ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" липня 2021 р. Справа№ 910/17421/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Михальської Ю.Б.

суддів: Тищенко А.І.

Скрипки І.М.

секретар судового засідання: Білоус О.О.

за участю представників: згідно протоколу судового засідання від 13.07.2021,

розглянувши апеляційну скаргу Департаменту комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)

на рішення Господарського суду міста Києва від 05.04.2021 (повний текст складено 06.05.2021)

у справі №910/17421/20 (суддя Головіна К.І.)

за позовом Департаменту комунальної власності виконавчого органу м. Києва Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)

до Інституту археології Національної академії наук України

третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: Київський науково-методичний центр по охороні, реставрації та використанню пам`яток історії, культури і заповідних територій виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)

про усунення перешкод у користуванні майном шляхом виселення,

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовних вимог

Департамент комунальної власності виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (далі, позивач або Департамент) звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Інституту археології Національної академії наук України (далі, відповідач або Інститут) про усунення перешкод у користуванні майном шляхом виселення відповідача з орендованого майна, а саме: нежитлового приміщення, загальною площею 729,50 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Київ, вулиця Григорія Сковороди, буд. 9, літ. Б.

Позовні вимоги з посиланням на статті 759, 763, 764, 777, 785 Цивільного кодексу України, статті 181, 284, 291 Господарського кодексу України та статті 17, 26, 27 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» мотивовані тим, що 10.05.2018 закінчився термін дії договору оренди нежилого приміщення від 12.05.2015, на підставі якого відповідачу було передано вищезазначене нерухоме майно, однак після його закінчення відповідач не повернув нежитлові приміщення за актом приймання-передачі та не звільнив їх.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.12.2020 залучено до участі у справі третю особу, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Київський науково-методичний центр по охороні, реставрації та використанню пам`яток історії, культури і заповідних територій виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (далі, третя особа).

Короткий зміст оскарженого рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 05.04.2021 у справі №910/17421/20 у задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходив з того, що договір оренди у встановленому законом та договором порядку припинений не був, і, зважаючи на відсутність обґрунтованого заперечення орендаря проти його продовження, вважається продовженим на той самий строк і на тих самих умовах, що були передбачені цим договором, до 10.05.2021, а відтак відсутні підстави для виселення Інституту із орендованого приміщення.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись із прийнятим рішенням, 21.05.2021 (про що свідчить відмітка Укрпошти Стандарт на конверті) Департамент комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, відповідно до якої просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 05.04.2021 у справі №910/17421/20 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовну заяву Департаменту комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про усунення перешкод в користуванні майном шляхом виселення Інституту археології Національної академії наук України з орендованого майна, а саме: нежилого будинку, загальною площею 729,50 кв. м, що знаходиться за адресою: м. Київ, вулиця Григорія Сковороди, буд. 9, літ. Б.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги скаржник посилається на те, що оскаржуване судове рішення є необґрунтованим, прийняте за неповного з`ясування судом обставин справи, з порушенням норм процесуального і матеріального права, зокрема, положень Закону України «Про оренду державного та комунального майна», Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України.

Твердження скаржника загалом зводяться до того, що оскільки строк дії договору оренди закінчився та сторонами відповідно до вимог законодавства не було укладено додаткову угоду про продовження його дії, тому вказаний договір не може вважатись продовженим на той самий строк і на тих самих умовах, які були ним передбачені.

Додатково скаржник наголосив на тому, що суд першої інстанції не взяв до уваги новий механізм та порядок передачі комунального майна в оренду, встановлений постановою Кабінету Міністрів України від 03.06.2020 №483 «Деякі питання оренди державного та комунального майна».

У тексті апеляційної скарги апелянтом порушено також клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, мотивоване тим, що повний текст оскаржуваного рішення було отримано скаржником 13.05.2021.

Узагальнені доводи та заперечення учасників справи

17.06.2021 від відповідача через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому відповідач просив залишити апеляційну скаргу позивача без задоволення, а оскаржене рішення суду без змін.

У відзиві відповідач наголосив на тому, що в апеляційній скарзі позивачем нічим не доведено та не обґрунтовано, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість оспорюваного рішення.

Відповідач наголошує, що він сумлінно виконував обов`язки орендаря за Договором як до 10.05.2018, так і надалі, обґрунтовано вважаючи, що Договір є продовженим на такий самий строк і на тих самих умовах, які були ним передбачені, у відповідності до норм частини 2 статті 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» (у редакцій, чинній на травень-червень 2018 року), статті 764 Цивільного кодексу України, частини 4 статті 284 Господарського кодексу України, пункту 9.7. Договору.

Вказівки позивача на те, що судом першої інстанції не взято до уваги новий порядок передачі комунального майна в оренду, встановлений постановою Кабінету Міністрів України від 03.06.2020 №483 «Деякі питання оренди державного та комунального майна», не можуть свідчити про незаконність оспорюваного рішення суду, оскільки в межах заявлених позовних вимог суд розглядав відносини, що мали місце за кілька років до видання даної постанови.

Представник третьої особи письмового відзиву на апеляційну скаргу суду не надав, що у відповідності до частини 3 статті 263 Господарського процесуального кодексу України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.06.2021 апеляційну скаргу Департаменту комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) у справі №910/17421/20 передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя: Михальська Ю.Б., судді: Тищенко А.І., Скрипка І.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.06.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Департаменту комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на рішення Господарського суду міста Києва від 05.04.2021 у справі №910/17421/20, встановлено учасникам справи строк на подання відзивів, заяв, клопотань, пояснень, призначено справу до розгляду на 13.07.2021. Клопотання скаржника про поновлення строку на апеляційне оскарження судом апеляційної інстанції не розглядалось, оскільки апеляційна скарга Департаменту комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) подана протягом двадцяти днів з моменту складення повного тексту рішення, тобто у строки, встановлені статтею 256 Господарського процесуального кодексу України.

У судовому засіданні 13.07.2021 суд оголосив вступну та резолютивну частини постанови.

Явка представників учасників справи

У судове засідання, призначене на 13.07.2021, з`явилися представники сторін.

Представник третьої особи у судове засідання 13.07.2021 не з`явився, про причини своєї неявки суд не повідомив. При цьому, судом апеляційної інстанції було вчинено всі дії з метою належного повідомлення його про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги, що підтверджується наявним у матеріалах справи повідомленням про вручення поштового відправлення.

Враховуючи наявність у матеріалах справи доказів повідомлення третьої особи про дату, час та місце судового засідання, а також, те, що неявка представника третьої особи не перешкоджає вирішенню спору, колегія суддів вважає можливим розглянути справу у відсутності останньої.

Представник позивача у судовому засіданні підтримував доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити, рішення суду скасувати та прийняти нове, яким позов задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив залишити оскаржене рішення суду без змін.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції у даній справі та перевірені судом апеляційної інстанції

03.05.2012 між Головним управлінням комунальної власності виконавчого органу Київської міської ради (орендодавець), Інститутом археології (орендар) та Київським центром по охороні пам`яток (підприємство) був укладений Договір про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду №274.

На виконання умов вказаного Договору Головне управління комунальної власності виконавчого органу Київської міської ради передало, а відповідач - прийняв у користування нежитлові приміщення загальною площею 729,50 кв.м., розташовані за адресою: м. Київ, Григорія Сковороди, буд. 9, що підтверджується актом приймання-передачі приміщення від 03.05.2012.

У подальшому вказаний договір був викладений у новій редакції, а саме - 12.05.2015 між Департаментом (орендодавець), Інститутом археології (орендар) та Київським центром по охороні пам`яток (підприємство) укладено Договір про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду №274-1 (далі, Договір), за умовами якого орендодавець передає, а орендар приймає в оренду нерухоме майно - нежитловий будинок загального площею 729,50 кв.м., розташований за адресою: м. Київ, вул. Григорія Сковороди, буд. 9, літ. Б, що належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва, для розміщення бюджетної установи, що утримується за рахунок місцевого або державного бюджетів (Інститут археології Національної академії наук України) (пункти 1.1., 2.1.).

Згідно з пунктами 3.1., 3.2. Договору за користування об`єктом оренди орендар сплачує орендну плату, розрахунок якої здійснюється на підставі пункту 21 Методики розрахунку орендної плати за користування майном територіальної громади м. Києва, затвердженої рішенням Київради №34/6250 від 22.09.2011, та на дату підписання договору в цілому становить 1 грн на рік. Розмір орендної плати за кожний наступний місяць визначається з урахуванням індексу інфляції за попередній місяць, опублікований у поточному місяці.

Розмір орендної плати може бути змінено на вимогу однієї із сторін у разі зміни Методики розрахунку та порядку використання орендної плати за користування майном територіальної громади м. Києва, відповідних цін і тарифів та в інших випадках, передбачених законодавством України (пункт 3.3. Договору).

Орендна плата сплачується орендарем на рахунок підприємства, за яким закріплене майно на праві господарського відання чи оперативного управління (балансоутримувача) - Київського науково-методичного центру по охороні, реставрації та використанню пам`яток історії, культури і заповідних територій починаючи з дати підписання акта приймання-передачі. Останнім днем сплати орендної плати є дата підписання сторонами акта приймання-передачі при повернення об`єкта оренди орендодавцеві. Орендна плата сплачується орендарем незалежно від наслідків господарської діяльності орендаря щомісячно, не пізніше 20 числа наступного місяця (пункти 3.5., 3.6. Договору).

Договір є укладеним з моменту підписання його сторонами і діє з 12.05.2015 до 10.05.2018 (пункт 9.1. Договору).

Відповідно до пункту 9.7. Договору у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення цього договору або зміну його умов після закінчення строку його чинності протягом одного місяця договір вважається продовженим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені цим договором. Зазначені дії оформляються додатковою угодою, яка є невід`ємною частиною цього договору.

Матеріали справи свідчать, що 25.01.2018, 24.04.2018, 04.01.2019, 27.03.2019 Департамент звертався до орендаря з листами №062/05/16-729, №062/05/20-3927, №062/05/16-93 та №062/05/20-2903 відповідно, в яких повідомляв останнього, що Договір оренди №274-1 від 12.05.2015 закінчується 10.05.2018. У цих же листах позивач вказав, що для підготовки проекту договору про його продовження орендарю необхідно надати такі документи, як відповідну заяву, витяг з Єдиного державного реєстру, довідку від балансоутримувача про належне виконання умов договору оренди, звіт про оцінку об`єкта оренди, договір страхування орендованого майна та копію платіжного доручення про сплату страхового внеску.

Зі своєї сторони Інститут археології у листі №125/01-8-212 від 21.03.2018 просив орендодавця продовжити Договір оренди №274-1 від 12.05.2015 на той самий термін і на тих самих умовах (у тому числі і в частині розміру орендної плати), що передбачені попередньою редакцією договору.

Також судом встановлено, що після закінчення строку дії Договору оренди, 27.11.2018 на засіданні постійної комісії Київської міської ради з питань власності було прийняте рішення, оформлене протоколом №51/127, яким було погоджено питання щодо продовження Інституту археології дії договору оренди на користування нежитловими приміщеннями загальною площею 729,50 кв.м., розташованими за адресою: м. Київ, Григорія Сковороди, буд. 9, літ.Б. Цим же рішенням орендарю була погоджена орендна ставка в розмірі 3% від вартості орендованого майна, визначена на підставі звіту про вартість майна, як для розміщення бюджетних установ та організацій, які утримуються за рахунок державного бюджету, що передбачена в пункті 43 таблиці 2 Методики розрахунку орендної плати за майно територіальної громади міста Києва, яке передається в оренду, затвердженої рішенням Київської міської ради №253/6304 від 06.12.2018 «Про внесення змін до рішення Київської міської ради від 21 квітня 2015 року №415/1280 «Про затвердження Положення про оренду майна територіальної громади міста Києва» (зі змінами). Про вказане рішення орендаря було повідомлено листом Департаменту №062/05/20-1680 від 19.02.2019.

Також листами від 18.06.2019, 16.07.2019 та від 30.09.2019 позивач направив на адресу Інституту археології проекти договору оренди із новою річною ставкою орендної плати, що становить 72,26 грн за 1 кв.м., для підпису. Проте, вказаний проект договору відповідачем підписаний не був та орендодавцю для реєстрації не повернутий.

Звертаючись до суду з позовом та апеляційною скаргою у даній справі, Департамент наголошував на тому, що строк дії Договору оренди продовжений не був, тому він просить усунути перешкоди у користуванні майном - нежилим будинком загальною площею 729,50 кв.м., що знаходиться за адресою: місто Київ, вул. Григорія Сковороди, буд. 9, літ. Б, шляхом виселення відповідача з указаного приміщення.

Відповідач, натомість, заперечуючи проти позову та апеляційної скарги, зазначає, що Договір є продовженим на такий самий строк і на тих самих умовах, які були ним передбачені, у відповідності до норм частини 2 статті 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» (у редакцій, чинній на травень-червень 2018 року), статті 764 Цивільного кодексу України, частини 4 статті 284 Господарського кодексу України, пункту 9.7. Договору.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови та оцінка аргументів учасників справи

У відповідності до вимог частин 1, 2, 4, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженого рішення, дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржене рішення місцевого господарського суду підлягає залишенню без змін з наступних підстав.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України встановлено, що підставами виникнення прав та обов`язків, є, зокрема, договори та інші правочини.

Як унормовано частиною 1 статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За своєю правовою природою укладений між сторонами Договір є договором оренди, який підпадає під правове регулювання Глави 58 Цивільного кодексу України та Глави 30 Господарського кодексу України.

Спеціальним законом, що регулює передачу в оренду державного та комунального майна, є Закон України «Про оренду державного та комунального майна» та Закон України «Про управління об`єктами державної власності».

Відповідно до частини 1 статті 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Аналогічні положення містяться і в частині 1 статті 283 Господарського кодексу України.

Частиною 1 статті 763 Цивільного кодексу України визначено, що договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором (стаття 764 Цивільного кодексу України).

Дана норма кореспондується зі статтею 284 Господарського кодексу України.

У відповідності до статті 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» термін договору оренди визначається за погодженням сторін. Термін договору оренди не може бути меншим, ніж п`ять років, якщо орендар не пропонує менший термін.

У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Після закінчення терміну договору оренди орендар, який належним чином виконував свої обов`язки за договором, має переважне право, за інших рівних умов, на укладення договору оренди на новий термін, крім випадків, якщо орендоване майно необхідне для потреб його власника. У разі якщо власник має намір використовувати зазначене майно для власних потреб, він повинен письмово попередити про це орендаря не пізніше ніж за три місяці до закінчення терміну договору.

Пунктом 9.7. Договору сторони погодили, що у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення цього договору або зміну його умов після закінчення строку його чинності протягом одного місяця договір вважається продовженим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені цим договором. Зазначені дії оформляються додатковою угодою, яка є невід`ємною частиною цього договору.

Згідно з частиною 2 статті 26 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» договір оренди припиняється, зокрема, в разі закінчення строку, на який його було укладено.

Таким чином, для продовження дії Договору оренди на підставі частини 2 статті 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» та пункту 9.7. Договору необхідна наявність таких юридичних фактів: орендар продовжує користування орендованим майном; відсутнє письмове повідомлення однієї зі сторін договору, у встановлений строк, про припинення або зміну умов договору.

Отже, вищенаведеними правовими нормами та умовами Договору визначена можливість продовження договору оренди на той самий термін і на тих самих умовах. При цьому, для такого автоматичного продовження договору оренди державного та комунального майна передбачена особливість - відсутність заяви (повідомлення) однієї із сторін про припинення чи зміну умов договору протягом місяця після закінчення терміну його дії.

Відтак, якщо на дату закінчення строку дії договору оренди і протягом місяця після закінчення цього строку мали місце заперечення орендодавця щодо поновлення договору на новий строк, то такий договір припиняється.

Істотне значення у даному випадку має факт направлення такого повідомлення в межах відповідного строку, а також зміст самого повідомлення, оскільки воно обов`язково має бути спрямоване на припинення або зміну умов договору оренди, як відповідна форма вираження волевиявлення орендодавця.

Аналогічна позиція викладена Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду у постановах від 03.09.2019 у справі №920/960/18, від 09.07.2019 у справі №906/745/18, від 22.10.2019 у справі №910/3705/19.

У даному випадку, оскільки строк дії Договору було визначено сторонами у пункті 9.1. останнього до 10.05.2018, то відповідно до частини 2 статті 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» та пункту 9.7. Договору орендодавець мав право заперечити стосовно поновлення договору оренди, і направити таке обґрунтоване заперечення до закінчення строку дії Договору оренди або протягом одного місяця після закінчення дії договору, тобто до 10.06.2018 включно.

Водночас, як вірно встановив суд першої інстанції, із наявних у матеріалах справи листів орендодавця від 25.01.2018 та від 24.04.2018, направлених до закінчення дії Договору оренди, вбачається, що їх зміст не виражає чіткої та зрозумілої відмови від продовження договірних відносин оренди з Інститутом. У вказаних листах орендодавець лише повідомляв про припинення договору оренди 10.05.2018 та пропонував орендарю надати пакет документів для продовження дії договору оренди, не висловлюючи своїх заперечень проти такого поновлення.

При цьому, після закінчення строку дії Договору оренди, 27.11.2018 на засіданні постійної комісії Київської міської ради з питань власності було прийняте рішення, оформлене протоколом №51/127, яким, зокрема, було погоджено питання щодо продовження Інституту археології дії договору оренди на користування нежитловими приміщеннями загальною площею 729,50 кв.м., розташованими за адресою: м. Київ, Григорія Сковороди, буд. 9, літ. Б.

Усі інші листи Департаменту, зокрема від 04.01.2019, 19.02.2019, 27.03.2019, 18.06.2019, 16.07.2019, 30.09.2019 були направлені орендарю пізніше зазначеної дати (10.06.2018), а тому не можуть прийматись судом до уваги як заперечення проти поновлення дії Договору, висловлені у відповідності до частини 2 статті 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» та пункту 9.7. Договору.

До того ж, як свідчать матеріали справи та не спростовано її учасниками, орендар продовжує користуватись орендованими приміщеннями після 10.06.2018 та сплачує орендну плату, яка була передбачена Договором оренди №274-1 від 12.05.2015.

Таким чином, враховуючи у даному випадку сукупність встановлених вище обставин та положення статей 76-79, 86 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, оскільки Договір оренди у встановленому законом та договором порядку припинений не був, і, зважаючи на відсутність обґрунтованого заперечення орендодавця проти його продовження, вважається продовженим на той самий строк і на тих самих умовах, що були передбачені цим Договором, тобто до 10.05.2021.

Посилання скаржника на пункт 9.7. Договору щодо необхідності оформлення додаткової угоди для продовження дії договору та на те, що її відсутність свідчить про припинення дії Договору, суд відхиляє, зважаючи на правову позицію Верховного Суду у справах №904/8389/17, №904/7825/17, №914/204/17, №920/120/18, відповідно до якої положеннями частини 2 статті 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» не вимагається обов`язкового укладення нового договору (додаткових угод до нього) з метою пролонгації договору на строк, який був встановлений раніше, і на тих самих умовах, що були передбачені договором.

Щодо тверджень позивача про несплату відповідачем орендної плати, розмір якої був встановлений рішенням Київради №51/127 від 27.11.2018, та непідписання проектів договору оренди на користування приміщенням, направлених йому в 2019 році, суд зазначає, що вказані обставини (прийняття рішення та направлення відповідачу проектів) мали місце вже після продовження дії договору оренди на той самий строк і на тих самих умовах (травень 2018 року), а тому не впливають на висновки суду щодо пролонгації Договору на новий строк.

Водночас, колегія суддів звертає увагу на те, що у разі відмови відповідача вносити змін до Договору, позивач не позбавлений права звернутися до суду з відповідним позовом про зобов`язання його вчинити вказані дії або розірвання його.

Посилання скаржника в якості судової практики на постанову Київського апеляційного господарського суду від 24.05.2016 у справі №910/32189/15, постанову Вищого господарського суду від 22.08.2013 у справі №9/76/5022-1070/2012 та від 14.12.2016 у справі №910/10805/16, постанови Північного апеляційного господарського суду від 04.03.2021 у справі №910/4130/20, колегію суддів відхиляються, оскільки фактичні обставини, установлені у перелічених справах, є іншими, ніж у справі №910/17421/20, яка розглядається, тому ці справи не є подібними.

З урахуванням викладеного, оскільки Договір оренди №274-1 від 12.05.2015 є продовженим на той самий строк та на тих самих умовах, підстав для виселення Інституту археології з нежилого будинку загальною площею 729,50 кв.м., розташованого за адресою: м. Київ, вул. Григорія Сковороди, буд. 9, літ. Б, немає, відтак, позовні вимоги задоволенню не підлягають, висновки суду першої інстанції з приводу чого є обґрунтованими.

Твердження скаржника про незастосування судом у спірних правовідносинах правових норм постанови Кабінету Міністрів України від 03.06.2020 №483 «Деякі питання оренди державного та комунального майна», які, як він зазначає, встановлюють новий механізм та порядок передачі комунального майна в оренду, судом відхиляються, оскільки акти цивільного законодавства не мають зворотної дії у часі, а тому суд правомірно керувався при прийнятті оскаржуваного рішення правовими нормами, чинними станом на дату виникнення спірних правовідносин (дату закінчення строку дії Договору).

Усі інші доводи та міркування сторін, окрім зазначених у мотивувальній частині постанови, взяті судом до уваги, однак не спростовують вищенаведених висновків суду.

При цьому судом враховано, що Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, пункт 29; рішення ЄСПЛ у справі «Серявін проти України» від 10 травня 2011 року, пункт 58).

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно частини 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що скаржником зроблено не було.

Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов`язків сторін, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах.

Доводи апеляційної скарги Департаменту комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки не спростовують висновків суду першої інстанції. Скаржником не надано суду доказів, які б свідчили про обґрунтованість заявлених позовних вимог, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути підставою для зміни чи скасування рішення місцевого господарського суду.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає рішення суду у даній справі обґрунтованим, прийнятим з додержанням норм матеріального та процесуального права та таким, що відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи, підстав для його скасування чи зміни не вбачається. Апеляційна скарга Департаменту комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Порушень норм процесуального права, які могли бути підставою для скасування або зміни оскарженого рішення у відповідності до норм статті 277 Господарського процесуального кодексу України, судом апеляційної інстанції не виявлено.

Судові витрати за подання зазначеної апеляційної скарги згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 273, пунктом 1 частини 1 статті 275, статтями 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Департаменту комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на рішення Господарського суду міста Києва від 05.04.2021 у справі №910/17421/20 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 05.04.2021 у справі №910/17421/20 залишити без змін.

Матеріали справи №910/17421/20 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у порядку, передбаченому статтями 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 22.07.2021.

Головуючий суддя Ю.Б. Михальська

Судді А.І. Тищенко

І.М. Скрипка