ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" липня 2021 р. Справа№ 910/2802/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Ходаківської І.П.

суддів: Владимиренко С.В.

Демидової А.М.

за участю секретаря судового засідання: Зозулі Н.М.

за участю представників сторін:

від позивача: Риков О.О.

від відповідача-1: Коханчук Г.В.

від відповідача-2: Коханчук Г.В.

від відповідача-3: Коханчук Г.В.

від відповідача-4: Коханчук Г.В.

від відповідача-5: Коханчук Г.В.

від третьої особи-1: не з`явився

від третьої особи-2: не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Приватного акціонерного товариства "УКРАЇНСЬКА ТРАНСПОРТНА СТРАХОВА КОМПАНІЯ"

на рішення господарського суду міста Києва від 29.09.2020, повний текст якої складено та підписано 12.10.2020

у справі № 910/2802/20 (суддя Турчин С.О.)

за позовом Приватного акціонерного товариства "УКРАЇНСЬКА ТРАНСПОРТНА СТРАХОВА КОМПАНІЯ"

до: 1. Публічного акціонерного товариства "НАЦІОНАЛЬНА АКЦІОНЕРНА СТРАХОВА КОМПАНІЯ "ОРАНТА"

2. Приватного акціонерного товариства "АКЦІОНЕРНА СТРАХОВА КОМПАНІЯ "ІНГО УКРАЇНА"

3. Приватного акціонерного товариства "СТРАХОВА КОМПАНІЯ "ПЕРША"

4. Приватного акціонерного товариства "СТРАХОВА ГРУПА "ТАС"

5. Приватного акціонерного товариства "УКРАЇНСЬКА АКЦІОНЕРНА СТРАХОВА КОМПАНІЯ АСКА"

третя особа 1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів - "МОТОРНЕ (ТРАНСПОРТНЕ) СТРАХОВЕ БЮРО УКРАЇНИ"

третя особа 2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів - Публічне акціонерне товариство "УКРАЇНСЬКА СТРАХОВА КОМПАНІЯ "ГАРАНТ-АВТО"

про визнання недійсними змін до договору

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовних вимог.

В червні 2020 року Приватне акціонерне товариство "Українська транспортна страхова компанія" звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна страхова компанія "Оранта", Приватного акціонерного товариства "Акціонерна страхова компанія "ІНГО Україна", Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Перша" про визнання недійсними змін до договору облігаторного квотно-пропорційного перестрахування власного утримання за договором зовнішнього перестрахування від 28.12.2012, внесені протоколом № 9/2019 (ПВП) від 19.12.2019.

В обґрунтування заявлених вимог позивач послався на те, що: прийняті на зборах сторін договору від 19.12.2019 зміни до договору є незаконними, оскільки не залучалась та не отримувалась згода ПАТ "УКРАЇНСЬКА СТРАХОВА КОМПАНІЯ "ГАРАНТ-АВТО" на внесення змін до договору від 28.12.2012, згідно умов додатку № 1 до договору від 28.12.2012; позивач (сторона договору) проголосував проти внесення змін до договору; порушення пункту 12.4 договору за умовами якого в голосуванні мали рахуватися голоси сторін договору, які мали бути зазначені в додатку № 2 до договору, проте перелік осіб для голосування на час проведення зборів не був затверджений додатком №2, яким мав бути невід`ємною частиною договору від 28.12.2012; пул внутрішнього перестрахування не має статусу юридичної особи та в порушення вимог чинного законодавства є незареєстрованим об`єднанням обмеженого кола страховиків (не всіх повних членів МТСБУ); згода МТСБУ (сторони договору) на внесення змін до договору не була отримана; проєкти документів, які стосувалися змін до договору від 28.12.2012 надсилалися в останній момент та не містили більшості інформації до проєктів запропонованих змін; прийняті рішення мають ознаки нікчемності правочинів та їх зміст суперечить вимогам чинного законодавства, правосуб`єктності; з внесенням відповідних змін до договору від 28.12.2012 погодились страховики, більшість представників з яких на момент зборів не мали належним чином оформлених довіреностей, а номери та дати довіреностей надавались виключно в телефонному режимі головуючому зборів.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.

Рішенням господарського суду міста Києва від 29.09.2020 у справі №910/2802/20 в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що позивачем не надано належних та достатніх доказів на підтвердження порушення рішенням про внесення змін до договору облігаторного перестрахування, оформленим протоколом № 9/19 від 19.12.2019, приписів Закону України "Про захист економічної конкуренції" та порушення відповідачами законодавства про захист економічної конкуренції. Позивачем не підтверджено наявності передбачених чинним законодавством підстав для визнання недійсними змін до договору облігаторного квотно-пропорційного перестрахування власного утримання за договором зовнішнього перестрахування від 28.12.2012, внесені протоколом № 9/2019 (ПВП) від 19.12.2019.

Короткий зміст апеляційної скарги та її доводів.

Не погоджуючись з рішенням господарського суду міста Києва від 29.09.2020, Приватне акціонерне товариство «Українська акціонерна страхова компанія» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати згадане рішення, як таке, що прийняте з порушенням норм матеріального права та процесуального права, ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом неправильно застосовано норми матеріального права - ст. 188 ГК України та ст. 634 ЦК України, норми процесуального права - ст. 86 ГПК України, а також п. 12.3, 12.4 договору від 28.12.2012.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті та явка представників сторін.

В провадженні Північного апеляційного господарського суду у складі колегії суддів: головуючий суддя - Яковлєв М.Л.; судді: Шаптала Є.Ю., Чорногуз М.Г. перебувала апеляційна скарга Приватного акціонерного товариства "УКРАЇНСЬКА ТРАНСПОРТНА СТРАХОВА КОМПАНІЯ" на рішення господарського суду міста Києва від 29.09.2020 у справі №910/2802/20.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04.02.2021 задоволено заяву Приватного акціонерного товариства "УКРАЇНСЬКА ТРАНСПОРТНА СТРАХОВА КОМПАНІЯ" про відвід колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді - Яковлєва М.Л., суддів: Шаптали Є.Ю., Чорногуза М.Г. від розгляду справи №910/2802/20; матеріали справи №910/2802/20 передані на повторний автоматизований розподіл для визначення складу суду.

Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду № 09.1-07/87/21 від 10.02.2021 у справі № 910/2802/20 призначено повторний автоматизований розподіл.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.02.2021 справу передано на розгляд колегії суддів у складі : головуючий суддя Ходаківська І.П., судді: Попікова О.В., Євсіков О.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.02.2021 у складі колегії суддів: головуючий суддя Ходаківська І.П., судді: Попікова О.В., Євсіков О.О. прийнято до свого провадження апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "УКРАЇНСЬКА ТРАНСПОРТНА СТРАХОВА КОМПАНІЯ" на рішення господарського суду міста Києва від 29.09.2020 у справі №910/2802/20; розгляд апеляційної скарги призначено на 17.03.2021.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.03.2021 розгляд справи відкладено на 21.04.2021.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.04.2021 у судовому засіданні оголошено перерву до 12.05.2021.

Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду № 09.1-08/1676/21 від 26.04.2021, у зв`язку з перебуванням суддів Попікової О.В. та Євсікова О.О. у відпустках з 28.04.2021 по 14.05.2021, призначено проведення повторного автоматизованого розподілу справи.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.04.2021 визначено колегію суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: Ходаківська І.П. - головуючий, Владимиренко С.В., Демидова А.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 28.04.2021 у зазначеному складі колегії суддів прийнято апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "УКРАЇНСЬКА ТРАНСПОРТНА СТРАХОВА КОМПАНІЯ" на рішення господарського суду міста Києва від 29.09.2020 у справі № 910/2802/20 до свого провадження та призначено її до розгляду на 09.06.2021.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.06.2021 розгляд справи відкладено на 21.07.2021.

У судове засідання 21.07.2021 з`явилися представники позивача та відповідача.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити, оскаржене судове рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі.

Представник відповідачів у судовому засіданні заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив їх відхилити, а оскаржене судове рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Представники третіх осіб у судове засідання 21.07.2021 не з`явились, хоча належним чином були повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, що підтверджується наявними у матеріалах справи повідомленнями про вручення поштових відправлень учасникам справи.

Відповідно до ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Розгляд заяв та клопотань учасників справи

Позивачем заявлено клопотання про зупинення провадження у даній справі на підставі п. 5 ч. 1 ст. 227 ГПК України до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 910/19441/20, що розглядається господарським судом міста Києва. Клопотання мотивовано тим, що справа № 910/19441/20 є пов`язаною із даною справою, і її розгляд впливає на розгляд даної справи.

У судовому засіданні 21.07.2021 представник позивача заявлене клопотання підтримав і просив його задовольнити, представник відповідачів проти задоволення вказаного клопотання заперечив.

Пунктом 4 ст. 229 ГПК України встановлено, що провадження у справі зупиняється у випадках, встановлених, зокрема, пунктом 5 частини першої статті 227 ГПК України - до набрання законної сили судовим рішенням, від якого залежить вирішення справи.

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 227 ГПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у випадку об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду

Зупинення провадження по справі - це врегульована законом і оформлена ухвалою суду тимчасова перерва в провадженні по господарській справі, викликана наявністю однієї з передбачених в законі обставин, які заважають здійснювати її розгляд.

Підстава, передбачена п. 5 ч. 1 ст. 227 ГПК України виникає в процесі тоді, коли ухвалення рішення можливо після підтвердження фактів, що мають преюдиційне значення для даної справи, в іншій справі, що розглядається в порядку конституційного, цивільного, господарського, кримінального чи адміністративного судочинства.

Зупинення провадження допускається лише тоді, коли розглядати справу далі неможливо. Ця підстава зупинення застосовується у тому разі, коли в цій іншій справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав, заявлених у справі вимог, чи умов, від яких залежить можливість її розгляду. Ця неможливість полягає в тому, що обставини, які є підставою позову або заперечень проти нього, є предметом дослідження в іншій справі і рішення суду у цій справі безпосередньо впливає на вирішення спору.

З наведених у зазначеній нормі підстав вбачається, що провадження у справі може бути зупинено лише до закінчення її розгляду по суті.

З матеріалів даної господарської справи № 910/2802/20 вбачається, що предметом позову є матеріально-правова вимога Приватного акціонерного товариства "Українська транспортна страхова компанія" про визнання недійсними змін до договору облігаторного квотно-пропорційного перестрахування власного утримання за договором зовнішнього перестрахування від 28.12.2012, внесені протоколом № 9/2019 (ПВП) від 19.12.2019.

Водночас предметом позову у справі № 910/19441/20 є вимога Приватного акціонерного товариства "Українська транспортна страхова компанія" про скасування рішення, прийнятого з питання 3 порядку денного Загальних зборів повних членів МТСБУ від 15.11.2018, затвердженого протоколом № 186/2018 та скасування внесення змін до Порядку фінансових взаємовідносин між страховиками - повними членами МТСБУ для забезпечення безумовного виконання зобов`язань, затверджених протоколом Загальних зборів повних членів МТСБУ від 15.11.2018 № 186/2018.

В своєму клопотанні заявником не доведено яким саме чином з`ясування обставин під час розгляду справи № 910/19441/20 унеможливлює розгляд позовних вимог у даній справі та чому відповідні обставини не можуть бути встановлені під час розгляду справи № 910/2802/20.

Сама по собі взаємопов`язаність двох справ ще не свідчить про неможливість розгляду цієї справи до прийняття рішення у іншій справі, оскільки незалежно від результату розгляду справи № 910/19441/20, суд апеляційної інстанції має достатньо правових підстав для розгляду апеляційної скарги у справі № 910/2802/20.

З огляду на викладене та враховуючи позицію представників інших учасників справи, колегія не вбачає процесуальних підстав для зупинення провадження у справі та відхиляє заявлене позивачем клопотання.

Обставини справи, встановлені судом першої та перевірені судом апеляційної інстанції, визначення відповідно до них правовідносин.

Як встановлено судом першої та перевірено судом апеляційної інстанції, за умовами договору облігаторного квотно-пропорційного перестрахування з лімітом відповідальності до 500 тис. євро включно, предметом якого є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з перестрахуванням відповідальності за договорами міжнародного обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 28.12.2012, укладеного між страховиками, які зазначені у Реєстрі страховиків цього договору (додаток 1), кожен з них виступає перестрахувальником у відношенні до укладених ними договорів міжнародного страхування та як перестраховик у відношенні до договорів міжнародного страхування, укладених іншими страховиками - сторонами цього договору (надалі - страховики або, відповідно перестрахувальник, перестраховик) та Моторним (транспортним) страховим бюро України (надалі - МТСБУ).

Згідно із додатком № 1 до договору до складу страховиків-учасників договору входять: ПАТ "Українська страхова компанія "Гарант-авто", ПАТ "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта", ПрАТ "Українська акціонерна страхова компанія Аска", ПрАТ Акціонерна страхова компанія "Інго Україна", ПрАТ "Українська транспортна страхова компанія", ПрАТ "Страхова група "ТАС", ПрАТ "Страхова компанія "Перша".

Відповідно рішення членів Пулу внутрішнього перестрахування, оформленого протоком № 3/2015 (ПВП) від 24.12.2015 змінено назву договору на договір облігаторного квотно-пропорційного перестрахування власного утримання за договором зовнішнього перестрахування.

Пунктом 2.1. договору передбачено, що терміни вживаються у такому значенні: - договір зовнішнього перестрахування - договір перестрахування ексцеденту збитку за договорами міжнародного страхування з лімітом відповідальності понад 500 тис. євро, або з нижчим лімітом відповідальності, укладений страховиками повними членами МТСБУ з перестраховиками, які не є членами МТСБУ, відповідно до вимог Порядку забезпечення платоспроможності страховиків-повних членів (шляхом перестрахування) та Бюро як члена міжнародної системи автострахування "Зелена карта", затвердженому загальними зборами повних членів МТСБУ;

- пул внутрішнього перестрахування - об`єднання страховиків-повних членів МТСБУ з метою перестрахування відповідальності за договорами міжнародного страхування серед членів пулу, утворене у відповідності до вимог, затверджених Загальними зборами страховиків-повних членів МТСБУ.

Пунктами 3.1., 3.2., 3.3. договору встановлено, що за цим договором здійснюються перестрахові виплати за страховими з випадками, що настали в перестраховий період; першим перестраховим періодом є 2013 календарний рік, з 01.01.2013 по 31.12.2013, обидві дати включно; кожним наступним перестраховим періодом є кожен календарний рік з 1 січня до 31 грудня, обидві дати включно.

Цей договір набирає чинності з 1 січня 2013 року (п.4.1. договору).

Відповідно до п. 6.2.1. договору, перестрахувальник зобов`язаний оперативно вносити інформацію про укладені договори міжнародного страхування "Зелена картка", отримані повідомлення про страхові випадки та вимоги на компенсацію (дебет-ноти) від іноземних врегулювальників, а також інформацію про здійснені страхові відшкодування в інформаційну систему МТСБУ.

Згідно із пунктом 11.3 договору у випадку несплати страховиком цільових додаткових гарантійних внесків до ФСГ за підсумками звітного періоду у визначений строк частка участі в ризиках страховика, який має таку заборгованість перерозподіляється між іншими страховиками.

У випадку настання страхового випадку за чинним договором міжнародного страхування "Зелена картка" укладеним у відношенні до транспортного засобу з іноземними реєстраційними номерами, власне утримання перестрахувальника стосовно такого збитку збільшується на суму, еквівалентну 30 тис. евро. При цьому частки (квоти) участі перестраховиків в такому збитку відповідно зменшуються (п.12.1. договору).

У випадку отримання протягом одного перестрахового періоду повідомлень про настання страхових випадків за договорами міжнародного страхування "Зелена картка" не внесеними в інформаційну систему МТСБУ до настання строку звітності за місяць, в якому почав діяти такий договір, власне утримання перестрахувальника стосовно кожного такого випадку збільшується на суму добутку еквіваленту 2 тис. євро та порядкового номеру такого страхового випадку (за простроченими для внесення в інформаційну систему МТСБУ договорами міжнародного страхування) протягом перестрахового періоду. При цьому частки (квоти) участі перестраховиків в такому збитку відповідно зменшуються (п.12.2. договору).

Відповідно до п. 12.3. договору останній може бути доповнений або змінений за взаємною згодою усіх його сторін. Така згода може бути оформлена у формі додаткової угоди або протокольним рішенням зборів сторін.

Пунктом 12.4 договору передбачено, що рішення зборів сторін є прийнятим, якщо за нього проголосували сторони, які мають разом частку участі (квоту) в ризиках за договором не менше 60% у поточному перестраховому періоді згідно із додатком 2 до договору . Такі рішення можуть бути прийняті з будь-яких питань , що стосуються цього договору, окрім питань: припинення цього договору; та виключення страховика зі складу учасників цього договору. Опитування страховиків може бути проведено шляхом листування.

Порядок укладення договору облігаторного перестрахування зазначений у пункті 12.8 договору, згідно із яким цей договір укладається у наступному порядку:

попередньо схвалений Дирекцією МТСБУ та страховиками, які відповідно до рішення Загальних зборів повних членів МТСБУ визначені учасниками цього договору, підписується МТСБУ та надсилається таким страховикам з пропозицією про приєднання відповідно до статті 634 ЦК України;

страховик протягом 10 днів з дня надходження до нього пропозиції МТСБУ надає МТСБУ два примірники Акту про приєднання за формою, визначеною в додатку 3 до цього Договору, які підписані страховиком та скріплені його печаткою;

МТСБУ протягом 5 днів з дня отримання примірників Акту від страховика підписує їх, скріплює своєю печаткою, повертає один примірник страховику, який зазначений у такому акті, вносить записи у Реєстр страховиків-учасників цього договору (додаток 1) та направляє копію такого Реєстру всім Страховикам, які сторонами цього договору.

Договір облігаторного перестрахування укладений сторонами шляхом приєднання страховика до умов цього договору на підставі акта про приєднання до цього договору.

Відповідно до додатку № 2 до договору розмір власного утримання часток (квот) участі страховиків-повних членів МТСБУ в договорі від 28.12.2012 облігаторного перестрахування (перестраховий період 2019 календарний рік) становив:

ПАТ "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" - 10,828345 %;

ПрАТ "Українська акціонерна страхова компанія Аска" - 7,054916 %;

ПрАТ "Акціонерна страхова компанія "Інго Україна" - 18,106241 %;

ПрАТ "Українська транспортна страхова компанія" - 6,932343 %;

ПрАТ "Страхова група "ТАС" - 30,548181 %;

ПрАТ "Страхова компанія "Перша" - 26,529974 %.

Як підтверджено матеріалами справи, позивач приєднався до договору облігаторного перестрахування шляхом підписання акта про приєднання від 28.12.2012 (додаток № 3 до договору).

19.12.2019 на зборах сторін договору прийнято рішення про внесення змін до договору.

Згідно із п. 2 протоколу № 9/2019 (ПВП) від 19.12.2019 страховики-учасники Пулу внутрішнього перестрахування вирішили, зокрема, доповнити п.12.2 договору від 28.12.2012 пунктом 12.2-1 наступного змісту:

"12.2-1. МТСБУ як оператору взаєморозрахунків між сторонами Договору облігаторного квотно-пропорційного перестрахування власного утримання за Договором зовнішнього перестрахування від 28 грудня 2012 року (надалі - договір) у строк до 10 робочих днів з моменту набуття чинності цих змін до договору, провести зарахування страховикам - учасникам договору у якості перестрахових платежів за договором коштів, що надійшли від страховиків - учасників договору у період з 1 січня 2013 року до 12 грудня 2018 року відповідно до підпункту 1.4 пункту 1 протоколу Загальних зборів повних членів МТСБУ № 114/2013 від 25.01.2013 у якості додаткового гарантійного внеску до фонду страхових гарантій (надалі - ФСГ) в наступних розмірах:...".

Позивач вважає прийняті на зборах сторін договору від 19.12.2019 зміни до договору незаконними та з посиланням на ст. 15, 203, 207, 215, 216, ч.1 ст.651 Цивільного кодексу України, ст. 10 Закону України "Про страхування", ст.7, п.39.1 ст. 39, п. 43.4 ст.43 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", п. 1.5 статті 1, п.8.4 ст.8, п.13.4 ст.13 Статуту МТСБУ, пунктом 12.3 договору від 28.12.2012 року просить суд визнати їх недійсними.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови та оцінка аргументів учасників справи.

За приписами ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 Цивільного кодексу України. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Статтею 203 ЦК України визначено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме: зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Загальні підстави і наслідки недійсності правочинів (господарських договорів) встановлені статтями 215, 216 Цивільного кодексу України, статтями 207, 208 Господарського кодексу України. Правила, встановлені цими нормами, повинні застосовуватися господарськими судами в усіх випадках, коли правочин вчинений з порушенням загальних вимог частин першої-третьої, п`ятої статті 203 Цивільного кодексу України і не підпадає під дію інших норм, які встановлюють підстави та наслідки недійсності правочинів, зокрема, статей 228, 229, 230, 232, 234, 235, 1057 Цивільного кодексу України, абзацу другого частини шостої статті 29 Закону України "Про приватизацію державного майна", частини другої статті 20 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)", частини другої статті 15 Закону України "Про оренду землі", статті 12 Закону України "Про іпотеку", частини другої статті 29 Закону України "Про страхування", статті 78 Закону України "Про банки і банківську діяльність", статті 71 Закону України "Про передачу об`єктів права державної та комунальної власності" тощо.

Таким чином, вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та, в разі задоволення позовних вимог, зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Аналогічна правова позиція, викладена в постанові Верховного Суду від 06.02.2019 у справі № 910/1485/18.

Згідно з ч. 1 ст. 354 Господарського кодексу України за договором страхування за договором страхування страховик зобов`язується у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній страхувальником у договорі страхування, а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Частиною 1 статті 2 Закону України "Про страхування" визначено, що страховиками (страховиками-резидентами), є: фінансові установи, які створені у формі акціонерних, повних, командитних товариств або товариств з додатковою відповідальністю згідно із Законом України "Про господарські товариства", з урахуванням того, що учасників кожної з таких фінансових установ повинно бути не менше трьох, та інших особливостей, передбачених цим Законом, а також одержали у встановленому порядку ліцензію на здійснення страхової діяльності.

Частиною 1 ст. 3 Закону України "Про страхування" встановлено, що страхувальниками визнаються юридичні особи та дієздатні фізичні особи, які уклали із страховиками договори страхування або є страхувальниками відповідно до законодавства України.

За приписами частин 2, 16 ст. 9 Закону України "Про страхування" страхова виплата - грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку.

Як передбачено ст. 980 ЦК України та ст. 4 Закону України "Про страхування", предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з:

1) життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування);

2) володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування);

3) відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).

Відповідно до ст. 987 ЦК України за договором перестрахування страховик, який уклав договір страхування, страхує в іншого страховика (перестраховика) ризик виконання частини своїх обов`язків перед страхувальником. Страховик, який уклав договір перестрахування, залишається відповідальним перед страхувальником у повному обсязі, відповідно до договору страхування

Згідно з ч. 1 ст.12 Закону України "Про страхування" перестрахування - це страхування одним страховиком (цедентом, перестрахувальником) на визначених договором умовах ризику виконання частини своїх обов`язків перед страхувальником у іншого страховика (перестраховика) резидента або нерезидента, який має статус страховика або перестраховика, згідно з законодавством країни, в якій він зареєстрований.

Отже, предметом договору перестрахування є страхування страховиком, який уклав договір страхування, у іншого страховика (перестраховика) ризику виконання частини своїх обов`язків перед страхувальником. У порядку перестрахування страхуються ризики страховика, пов`язані з його основною діяльністю і які полягають у необхідності здійснити страхову виплату. Майновий інтерес перестрахувальника полягає у тому, щоб перестраховик повністю або частково компенсував йому виплату за договором страхування, яка може бути здійснена.

Відповідно до положень статті 634 Цивільного кодексу України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Пунктом 5 частини четвертої статті 179 Господарського кодексу України визначено, що при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі договору приєднання, запропонованого однією стороною для інших можливих суб`єктів, коли ці суб`єкти у разі вступу в договір не мають права наполягати на зміні його змісту.

Отже, договір приєднання, як і публічний договір, є узагальненою категорією таких цивільно-правових договорів, в яких умови договору встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах і які укладаються лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого тексту. Друга сторона при цьому не може запропонувати свої умови договору, але саме вона вирішує та виявляє волевиявлення на укладення договору на запропонованих їй умовах. Таким чином, додержується принцип свободи договору. Чинним законодавством передбачено укладення договору лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованих умов у цілому.

У пункті 12.8 договору облігаторного перестрахування визначено порядок його укладення:

попередньо схвалений Дирекцією МТСБУ та страховиками, які відповідно до рішення Загальних зборів повних членів МТСБУ визначені учасниками цього договору, підписується МТСБУ та надсилається таким страховикам з пропозицією про приєднання відповідно до статті 634 ЦК України;

страховик протягом 10 днів з дня надходження до нього пропозиції МТСБУ надає МТСБУ два примірники Акту про приєднання за формою, визначеною в додатку 3 до цього Договору, які підписані страховиком та скріплені його печаткою;

МТСБУ протягом 5 днів з дня отримання примірників Акту від страховика підписує їх, скріплює своєю печаткою, повертає один примірник страховику, який зазначений у такому акті, вносить записи у Реєстр страховиків-учасників цього договору (додаток 1) та направляє копію такого Реєстру всім Страховикам, які сторонами цього договору.

Договір облігаторного перестрахування укладений сторонами з урахуванням положень ст. 634 ЦК України шляхом приєднання страховика до умов цього договору згідно з акта про приєднання до цього договору.

Отже, місцевим судом правомірно визначено, що договір облігаторного перестрахування за своєю правовою природою є договором приєднання в розумінні статті 634 Цивільного кодексу України.

Матеріалами справи підтверджено, що позивач приєднався до договору облігаторного перестрахування шляхом підписання акта про приєднання від 28.12.2012 (додаток № 3 до договору).

МТСБУ, як сторона договору, яка встановила умови договору облігаторного перестрахування, у п. 12.3 визначила порядок внесення змін та доповнень у такий договір.

Так, згідно з п. 12.3 договору останній може бути доповнений або змінений за взаємною згодою усіх його сторін. Така згода може бути оформлена у формі додаткової угоди або протокольним рішенням зборів сторін.

Зазначені умови договору відповідають вимогам статті 651 Цивільного кодексу України, відповідно до якої, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Отже, у відповідності до погоджених сторонами умов договору облігаторного перестрахування, обов`язковість яких встановлена ст. 629 ЦК України, договір може бути змінений лише за згодою усіх його сторін, з оформленням таких змін шляхом укладання додаткової угоди або прийняттям протокольного рішення зборами сторін.

На необхідності згоди усіх сторін договору для внесення змін вказувало й МТСБУ у своєму правовому висновку від 25.01.2019 з питань, пов`язаних з діяльністю пулу внутрішнього перестрахування, копію якого залучено до матеріалів справи (т.1, а.с. 98-101).

Відповідно до додатку № 2 до договору розмір власного утримання часток (квот) участі страховиків-повних членів МТСБУ в договорі від 28.12.2012 облігаторного перестрахування (перестраховий період 2019 календарний рік) становив:

ПАТ "НАЦІОНАЛЬНА АКЦІОНЕРНА СТРАХОВА КОМПАНІЯ "ОРАНТА" - 10,828345 %;

ПрАТ "УКРАЇНСЬКА АКЦІОНЕРНА СТРАХОВА КОМПАНІЯ АСКА" - 7,054916 %;

ПрАТ "АКЦІОНЕРНА СТРАХОВА КОМПАНІЯ "ІНГО УКРАЇНА" - 18,106241 %;

ПрАТ "УКРАЇНСЬКА ТРАНСПОРТНА СТРАХОВА КОМПАНІЯ" - 6,932343 %;

ПрАТ "СТРАХОВА ГРУПА "ТАС" - 30,548181 %;

ПрАТ "СТРАХОВА КОМПАНІЯ "ПЕРША" - 26,529974 %.

Матеріалами справи підтверджено, що на засіданні учасників пулу внутрішнього перестрахування, яке відбулось 19.12.2019, взяло участь шість страховиків, у тому числі позивач, що підтверджується протоколом №9/2019 (ПВП).

Внесення змін до договору, запропонованих ПАТ «НАСК «ОРАНТА» підтримало 5 страховиків, які є його сторонами (частка голосів яких становила 93,067657 %), тоді як, позивач проголосував проти внесення змін до договору (його частка становить 6,932343 %), тобто, за відсутності волевиявлення усіх сторін договору, рішення про внесення змін не можна вважати таким, що прийнято з дотриманням порядку прийняття (ухвалення) такого рішення, а саме п. 12.3 договору.

Пунктом 12.4. договору, на який послався суд першої інстанції в своєму рішенні, визначено загальний порядок прийняття рішень зборами сторін з питань, що стосуються цього договору, тоді як п. 12.3. цього договору регламентовано порядок прийняття рішень щодо внесення змін та доповнень до договору.

Отже висновок суду першої інстанції про достатність 60 % голосів сторін для прийняття рішення щодо внесення змін до договору з посиланням на п. 12.4. договору, колегія не може визнати обґрунтованим.

Разом з тим, в силу частини 2 статті 634 ЦК України договір приєднання може бути змінений або розірваний на вимогу сторони, яка приєдналася, якщо вона позбавляється прав, які звичайно мала, а також якщо договір виключає чи обмежує відповідальність другої сторони за порушення зобов`язання або містить інші умови, явно обтяжливі для сторони, яка приєдналася. Сторона, яка приєдналася, має довести, що вона виходячи зі своїх інтересів не прийняла б цих умов за наявності у неї можливості брати участь у визначенні умов договору.

Таким чином, сторона, яка приєдналася, наділяється правом вимагати зміни або розірвання договору приєднання, навіть, при формальній законності його змісту, у випадку: 1) якщо внаслідок укладення договору вона позбавляється прав, які звичайно мала; 2) якщо договір виключає чи обмежує відповідальність другої сторони за порушення зобовґязання; 3) якщо в договорі містяться інші умови, що є явно обтяжливими для сторони, яка приєдналася.

Частина друга статті 634 ЦК України чітко передбачає випадки, коли договір приєднання може бути змінений або розірваний на вимогу сторони, яка приєдналася. Відповідні обставини мають бути доведені.

Пропонуючи зміни до договору від 28.12.2012, ініціююча (зацікавлена) сторона, яка приєдналася до договору, у даному випадку ПАТ «НАСК «ОРАНТА», мала б письмово обґрунтувати підстави для внесення відповідних змін в договір, керуючись імперативними нормами ч. 2 ст. 634 ЦК України, та довести, що умови договору приєднання порушують її права і, що вона (сторона), виходячи зі своїх інтересів не прийняла б цих умов за наявності у неї можливості брати участь у визначенні умов договору.

Електронний лист та долучені до нього додатки направлені представником ПАТ «НАСК «ОРАНТА» 16.12.2019 щодо внесення змін до договору від 28.12.2012 не містив жодної інформації та доказів, які мала надати сторона договору, яка ініціює внесення змін в договір. Не зазначені й підстави для внесення змін до договору в порядку денному та самому протоколі зборів сторін.

Аналіз сукупності поданих до матеріалів справи доказів дає підстави для висновку про недотримання сторонами договору порядку, встановленого імперативними нормами ч. 2 ст. 634 ЦК України та п. 12.3 договору, при прийнятті рішення щодо внесення змін у договір приєднання, що є достатньою підставою для визнання недійсними відповідних змін, оформлених протоколом № 9/2019 (ПВП) від 19.12.2019.

Отже колегія вважає такими, що знайшли своє підтвердження доводи скаржника про порушення порядку внесення змін до договору, що стосуються фінансових питань, а саме перерозподілу платежів/санкцій, які сплачувались позивачем до фондів МТСБУ у період з 2013 року по грудень 2018 року, і неврахування волевиявлення позивача свідчить про порушення його прав, як сторони цього договору.

У зв`язку з наведеним, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне скасувати оскаржене у справі судове рішення та прийняти нове рішення про задоволення позову.

При цьому, суд апеляційної інстанції зазначає, що у викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

У рішенні Європейського суду з прав людини Серявін та інші проти України вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29).

З огляду на вищевикладене та встановлені фактичні обставини справи, суд дає вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмету доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Щодо решти аргументів скаржника та інших учасників справи, окрім викладених у мотивувальній частині даної постанови, суд визнає їх такими, що не мають суттєвого впливу на прийняття рішення у даній справі.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Частиною другою цієї статті передбачено, що неправильним застосуванням норм матеріального права вважається неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

За результатами апеляційного перегляду даної справи колегія суддів дійшла висновку про те, що судове рішення прийнято при неправильному застосуванні норм матеріального права (ст. 634 ЦК України) та з порушенням процесуального права (ст.ст. 74, 76 ГПК України), у зв`язку з чим апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції - скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову у повному обсязі.

Судові витрати.

Відповідно до ч. 14 ст. 129 ГПК України якщо суд апеляційної, касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню, а прийняте у справі рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про задоволення позову у повному обсязі, судові витрати за подання позову, апеляційної скарги покладаються на відповідачів в рівних частинах.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 275, 277, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "УКРАЇНСЬКА ТРАНСПОРТНА СТРАХОВА КОМПАНІЯ" задовольнити.

Рішення господарського суду міста Києва від 29.09.2020 у справі №910/2802/20 скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

Визнати недійсними зміни до Договору облігаторного квотно-пропорційного перестрахування власного утримання за Договором зовнішнього перестрахування від 28.12.2012, внесені протоколом № 9/2019 (ПВП) від 19.12.2019.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "НАЦІОНАЛЬНА АКЦІОНЕРНА СТРАХОВА КОМПАНІЯ "ОРАНТА" (02081, місто Київ, ВУЛИЦЯ ЗДОЛБУНІВСЬКА, будинок 7-Д, ) на користь Приватного акціонерного товариства "УКРАЇНСЬКА ТРАНСПОРТНА СТРАХОВА КОМПАНІЯ" (01033, місто Київ, ВУЛИЦЯ САКСАГАНСЬКОГО, будинок 77, ) 420, 40 грн (чотириста двадцять гривень сорок копійок) судового збору за подання позовної заяви та 630, 60 грн (шістсот тридцять гривень шістдесят копійок) судового збору за подання апеляційної скарги.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "АКЦІОНЕРНА СТРАХОВА КОМПАНІЯ "ІНГО УКРАЇНА" (01054, місто Київ, ВУЛИЦЯ БУЛЬВАРНО-КУДРЯВСЬКА, будинок 33, ) на користь Приватного акціонерного товариства "УКРАЇНСЬКА ТРАНСПОРТНА СТРАХОВА КОМПАНІЯ" (01033, місто Київ, ВУЛИЦЯ САКСАГАНСЬКОГО, будинок 77, ) 420, 40 грн (чотириста двадцять гривень сорок копійок) судового збору за подання позовної заяви та 630, 60 грн (шістсот тридцять гривень шістдесят копійок) судового збору за подання апеляційної скарги.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "СТРАХОВА КОМПАНІЯ "ПЕРША" (03150, місто Київ, ВУЛИЦЯ ФІЗКУЛЬТУРИ, будинок 30, ) на користь Приватного акціонерного товариства "УКРАЇНСЬКА ТРАНСПОРТНА СТРАХОВА КОМПАНІЯ" (01033, місто Київ, ВУЛИЦЯ САКСАГАНСЬКОГО, будинок 77, ) 420, 40 грн (чотириста двадцять гривень сорок копійок) судового збору за подання позовної заяви та 630, 60 грн (шістсот тридцять гривень шістдесят копійок) судового збору за подання апеляційної скарги.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "СТРАХОВА ГРУПА "ТАС" (03117, місто Київ, пр.Перемоги, будинок 65, ) на користь Приватного акціонерного товариства "УКРАЇНСЬКА ТРАНСПОРТНА СТРАХОВА КОМПАНІЯ" (01033, місто Київ, ВУЛИЦЯ САКСАГАНСЬКОГО, будинок 77, ) 420, 40 грн (чотириста двадцять гривень сорок копійок) судового збору за подання позовної заяви та 630, 60 грн (шістсот тридцять гривень шістдесят копійок) судового збору за подання апеляційної скарги.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "УКРАЇНСЬКА АКЦІОНЕРНА СТРАХОВА КОМПАНІЯ АСКА" (69005, Запорізька обл., місто Запоріжжя, ВУЛИЦЯ ПЕРЕМОГИ, будинок 97-А, ) на користь Приватного акціонерного товариства "УКРАЇНСЬКА ТРАНСПОРТНА СТРАХОВА КОМПАНІЯ" (01033, місто Київ, ВУЛИЦЯ САКСАГАНСЬКОГО, будинок 77, ) 420, 40 грн (чотириста двадцять гривень сорок копійок) судового збору за подання позовної заяви та 630, 60 грн (шістсот тридцять гривень шістдесят копійок) судового збору за подання апеляційної скарги.

Видачу відповідних наказів доручити господарському суду міста Києва.

Матеріали справи № 910/2802/20 повернути господарському суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 287-289 ГПК України.

Повний текст постанови складено - 26.07.2021.

Головуючий суддя І.П. Ходаківська

Судді С.В. Владимиренко

А.М. Демидова