РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

26.07.2021Справа № 910/8315/21

Господарський суд міста Києва у складі судді Грєхової О.А., розглянувши у спрощеному позовному провадженні матеріали господарської справи

за позовом Державного підприємства "Виробниче об`єднання "Південний машинобудівний завод імені О.М. Макарова"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Паливна заправна компанія "АВСТАР"

про стягнення заборгованості в розмірі 112 444,52 грн.

Без повідомлення (виклику) сторін.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Державне підприємство «Виробниче об`єднання «Південний машинобудівний завод імені О.М. Макарова» звернулось до Господарського суду міста Києва із позовними вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю «Паливна заправна компанія «АВСТАР» про стягнення заборгованості в розмірі 112 444,52 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем зобов`язань за Договором оренди індивідуального визначеного майна, що належить до державної власності № 250 від 15.08.2018, в частині здійснення розрахунків.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.05.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Приймаючи до уваги малозначність справи в розумінні частини 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України, враховуючи ціну позову, характер спірних правовідносин та предмет доказування, господарським судом вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, у зв`язку з чим надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву, а позивачу - для подання відповіді на відзив.

30.06.2021 представником відповідача через відділ автоматизованого документообігу суду подано відзив на позовну заяву, у якому відповідач заперечуючи проти позову зазначає, що з 12.03.2020 на всій території України було запроваджено карантин у зв`язку із поширенням коронавірусу SARS-CoV-2, у зв`язку з чим, відповідач не мав можливості повноцінно використовувати орендоване майно. Відповідно до ч. 6 ст. 762 ЦК України наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає. Реалізовуючи своє право на звільнення від орендної плати відповідач звернувся до позивача із відповідною заявою, у якій просив відтермінувати сплату орендної плати до завершення обмежувальних заходів. Втім, позивач зазначений лист проігнорував і жодного заходу щодо реалізації права відповідача на звільнення від орендної плати не вжив чим грубо порушив права відповідача на зазначену пільгу. Таким чином, на думку відповідача, з огляду на вищевказані обставини та наведені положення законодавства, нарахування позивачем орендної плати за найм майна, яке неможливо було використати, є неправомірним.

08.07.2021 представником позивача через відділ автоматизованого документообігу суду подано відповідь на відзив, в якій позивач зазначає, що заборгованість відповідача по сплаті орендної плати за період з січня по серпень 2020 по рахункам-фактурам № 21 від 30.01.2020, № 41 від 29.02.2020, № 61 від 31.03.2020, № 75 від 30.04.2020, № 91 від 31.05.2020, № 108 від 30.06.2020, № 126/2 від 31.07.2020, № 154/3 від 31.08.2020 на загальну суму 91 824,48 грн. підтверджена Актами здачі-приймання послуг, підписаними обома сторонами, тому вкрай не зрозуміла позиція відповідача. На лист відповідача, у якому останній просив відтермінувати сплату орендної плати до завершення обмежувальних заходів позивачем було надано відповідь з вимогою терміново погасити існуючу заборгованість зі сплати орендної плати.

Відповідач своїм правом на подання заперечень на відповідь на відзив у визначений судом у відповідності до положень Господарського процесуального кодексу України строк не скористався.

Згідно з ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами (ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України).

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

15 серпня 2018 року між Державним підприємством «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод ім.. О.М.Макарова» (далі - орендодавець, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Паливно заправна компанія «АВСТАР» (далі - орендар, відповідач) укладено Договір оренди індивідуально визначеного майна, що належить до державної власності № 250 (далі - Договір), за умовами якого, орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування державне окреме індивідуально визначене майно:

- паливоцистерна-С ТЗА-755334, д.н.з. НОМЕР_1 , інвентарний номер 4858;

- сідловий тягач-Е Вантажний Краз-258Б1, д.н.з. НОМЕР_2 , інвентарний номер 4667 ;

- автомобіль вантажний сідловий тягач Краз-258Б1, д.н.з. НОМЕР_4 , інвентарний номер 4928 ;

- паливозаправник-С причіп ЧМЗАП-5524, д.н.з. НОМЕР_6 , інвентарний номер 4818 ;

- причіп ЧМЗАП-5524П ТЗ-22, д.н.з. НОМЕР_8 , інвентарний номер НОМЕР_9 , що перебуває на балансі ДП «ВО ПМЗ ім. О.М. Макарова», вартість якого визначена згідно зі звітом про оцінку на 21.04.2018 і становить за незалежною оцінкою 552 000,00 грн.

Майно передається в оренду з метою використання для господарської діяльності (п. 1.2 Договору).

Відповідно до п. 2.1 Договору орендар вступає у строкове платне користування майном у термін, указаний в Договорі, але не раніше дати підписання сторонами Акту приймання-передачі майна.

Майно вважається повернутим орендодавцеві з моменту підписання Акту прийому-передачі (п. 2.7 Договору).

У відповідності до п. 2.11 Договору обов`язок по складанню акта приймання-передачі покладається на сторону, яка передає майно іншій стороні Договору.

Згідно з п. 3.1 Договору орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку орендної плати, затвердженої Кабінетом Міністрів України від 04.10.1995 № 789 (зі змінами) і становить 110 400,00 грн. за рік.

Орендна плата перераховується орендарем орендодавцеві не пізніше 15-го числа місяця, що випливає за звітним, з урахуванням щомісячного індексу інфляції.

Нарахування ПДВ на суму орендної плати здійснюється у порядку, визначеному законодавством (п. 3.3 Договору).

Відповідно до п. 3.4 Договору орендна плата здійснюється на підставі рахунку та актів виконаних робіт (послуг оренди), що виписані орендодавцем та підписані орендарем. Орендодавець надає орендарю рахунок та акт виконаних робіт до 10-го числа кожного місяця, наступного за звітним. Якщо орендар не підписує акт виконаних робіт та не надає обґрунтовану відмову впродовж трьох робочих днів, роботи вважаються прийнятими та підлягають оплаті.

Пунктом 3.5 Договору узгоджено, що нарахування орендної плати за перший місяць починається після підписання Акту прийому-передачі майна від орендодавця орендареві.

У відповідності до п. 5.3 Договору своєчасно і у повному обсязі сплачувати орендну плату. На вимогу орендодавця проводити звірення взаєморозрахунків по орендних платежах і оформляти відповідні акти звіряння на підставі наданих копій платіжних доручень, завірених банківською установою. Підписувати та повертати орендодавцю акт виконаних робіт.

Цей Договір укладено строком на один рік, що діє з 15.08.2018 до 15.08.2019 включно. У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов Договору оренди протягом одного місця закінчення терміну дії Договору, повній оплаті за Договором і при наданні інформації щодо виконання умов цього Договору, а саме наявності Договору страхування, та узгодження органу управління державним майном, Договір, за заявою орендаря щодо продовження терміну дії, може бути продовжений на тих самих умовах, які передбачені у Договорі (п. 11.1 та п. 11.6 Договору).

На виконання умов Договору, сторонами складено Акт прийому-передачі від 20.08.2018, відповідно до якого орендодавець передав, а орендар прийняв в оренду паливоцистерну-С ТЗА-755334, д.н.з. НОМЕР_1 , інвентарний номер НОМЕР_10 ; сідловий тягач-Е Вантажний Краз-258Б1, д.н.з. НОМЕР_2 , інвентарний номер НОМЕР_3 ; автомобіль вантажний сідловий тягач Краз-258Б1, д.н.з. НОМЕР_4 , інвентарний номер НОМЕР_5 ; паливозаправник-С причіп ЧМЗАП-5524, д.н.з. НОМЕР_6 , інвентарний номер НОМЕР_7 ; причіп ЧМЗАП-5524П ТЗ-22, д.н.з. НОМЕР_8 , інвентарний номер НОМЕР_9 .

05 грудня 2019 року сторонами укладено Додаткову угоду № 1 до Договору, за умовами якої сторони дійшли згоди викласти п. 11.1 Договору в наступній редакції: цей Договір є пролонгованим на один рік з 15.08.2019 по 15.08.2020 (включно).

16.10.2020 сторонами складено Акт прийому передачі, відповідно до якого орендар повернув орендодавцю з оренди паливоцистерну - С ТЗА-755334, д.н.з. НОМЕР_1 , інвентарний номер НОМЕР_10 .

11.12.2020 сторонами складено Акт прийому передачі, відповідно до якого орендар повернув орендодавцю з оренди автомобіль вантажний сідловий тягач Краз-258Б1, д.н.з. НОМЕР_4 , інвентарний номер НОМЕР_5 та причіп ЧМЗАП-5524П ТЗ-22, д.н.з. НОМЕР_8 , інвентарний номер НОМЕР_9 .

Позивач зазначає, що відповідач в порушення взятих на себе зобов`язань за договором, сплату орендної своєчасно та у повному обсязі не здійснив, в зв`язку з чим станом на 01.04.2021 за відповідачем обліковується заборгованість у розмірі 91 824,48 грн. за період з січня по серпень 2020 року.

Також у зв`язку з порушенням відповідачем взятих на себе зобов`язань за Договором, позивачем нараховано та заявлено до стягнення пеню у розмірі 6 084,07 грн., штраф в розмірі 6 427,71 грн., 3% річних в розмірі 2 357,66 грн. та інфляційні втрати в розмірі 5 750,60 грн.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України). Інші випадки визнання договору укладеним зазначені у ст.ст. 642, 643 Цивільного кодексу України.

Частина 1 ст. 628 Цивільного кодексу України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 Цивільного кодексу України).

Судом встановлено, що укладений договір № 250 від 15.08.2018 за своєю правовою природою є договором оренди індивідуально визначеного майна, що належить до державної власності, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 58 Цивільного кодексу України, Глави 30 Господарського кодексу України та Закону України "Про оренду державного та комунального майна" (чинного на час укладення договору оренду).

Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов`язань, а саме майново-господарських зобов`язань згідно ст.ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст.ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно із ч. 1 ст. 2 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

Згідно зі ст. 283 Господарського кодексу України, за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. У користування за договором оренди передається індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення (або цілісний майновий комплекс), що не втрачає у процесі використання своєї споживчої якості (неспоживна річ).

До відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (ч. 6 ст. 283 Господарського кодексу України).

Відповідно до ст. 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язаний передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

У відповідності до ст. 760 Цивільного кодексу України, предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ). Законом можуть бути встановлені види майна, що не можуть бути предметом договору найму. Предметом договору найму можуть бути майнові права.

За користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором (ч. ч. 1, 5 ст. 762 ЦК України).

Орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності (ч. 1 ст. 286 ГК України).

Згідно з ч. 5 ст. 762 ЦК України, ч. 3 ст. 285 ГК України, ч. 3 ст. 18 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" (чинного на час укладення договору оренду), п. 5.3 Договору, орендар зобов`язаний своєчасно і у повному обсязі сплачувати орендну плату.

Згідно із ч. 1 ст. 19 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", (чинного на час укладення договору оренду) орендар за користування об`єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків господарської діяльності.

Частинами 1 та 4 ст. 285 ГК України передбачено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Згідно з п. 3.1 Договору орендна плата перераховується орендарем орендодавцеві не пізніше 15-го числа місяця, що випливає за звітним, з урахуванням щомісячного індексу інфляції.

Відповідно до п. 3.4 Договору орендна плата здійснюється на підставі рахунку та актів виконаних робіт (послуг оренди), що виписані орендодавцем та підписані орендарем. Орендодавець надає орендарю рахунок та акт виконаних робіт до 10-го числа кожного місяця, наступного за звітним. Якщо орендар не підписує акт виконаних робіт та не надає обґрунтовану відмову впродовж трьох робочих днів, роботи вважаються прийнятими та підлягають оплаті.

На виконання умов Договору, сторонами складено та підписано без заперечень та зауважень Акти здачі-приймання послуг з оренди індивідуально визначеного майна, що належить до державної власності за Договором оренди від 31.01.2020 на суму 12 191,65 грн., від 29.02.2020 на суму 12 155,08 грн., від 31.03.2020 на суму 12 252,31 грн., від 30.04.2020 на суму 12 301,00 грн., від 31.05.2020 на суму 12 338,23 грн., від 30.06.2020 на суму 12 362,90 грн., від 31.07.2020 на суму 12 288,73 грн., від 31.08.2020 на суму 5 934,26 грн.

Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Доказів на підтвердження сплати орендної плати в сумі 91 824,48 грн., в тому числі станом на час розгляду справи в суді, до матеріалів справи не надано.

Водночас, заперечуючи проти позову, у відзиві на позовну заяву відповідач зазначає, що з 12.03.2020 на всій території України було запроваджено карантин у зв`язку із поширенням коронавірусу SARS-CoV-2, у зв`язку з чим, відповідач не мав можливості повноцінно використовувати орендоване майно. Відповідно до ч. 6 ст. 762 ЦК України наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає. Реалізовуючи своє право на звільнення від орендної плати відповідач звернувся до позивача із відповідною заявою, у якій просив відтермінувати сплату орендної плати до завершення обмежувальних заходів. Втім, позивач зазначений лист проігнорував і жодного заходу щодо реалізації права відповідача на звільнення від орендної плати не вжив чим грубо порушив права відповідача на зазначену пільгу. Таким чином, на думку відповідача, з огляду на вищевказані обставини та наведені положення законодавства, нарахування позивачем орендної плати за найм майна, яке неможливо було використати, є неправомірним.

Так, відповідно до ч. 6 ст. 762 ЦК України наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає.

Норма права, закріплена в ч. 6 ст. 762 ЦК України, визначає в якості підстави звільнення від зобов`язання сплатити орендну плату об`єктивну безпосередню неможливість використовувати передане у найм майно (бути допущеним до приміщення, знаходитись у ньому, зберігати у приміщенні речі тощо) через обставини, за які орендар не відповідає. Обставини, зазначені у даній статті можуть бути спричинені, зокрема, й безпосередньо вольовою дією як орендодавця, так і орендаря.

Вищевказаний правовий висновок міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.05.2018 у справі № 910/7495/16.

Для застосування ч. 6 ст. 762 ЦК України та звільнення наймача від плати за користування орендованим майном, визначальною умовою звільнення від сплати орендної плати є наявність обставин, за які орендар не відповідає. Сторона повинна довести обставини, які свідчать про те, що майно не використовувалося або не могло бути використане наймачем і він не відповідає за ці обставини.

Частина 6 ст. 762 ЦК України не підлягає застосуванню у випадку якщо орендар має щонайменшу здатність отримання вигоди від майна, що полягає у можливості: мати доступ до майна/входити до нього; зберігати обладнання, товари, інше майно в орендованих приміщеннях; здійснювати обмежену діяльність навіть із значним скороченням чисельності персоналу чи годин роботи; здійснювати діяльність із зміною способу надання послуг чи скороченням площі, необхідної для такого надання, що супроводжуються збереженням можливості безперешкодного відновлення господарської діяльності негайно після спливу карантинних заходів; відсутності активних дій орендаря щодо звільнення орендованого майна, його передачі орендодавцеві та виключення запису з реєстру речових прав про оренду.

Таке тлумачення частини 6 ст. 762 ЦК України в повній мірі узгоджується із критеріями, виробленими судовою практикою, зокрема, із постановою Великої Палати Верховного Суду від 08.05.2018 у справі №910/7495/16 та постановою Верховного Суду від 22.05.2019 у справі №914/1248/18.

Разом з тим, 11.03.2020 Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із відповідними змінами і доповненнями), якою установлено з 12.03.2020 на усій території України карантин.

Постановою Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» № 215 від 16.03.2020, заборонено з 17.03.2020 роботу суб`єктів господарювання, яка передбачає приймання відвідувачів, зокрема, торговельно-розважальних центрів, інших закладів торговельного і побутового обслуговування населення.

Приписами п. 14 Перехідних положень ЦК України встановлено, що з моменту встановлення карантину, введеного Постановою Кабінету Міністрів України "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" від 11 березня 2020 року № 211 (із наступними змінами і доповненнями), і до його відміни (скасування) в установленому законом порядку, плата за користування нерухомим майном (його частиною) підлягає зменшенню за вимогою наймача, який здійснює підприємницьку діяльність з використанням цього майна, впродовж усього часу, коли майно не могло використовуватися в підприємницькій діяльності наймача в повному обсязі через запроваджені обмеження та (або) заборони.

У випадку, визначеному абзацом першим цього пункту, розмір плати за користування майном не може перевищувати сукупний (пропорційно до орендованої площі) обсяг витрат, які наймодавець здійснив або повинен буде здійснити за відповідний період для внесення плати за землю, сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, і сплати вартості комунальних послуг.

Зазначені витрати покладаються на наймача як плата за користування майном за відповідний період пропорційно площі нерухомого майна, яку він наймає відповідно до договору, якщо договором не передбачений обов`язок наймача самостійно сплатити ці витрати повністю або частково.

Ця норма не поширюється на суб`єктів господарювання, які впродовж дії карантину фактично здійснювали діяльність з використанням цього майна в своїй господарській діяльності в повному обсязі, а також на договори найму майна, яке належить територіальній громаді. Вказаною нормою передбачено право наймача на звернення до орендодавця з відповідною вимогою про зменшення плати за користування нерухомим майном в період встановлення карантину, при цьому п.14 Перехідних положень ЦК України не передбачає автоматичного зменшення орендної плати.

Водночас, судом встановлено, що між сторонами договору відповідної домовленості щодо зменшення орендної плати не досягнуто. У той же час, відповідачем не надано належних та допустимих доказів, що дали б змогу дійти висновку про неможливість використання орендованого майна у спірний період.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України, суб`єкт господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Згідно зі ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

З урахуванням вищевикладеного, враховуючи, що факт порушення відповідачем своїх договірних зобов`язань в частині своєчасної та повної оплати заборгованості за Договором не спростований відповідачем, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення орендної плати в сумі 91 824,48 грн.

Також у зв`язку з порушенням відповідачем взятих на себе зобов`язань за Договором, позивачем нараховано та заявлено до стягнення пеню у розмірі 6 084,07 грн., штраф в розмірі 6 427,71 грн., 3% річних в розмірі 2 357,66 грн. та інфляційні втрати в розмірі 5 750,60 грн.

Згідно з частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до статей 216, 218 ГК України порушення зобов`язання є підставою для застосування господарських санкцій в порядку, передбаченому законодавством та договором.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

У відповідності до норм частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Суд зазначає, що за порушення у сфері господарювання учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених ГК України, іншими законами та договором (частина друга статті 193, частина перша статті 216 та частина перша статті 218 ГК України).

Одним із видів господарських санкцій згідно з частиною другою статті 217 ГК України є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню.

Згідно з ч. 2 ст. 549 Цивільного кодексу України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

В свою чергу, такий вид забезпечення виконання зобов`язання (та одночасно вид відповідальності за неналежне виконання/невиконання зобов`язання) як пеня та механізм її нарахування встановлено частиною третьою статті 549 ЦК України, частиною шостою статті 231 ГК України та частиною шостою статті 232 ГК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Згідно з п. 3.7 Договору орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, стягується орендодавцеві відповідно до діючого законодавства з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки на суму заборгованості за кожний день прострочення.

Здійснивши перерахунок заявленого до стягнення розміру пені, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог в частині стягнення з відповідача пені у розмірі 6 084,07 грн.

В свою чергу, за змістом ч. 2 ст.231 ГК України, у разі якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах: за порушення строків виконання зобов`язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

В свою чергу, оскільки станом на дату подання позовної заяви до суду, за відповідачем обліковувалась заборгованість в розмірі 91 824,48 грн., суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог в частині стягнення з відповідача штрафу у розмірі 6 427,71 грн.

Статтею 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Здійснивши перерахунок заявлених до стягнення 3% річних та інфляційних втрат за заявлений позивачем період, судом встановлено, що стягненню з відповідача підлягають 3% річних в розмірі 2 357,66 грн. та інфляційні втрати в розмірі 5 750,60 грн.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідач під час розгляду справи не надав суду жодних доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги та свідчили про відсутність у нього обов`язку сплатити заявлену до стягнення суму.

За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог з покладенням судового збору на відповідача в порядку ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 74, 76-80, 129, 236 - 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Паливна заправна компанія «АВСТАР» (03036, м. Київ, проспект Повітрофлотський, 94-А; ідентифікаційний код: 37441579) на користь Державного підприємства «Виробниче об`єднання «Південний машинобудівний завод імені О.М. Макарова» (49047, м. Дніпро, вул. Криворізька, 1; ідентифікаційний код: 14308368) заборгованість з орендної плати у розмірі 91 824 (дев`яносто одна тисяча вісімсот двадцять чотири) грн. 48 коп., пеню у розмірі 6 084 (шість тисяч вісімдесят чотири) грн. 07 коп., штраф у розмірі 6 427 (шість тисяч чотириста двадцять сім) грн. 71 коп., інфляційні втрати у розмірі 5 750 (п`ять тисяч сімсот п`ятдесят) грн. 60 коп., 3% річних у розмірі 2 357 (дві тисячі триста п`ятдесят сім) грн. 66 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 270 (дві тисячі двісті сімдесят) грн. 00 коп.

3. Після набрання рішенням Господарського суду міста Києва законної сили видати відповідний наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 256 та підпунктом 17.5 пункту 17 Розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Повне рішення складено: 26.07.2021

Суддя О.А. Грєхова