти загальної форми ГУ-23 складаються для засвідчення обставин, які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, якщо при цьому не потрібне складання комерційного акта.

Акт загальної форми підписується особами, які беруть участь у засвідченні обставин, що стали підставою для складання акта, але не менше як двома особами (пункт 3 Правил складання актів).

Відповідно до положень пункту 9 Правил зберігання вантажів за зберігання на місцях загального користування та на коліях станції відправлення вантажів, завантажених у вагони (контейнери), які простоюють в очікуванні оформлення перевезення (у тому числі під митним оформленням та з інших причин, не залежних від залізниці), збір сплачується з моменту ввезення вантажу на станцію до моменту закінчення затримки. Факт затримки вантажу засвідчується актом загальної форми.

Отже, з врахуванням вище викладеного належним і допустимим доказом на підтвердження факту настання відповідних подій (затримки вагонів на станції) є акт загальної форми ГУ-23, що складений згідно з Додатком № 6 до Правил користування вагонами і контейнерами.

Аналогічну правову позиція наведена у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №904/5743/16 від 4 липня 2018 року, постановах Верховного Суду від 20 лютого 2020 року справа № 924/656/19.

Більше того, у пункті 11 Інформаційного Листа Вищого господарського суду України зазначено, що акт загальної форми підписується особами, які беруть участь у засвідченні обставин, що стали підставою для складання акту, але не менш як двома особами. Таким чином, обов`язкова участь вантажовласника у всіх випадках у складанні та підписанні акту загальної форми чинним законодавством не передбачена.

Пунктом 3 Правил користування вагонами і контейнерами передбачено, що облік часу користування вагонами і контейнерами та нарахування плати за користування ними провадиться на станції відправлення та призначення за «Відомістю плати за користування вагонами (контейнерами) форми ГУ-46 (додаток 1), яка складається на підставі «Пам`яток про користування вагонами (контейнерами)» форми ГУ-45 (додаток 2), «Актів про затримку вагонів» форми ГУ-23а (додаток 3), «Актів загальної форми ГУ-23 (додаток 6).

Перевізні документи, відомості плати за користування вагонами і контейнерами, накопичувальні картки мають бути підписані уповноваженим працівником платника. У разі відмови від підписання зазначених документів станція складає акт загальної форми, додає його до відповідного документа та надсилає в ТехПД для списання грошей з особового рахунку. Викладене свідчить про те, що незалежно від наявності або відсутності підпису вантажовласника (за факту наявності в акті двох підписів осіб, окрім особи вантажовласника у разі неприбуття його представника), списання коштів відбувається і такі документи є дійсними.

При цьому, колегія суддів констатує, що дослідивши Акти форми ГУ-23 вбачається наявність у ньому двох підписів працівників Позивача (зважаючи на заперечення Відповідача третього підпису його працівника), що зважаючи усе вищеописане в площинні дії Правил складання актів, свідчить про можливість використання їх як документів для засвідчення обставин, які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності.

В той же час, Відповідач зазначаючи про обов`язкову наявність підпису вантажовласника покликається виключно на пункт 8 Правил користування вагонами і контейнерами, залишаючи при цьому поза увагою інші діючі нормативні та локальні акти, практику Верховного Суду, в тому числі й спеціальний акт (Правила складання актів), який і встановлює порядок складання таких актів (Форми ГУ -23), що свідчить про вибірковість його позиції щодо тих підзаконних актів які необхідні йому для підтвердження його позиції.

Окрім того, дата та час закінчення затримки вагонів на станційних коліях, зазначений у актах загальної форми ГУ-23, співпадає з датою та часом подачі вагонів під навантаження, зазначений у Пам`ятках про подавання вагонів.

З приводу ж клопотання Відповідача про призначення експертизи, то судова колегія зазначає, що призначення у справі експертизи відповідно до частини 1 статті 99 ГПК України здійснюється за наявності, зокрема, такої умови: для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо. Згідно з частиною 2 статтею 98 ГПК України предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань.

За приписами статті 104 ГПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом з іншими доказами за правилами, встановленими статтею 86 цього Кодексу. Тобто висновок експерта є рівноцінним з іншими видами доказів і не має заздалегідь установленої сили.

Отже, судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

Зважаючи на все вищевстановлене в даній постанові в правовому полі дії статті 99 Господарського процесуального кодексу України, зважаючи на докази долучені до матеріалів справи (що апріорі підтверджує факт не підписання представником Відповідача даних актів), предмет та підставу позову, обставини, які входять до предмета доказування, колегія суддів прийшла до висновку про відсутність необхідність у роз`ясненні експертом питань, що виникають при вирішенні даного господарського спору, а тому відмовляє у задоволенні клопотання Відповідача про призначення експертизи.

Разом з тим, матеріали справи містять наступні відомості плати за користування вагонами: №03070125 від 3 липня 2019 року на суму 2 052 грн 72 коп.; № 04070126 від 4 липня 2019 року на суму 9 176 грн 88 коп.; № 05070128 від 5 липня 2019 року на суму 11 697 грн 36 коп.; № 06070129 від 6 липня 2019 року на суму 28 202 грн 28 коп.; № 07070131 від 7 липня 2019 року на суму 55 957 грн 80 коп.; №09070133 від 9 липня 2019 року на суму 68 345 грн 88 коп.; № 09070135 від 9 липня 2019 року на суму 50 859 грн 96 коп.; №11070139 від 11 липня 2019 року на суму 48 242 грн 16 коп.; № 12070142 від 12 липня 2019 року на суму 2 943 грн 60 коп., а всього загальна сума по усім відомостям становить 277 478 грн 64 коп. (том 1, а.с. 114-139).

Оскільки затримка вагонів відбулась з вини Відповідача, що не спростовано Відповідачем як в суді першої інстанції так і в поданій ним апеляційній скарзі, то відповідно Відповідач зобов`язаний здійснити оплату платежів, пов`язаних із затримкою вагонів на підходах та на станції призначення в силу умов Договору та норм діючих підзаконних та локальних актів.

Усе вищевстановлене в судовій постанові свідчить про підставність заявлених позовних вимог, а в цілому про доведеність належними та допустимими доказами обставин щодо стягнення з Відповідача 277 478 грн 64 коп. плати за користування вагонами.

Отже, зважаючи на все вищеописане в даній судовій постанові в площинні існування вищеописаних доказів котрі засвідчують обставини затримки вагонів на станції Позивача саме з вини Відповідача, колегія суддів прийшла до висновку, що позовна вимога Позивача про стягнення 277 478 грн 64 коп. підлягає до задоволення. Відтак, суд стягує з Відповідача 277 478 грн 64 коп. плати за користування вагонами.

Дане рішення прийнято місцевим господарським судом, відповідно, колегія суддів залишає оспорюване судове рішення без змін.

При цьому, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги і щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права, а саме статті 80 ГПК України (яке на переконання Відповідача, полягало у порушення порядку збирання та долучення до матеріалів справи доказів, а саме Договору про надання правової допомоги від 2 січня 2020 року). При цьому апеляційний господарський суд констатує наступне.

Відповідно до статті 91 Господарського процесуального кодексу України, письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

З огляду на викладене, колегія суддів зауважує, що в силу приписів статті 91 ГПК України Договір про надання правової допомоги не є тим доказом, який направлений на засвідчення обставини що мають значення для правильного вирішення спору, а є одним із документів, який посвідчує повноваження адвоката.

При цьому, колегія суду звертає увагу апелянта і на те, що представником Позивача (Кучер М.М.) при поданні позовної заяви було долучено до матеріалів справи Ордер серії ВН №127851 (том 1, а.с. 21). Водночас, документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: договір про надання правової допомоги; довіреність; ордер; доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги. Відповідно Ордер розцінюється як самостійний документ на підтвердження повноважень представника та не потребує подання будь-яких інших (додаткових) доказів на підтвердження повноважень представника.

Відповідно до пункту 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для справи. Пунктами 1 та 3 статті 74 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Колегія суддів вважає посилання Відповідача, викладені в апеляційній скарзі, безпідставними, документально необґрунтованими, такими, що належним чином досліджені судом першої інстанції при розгляді спору та спростовані усім вищеописаним в даній постанові.

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно з`ясував обставини справи і дав їм правильну юридичну оцінку. Порушень чи неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права при розгляді спору судом першої інстанції, судовою колегією не встановлено, тому мотиви, з яких подана апеляційна скарга, не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі рішення, а наведені в ній доводи не спростовують висновків суду.

Судові витрати зі сплати судового збору за розгляд апеляційної скарги покладаються на Відповідача відповідно статті 129 ГПК України.

Керуючись статтями 129, 269-276, 280, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державного підприємства "Закупнянський кар`єр" на рішення Господарського суду Хмельницької області від 21 квітня 2021 року в справі №924/21/20 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Хмельницької області від 21 квітня 2021 року в справі №924/21/20 - залишити без змін.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

4. Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

5. Справу №924/21/20 повернути Господарському суду Хмельницької області.

Повний текст постанови виготовлено 29 липня 2021 року.

Головуючий суддя Василишин А.Р.

Суддя Бучинська Г.Б.

Суддя Філіпова Т.Л.