ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" липня 2021 р. Справа №914/607/20

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого судді Бонк Т.Б.,

суддів Зварич О.В.,

Матущака О.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Стрийської міської ради від 12.03.2021 (вх. суду від 23.03.2021 №01-05/1030/21)

на рішення Господарського суду Львівської області від 02.02.2021 (повний текст рішення складено 12.02.2021, суддя Горецька З.В., м. Львів)

у справі № 914/607/20

за позовом: Міністерства юстиції України, м. Київ

до відповідача: Стрийської міської ради, м. Стрий Львівської області

про відшкодування збитків завданих Державному бюджету України у розмірі 169 692,79 грн,

ВСТАНОВИВ:

Розгляд справи та вирішення процесуальних питань під час розгляду справи.

Відводів суддям та секретарю судового засідання в порядку ст.ст. 35, 36, 37 ГПК України на адресу суду не надходило.

Відповідно до ч. 13 ст. 8 ГПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, за наявними у справі матеріалами. Судове засідання не проводилось. Учасники провадження не викликались.

Фіксування судового засідання за допомогою технічного засобу не здійснювалося, відповідно до ч.3 ст. 222 ГПК України.

Автоматизованою системою документообігу суду справу № 914/607/20 розподілено до розгляду судді доповідачу Бонк Т.Б. Введено до складу судової колегії суддів Зварич О.В. та Матущака О.І., що підтверджується витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.03.2021.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 31.03.2021 року апелянту поновлено строк на подання апеляційної скарги, відкрито апеляційне провадження та ухвалено здійснювати розгляд справи в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

З підстав зазначених в ухвалі суду від 31.05.2021 у даній справі у задоволенні клопотання про розгляд справи в судовому порядку відмовлено та розгляд справи ухвалено здійснювати в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Разом з тим слід зазначити наступне:

Відповідно ст. 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини від 23 лютого 2006 року № 3477-IV практика Європейського суду з прав людини застосовується українськими судами як джерело права.

Згідно практики Європейського суду з прав людини щодо тлумачення поняття розумний строк вбачається, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ і було б неприродно встановлювати один і той самий строк для всіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин (рішення у справі Броуган та інші проти Сполученого Королівства).

Європейський суд з прав людини в своїй практиці виходить із того, що розумність тривалості судового провадження необхідно оцінювати у світлі обставин конкретної справи, враховуючи критерії, вироблені судом. Такими критеріями є: 1) складність справи, тобто, обставини і факти, що ґрунтуються на праві (законі) і тягнуть певні юридичні наслідки; 2) поведінка заявника; 3) поведінка державних органів; 4) перевантаження судової системи; 5) значущість для заявника питання, яке знаходиться на розгляді суду, або особливе становище сторони у процесі (Рішення Бараона проти Португалії, 1987 рік, Хосце проти Нідерландів, 1998 рік; Бухкольц проти Німеччини, 1981 рік; Бочан проти України, 2007 рік).

Таким чином, суд, враховуючи обставини справи, застосовує принцип розумного строку тривалості провадження відповідно до зазначеної вище практики Європейського суду з прав людини.

Короткий зміст вимог позовної заяви і рішення суду першої інстанції:

У березні 2020 року Міністерство юстиції України звернулось до Господарського суду Львівської області з позовною заявою до Стрийської міської ради про відшкодування збитків завданих Державному бюджету України у розмірі 169692,79 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на підставі рішення Європейського суду з прав людини від 20.10.2016 (остаточне від 20.01.2017) у справі «Віннійчук проти України» за заявою №34000/07 (далі - рішення ЄСПЛ) позивачем сплачено 169 692,79 грн з Державного бюджету України, що є збитками, які спричинені порушенням відповідачем права власності заявниці на належне їй майно, у зв`язку з чим наявні підстави для пред`явлення зворотної вимоги (регресу), як це передбачено приписами статей 2, 3, 8, 9 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", застосування практики Європейського суду прав людини» та статтями 2, 11, 15-17, 1166, 1191 Цивільного кодексу України. Позивач зазначав, що саме в діях/бездіяльності відповідача наявні всі елементи складу цивільного правопорушення, які встановлені рішенням ЄСПЛ № 34000/07 від 20.10.2016, а тому наявні підстави для стягнення збитків у розмірі понесених державним бюджетом України витрат.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 02.02.2021 у справі № 914/607/20 позовні вимоги задоволено частково. Присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача 169 181,55 грн збитків завданих Державному бюджету України та 2537,72 грн судового збору. В решті позовних вимог відмовлено.

При ухваленні оскаржуваного рішення, суд першої інстанції виходив з того, що у діях/бездіяльності відповідача наявні всі елементи складу цивільного правопорушення, яке тягне за собою відповідальність у вигляді стягнення збитків у розмірі 169 181,55 грн. (відшкодування моральної шкоди та судових та інших витрат), завданих Державному бюджету України внаслідок виконання позивачем рішення Європейського суду у справі «Віннійчук проти України».

Щодо відмови в решті позовних вимог місцевий господарський суд виходив з того, що курс євро на дату подання позову становив за 1 євро - 28.79160000 грн, а тому у решті позову судом відмовлено. Щодо розміру шкоди суд зазначив, що цей розмір встановлено судовими рішеннями, а відтак не потребує доказування.

Короткий зміст вимог та узагальнених доводів учасників справи:

Відповідач не погодився з рішенням суду, подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення Господарського суду Львівської області від 02.02.2021 у справі № 914/607/20 скасувати повністю рішення місцевого господарського суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що висновок суду про те, що відповідачем завдано позивачу збитків суперечать положенням ст. 22 ЦК України та 225 ГК України. Крім того, позивачем не доведено перед судом причинно-наслідкового зв`язку між протиправною поведінкою відповідача і заподіяною шкодою Державному бюджету України, а тому за відсутності хоча б одного елементу доказування наявності збитків цивільна відповідальність не настає.

Апелянт стверджує, що рішення виноситься Європейським судом проти держави-відповідача, а не проти конкретних державних органів, підприємств, установ та організацій, їх посадових осіб, чи підприємств, установ, організацій, які перебувають під контролем держави, в розумінні прецедентної практики ЄСПЛ, відповідно апелянт вважає, що з позовом про визнання Віннійчук втратившою право на житло виконавчий комітет Стрийської міської ради не звертався, а з таким позовом звернувся до суду прокурор міста Стрия і позовні вимоги були задоволенні.

Крім того, скаржник в апеляційній скарзі покликається на те, що на 2021 рік на виконання судових рішень не передбачені кошти, а тому задоволення позовних вимог завдасть значної шкоди бюджету новоствореної Стрийської територіальної громади.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач заперечує доводи скаржника зазначивши, що обов`язок відповідача полягав у виконанні судових рішень ухвалених на користь заявниці. Рішення національного суду набрали законної сили, однак, відповідачем виконанні не були. Тривале невиконання відповідачем зазначених рішень зумовило звернення ОСОБА_1 із заявою до Європейського суду з прав людини, за таких обставин суд першої інстанції вірно встановив протиправну поведінку (бездіяльність) відповідача, як елемент цивільного правопорушення.

Щодо наявність причинно-наслідкового зв`язку між протиправною поведінкою апелянта та заподіяною шкодою позивач зазначає, що такі дії полягають в тому, що прийняття Європейським судом рішення проти України у справі «Віннійчук проти України» є наслідком невиконання відповідачем рішення національного суду, ухвалених на користь заявниці ОСОБА_1 , оскільки Україна взяла на себе обов`язок гарантувати кожному хто перебуває під її юрисдикцією, права і свободи, визначені Конвенцією, а міжнародною судовою установою констатовано порушення прав заявника, обов`язок відшкодування матеріальної та моральної шкоди відповідно до Конвенції покладався на Державу Україна.

Крім того, у рішенні Європейського суду було встановлено всі елементи правопорушення вчиненого відповідачем, а тому повторному встановленню не підлягають.

Позивач також заперечує доводи апелянта, що до суду звертався прокурор міста Стрия в інтересах відповідача, а тому відповідач не має відповідати за позов пред`явлений в його інтересах, оскільки, на думку позивача, вказані у рішенні обставини не виключають обов`язку відповідача виконати рішення суду, яким відповідача зобов`язано надати заявниці жиле приміщення.

Розглянувши наявні у справі матеріали, давши належну правову оцінку доводам, які містяться в апеляційній скарзі, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін, з огляду на наступне.

Згідно з встановленими судами першої та апеляційної інстанцій обставин, і визначених відповідно до них правовідносин, вбачається, що:

Рішенням Стрийського міського суду Львівської області від 02.02.1998 року позов прокурора м. Стрия в інтересах Стрийської міської ради Львівської області про визнання ОСОБА_1 такою, що втратила право на житло, а саме квартиру АДРЕСА_1 - задоволено.

Вищезазначеним рішенням Стрийського міського суду Львівської області було визнано заявницю такою, що втратила право на користування квартирою, яка знаходилась у комунальній власності, у зв`язку з тим, що вона близько двох років у ній не проживала.

Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 07.10.2002 у справі № 22а-1708 2002 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, рішення місцевого суду Стрийського району Львівської області від 23.05.2002 - скасовано.

Рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 06.07.2005 року у справі № 2-22-05 зобов`язано Стрийську міську раду надати заявниці жиле приміщення, аналогічне до вилученого, яке повинно бути благоустроєним стосовно до умов даного населеного пункту.

11.10.2005 на виконання рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 06.07.2005 у справі № 2-22-05 було відкрито виконавче провадження № 1407762.

Боржником у виконавчому провадженні від 11.10.2005 № 1407762 було визнано Виконавчий комітет Стрийської міської ради.

В подальшому, міська рада повідомила Заявницю, що з 1996 року не проводить будівництва житла, а тому виконання рішення міськрайонного суду було неможливе.

Рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 13.10.2010 року у справі № 2-454/10 визнано за заявницею право на користування самовільно зайнятою нею квартирою, яка була приватизовано заявницею у липні 2012 року.

У зв`язку з невиконанням вищевказаного судового рішення ОСОБА_1 звернулась із відповідною заявою №34000/07 до Європейського суду з прав людини.

Заявниця скаржилася на порушення ст. 8, 13 Конвенції у зв`язку з відсутністю у заявниці ефективних засобів юридичного захисту та у зв`язку з її скаргою за ст. 8 Конвенції щодо невиконання рішення суду, ухваленого на її користь.

За результатами розгляду заяви Європейський суд ухвалив рішення від 20.10.2016 (остаточне від 20.01.2017 року) у справі «Віннійчук проти України» встановлено порушення державою Україна статті 8, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у зв`язку із невиконанням рішення, ухваленого на користь ОСОБА_1 , а також зобов`язано виплатити останній 4500 євро відшкодування моральної шкоди та 1500 євро компенсації судових та інших витрат.

Вказане рішення Європейського суду, було виконано за рахунок коштів Державного бюджету України, що підтверджується наявними у матеріалах справи копіями постанов про закінчення виконавчого провадження №ВП №53688161від 12.04.2017 року, ВП №53688219 від 24.04.2017 року та платіжними дорученнями №943 від 07.04.2017 року (130073,44 грн.), №10 від 18.04.2017 року (1500 євро). Кошти перераховані ОСОБА_1 та в рахунок витрат на правову допомогу ОСОБА_2 .

У зв`язку з наведеним позивач вважає, що понесені державою витрати у зв`язку з виконанням рішення Європейського суду у справі «Віннійчук проти України» та сплата сум, присуджених до стягнення, за рішенням Європейського суду, на думку позивача, є збитками держави, які вона понесла внаслідок неправомірних дій відповідача, і які мають бути відшкодовані відповідачем державі. Означені обставини і стали підставою позовних вимог Міністерства юстиції України.

При перегляді рішення місцевого господарського суду судова колегія Західного апеляційного господарського суду керувалась наступним:

Згідно з ч.ч.1,4 ст. 11 Господарського процесуального кодексу України, суд при розгляді справи керуються принципом верховенства права. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

17.07.1997 Україна ратифікувала Європейську конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 (Конвенція).

Згідно з положеннями ст. 14 Закону України "Про міжнародні договори України", міжнародні договори набирають чинності для України після надання нею згоди на обов`язковість міжнародного договору відповідно до цього закону в порядку та в строки, передбачені договором, або в інший узгоджений сторонами спосіб. Положення ст.15 цього Закону визначають, що чинні міжнародні договори України підлягають сумлінному дотриманню Україною відповідно до норм міжнародного права.

За змістом ст. 46 Конвенції, Високі Договірні Сторони зобов`язуються виконувати остаточне рішення Європейського суду з прав людини (Європейський суд) у будь-якій справі, в якій вони є сторонами.

У зв`язку із обов`язком України виконувати рішення Європейського суду у справах проти України, 23.02.2006, Верховна Рада України прийняла Закон України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини".

Згідно положень ст. 2 цього Закону, рішення Європейського суду є обов`язковим для виконання Україною відповідно до вимог згаданої вище ст. 46 Конвенції.

Як визначено статтями 3, 8 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", виконання рішення здійснюється за рахунок Державного бюджету України у тримісячний строк з моменту набуття рішенням статусу остаточного. Крім того, цим законом (ч. 4 ст. 9), передбачений обов`язок Органу представництва звертатися до суду з позовом про відшкодування збитків, завданих Державному бюджету України внаслідок виплати відшкодування стягувачу.

Органом представництва, як визначено у ст. 1 цього Закону, є орган, відповідальний за забезпечення представництва України в Європейському суді з прав людини та виконання його рішень.

Так, за змістом постанови Кабінету Міністрів України від 31 травня 2006 року № 784 "Про заходи щодо реалізації Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" таким органом є Міністерство юстиції України.

Відповідно до рішення Європейського суду у справі ««Віннійчук проти України» за заявою №34000/07 встановлено: «…постановляє, що було порушено статтю 8 Конвенції»; «…постановляє, що було порушено статтю 13 Конвенції у зв`язку з відсутністю у заявниці ефективних засобів юридичного захисту у зв`язку з її скаргою за статтею 8 Конвенції щодо невиконання ухваленого на її користь судового рішення»;

(а) упродовж трьох місяців з дати, коли це рішення набуде статусу остаточного відповідно

до пункту 2 статті 44 Конвенції, держава відповідач повинна сплатити такі суми:

(i) 4 500 (чотири тисячі п`ятсот) євро та додатково суму будь якого податку, що може нараховуватись, заявниці в якості відшкодування моральної шкоди; ця сума має бути конвертована в національну валюту держави-відповідача за курсом на день здійснення платежу;

(ii) 1 500 (одна тисяча п`ятсот) євро та додатково суму будь якого податку, що може нараховуватись заявниці, в якостікомпенсації судових та інших витрат; ця сума має бути перерахована безпосередньо на банківський рахунок представника заявниці пана Маркова;.

Рішення Європейського суду з прав людини від 20.10.2016 року (остаточне від 20.01.2017 року) у справі «Віннійчук проти України», виконане в повному обсязі, що підтверджується копіями постанов про закінчення виконавчого провадження №ВП №53688161від 12.04.2017 року, ВП №53688219 від 24.04.2017 року та платіжними дорученнями №943 від 07.04.2017 року (130 073,44 грн.), №10 від 18.04.2017 року (1500 євро).

Слід зазначити, що підставою для звернення до суду із позовними вимогами про стягнення збитків у зв`язку із виконанням рішення Європейського суду у справі «Віннійчук проти України» слугували неправомірні дії/бездіяльність відповідача.

Відповідно до ст.16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), одним із способів захисту цивільних прав є відшкодування збитків та інші способи відшкодування шкоди.

Статтею 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. При цьому, збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Наведена правова норма кореспондується зі ст. 225 ГК України, за змістом якої до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом. Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі (ст.226 ГК України).

Для застосування такої міри відповідальності потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення, а саме: протиправна поведінка (дія чи бездіяльність особи), шкідливий результат такої поведінки (збитки), причинний зв`язок між протиправною поведінкою та збитками, вина правопорушника. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Протиправною є поведінка, яка не відповідає вимогам закону, тягне за собою порушення (зменшення, обмеження) майнових прав (благ) і законних інтересів іншої особи.

Крім того, важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками потерпілої сторони. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які завдані особі, - наслідком такої протиправної поведінки.

Умовою відповідальності за правопорушення є вина заподіювача збитків, тобто винною дією є невиконання, відмова від виконання або неналежне виконання зобов`язань. Кредитор, вимагаючи відшкодування збитків, має довести три перші умови відповідальності, зокрема факт наявності протиправної поведінки боржника, розмір збитків, причинний зв`язок. Вина боржника у порушенні презюмується та не підлягає доведенню кредитором. Відсутність вини підлягає доведенню заподіювачем шкоди.

Як визначено у ст.124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Крім того, за змістом ст. 129 Конституції України, серед засад судочинства визначено обов`язковість рішення суду. Наведене означає, що виконання будь-якого судового рішення є невід`ємною стадією процесу правосуддя, а тому має відповідати й вимогам п. 1 ст. 6 Конвенції.

Рішення національного суду набрали законної сили, однак, відповідачем виконані не були. Тривале невиконання відповідачем зазначених рішень зумовило звернення ОСОБА_1 із заявою до Європейського суду з прав людини.

Обов`язок відповідача полягав у виконанні судових рішень ухвалених на користь заявниці. При цьому, згідно зі ст. 614 ЦК України, особа, яка порушила зобов`язання несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

За таких обставин, у даному випадку має місце протиправна поведінка (бездіяльність) відповідача як елемент цивільного правопорушення.

Слід зазначити, що особа може звернутися до Європейського суду, якщо вона вважає себе особисто і безпосередньо жертвою порушення Державою одного або кількох прав, гарантованих Конвенцією та Протоколами до неї.

Відтак, сторонами у справах, які розглядаються Європейським судом, є позивач - заявник та відповідач - Держава, а рішення виносяться Європейським судом проти держави-відповідача, а не проти конкретних державних органів, підприємств, установ та організацій, їх посадових осіб, чи підприємств, установ, організацій, які перебувають під контролем держави, в розумінні прецедентної практики ЄСПЛ.

Таким чином, держава Україна в особі Уряду України, який у Європейському суді представляє Уповноважений у справах Європейського суду з прав людини, у кожній конкретній справі відповідає перед заявниками у Європейському суді за дії (бездіяльність) того чи іншого державного органу, підприємства, установи, організації, їх посадових осіб.

Як уже було зазначено вище, на виконання рішення Європейського суду з Державного бюджету України на рахунок ОСОБА_1 сплачено присуджені Європейським судом кошти у сумі 130 073,44 грн. (еквівалент 4500 євро) в якості відшкодування моральної шкоди, а також 1500,00 євро в якості компенсації судових та інших витрат.

Наявність причинно-наслідкового зв`язку між протиправною поведінкою Стрийської міської ради та заподіяною шкодою полягає в тому, що прийняття Європейським судом рішення проти України у справі «Віннійчук проти України» є наслідком невиконання відповідачем рішення національного суду, ухвалених на користь заявниці ОСОБА_1 .

Оскільки Україна взяла на себе обов`язок гарантувати кожному, хто перебуває під її юрисдикцією, права і свободи, визначені Конвенцією, а міжнародною судовою установою констатовано порушення прав заявника, обов`язок відшкодування матеріальної та моральної шкоди відповідно до Конвенції покладався на державу Україна.

У випадку належного виконання відповідачем своїх зобов`язань, для позивача у даній справі не настали б негативні наслідки у вигляді порушення законних прав заявника та, відповідно, звернення його до Європейського суду, ухвалення Європейським судом рішення, що призвело до понесення збитків Державного бюджету внаслідок виплати боргу за рішеннями національних судів.

Як вірно зазначено судом першої інстанції, відповідно до офіційного сайту https://minfin.com.ua/ на момент звернення позивача до суду із відповідними позовними вимогами, курс євро становить 1 євро - 28.79160000 грн, відтак, бездіяльність відповідача призвела до заподіяння державі Україна матеріальної шкоди, у вигляді збитків в розмірі 129 562,20 грн (4500 євро * 28,79160000 грн), що свідчить про наявність вини в діях відповідача.

Щодо завданої заявнику шкоди судом вірно зазначено, що цей розмір встановлено судовими рішеннями, відтак не потребує доказування.

Відповідно до частин 1 і 2 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини. Тобто, наявність вини презюмується, а відсутність вини - доводиться заподіювачем шкоди.

Так, наявність вини Стрийської міської ради у невиконанні своїх зобов`язань перед ОСОБА_1 та вищезазначених рішень національних судів підтверджується матеріалами справи та не спростована відповідачем.

З огляду на викладене, судова колегія погоджується, що у діях (бездіяльності) відповідача наявні всі елементи складу цивільного правопорушення, яке тягне за собою відповідальність у вигляді стягнення збитків у розмірі 169 181,55 грн. (відшкодування моральної шкоди в сумі 129 562,20 грн та 39 619,35грн судових витрат), завданих Державному бюджету України внаслідок виконання позивачем рішення Європейського суду у справі «Віннічук проти України», що підтверджується наявними у справі документами.

Згідно ст. 1191 ЦК України, відшкодування шкоди, завданої іншою особою, зумовлює виникнення права зворотної вимоги до порушника.

Не заслуговують на увагу суду твердження апелянта, що на 2021 рік на виконання судових рішень не передбачені кошти, а тому задоволення позовних вимог завдасть значної шкоди бюджету новоствореної Стрийської територіальної громади, оскільки відсутність у боржника необхідних коштів не є тим випадком, який звільняє особу, яка порушила зобов`язання, від відповідальності за порушення зобов`язання (ст. 617 ЦК України).

Отже, відповідач мав виконати рішення національних судів та надати заявниці жиле приміщення, аналогічне до вилученого, яке повинно бути благоустроєним стосовно до умов даного населеного пункту, однак, тривалий час не виконував рішення національних судів, що призвело до звернення заявниці до Європейського суду з прав людини.

Така несплата є протиправною поведінкою відповідача, яка призвела до того, що держава понесла збитки, сплативши кошти заявниці присуджених до виплати за рішенням Європейського суду.

Також не заслуговують на увагу суду твердження апелянта, що до суду звертався прокурор міста Стрия в інтересах відповідача, а тому відповідач не має відповідати за позов пред`явлений в його інтересах, оскільки, такі доводи є безпідставними та не виключають обов`язку відповідача виконати рішення суду, яким відповідача зобов`язано надати заявниці жиле приміщення.

Висновок апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до ст.236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно зі ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Статтями 76, 77 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставин, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи заявника апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження, у зв`язку з чим підстав для зміни чи скасування законного та обґрунтованого судового рішення колегія суддів апеляційного господарського суду не вбачає.

Колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення Господарського суду Львівської області від 02.02.2021 у справі № 914/607/20 ухвалено з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга скаржника задоволенню не підлягає.

Судові витрати в суді апеляційної інстанції.

У зв`язку з залишенням апеляційної скарги без задоволення, апеляційний господарський суд на підставі ст. 129 ГПК України дійшов до висновку про покладення на апелянта витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст.129, 252, 269, 270, 275, 276, 281, 282 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Стрийської міської ради від 12.03.2021 (вх. суду від 23.03.2021 №01-05/1030/21) - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Львівської області від 02.02.2021 у справі № 914/607/20 залишити без змін.

3. Судовий збір за розгляд справи в апеляційному порядку покласти на апелянта.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку у строки та в порядку, визначені статтями 286-291 ГПК України.

Головуючий (суддя-доповідач): Т.Б. Бонк

Судді О.В.Зварич

О.І.Матущак