УХВАЛА

про забезпечення позову

м. Київ

26.07.2021Справа № 910/11436/21

Господарський суд міста Київ у складі судді Коткова О.В., розглянувши без виклику представників сторін заяву № 072321-1 від 23.07.2021 року "Про забезпечення позову" Товариства з обмеженою відповідальністю "БГС Рейл"

у справі № 910/11436/21

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "БГС Рейл"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Альфара"

про стягнення грошових коштів

ВСТАНОВИВ:

15 липня 2021 року до Господарського суду міста Києва від Товариства з обмеженою відповідальністю "БГС Рейл" (позивач) надійшла позовна заява № 071421-1 від 14.07.2021 року до Товариства з обмеженою відповідальністю "Альфара" (відповідач) про стягнення заборгованості у розмірі 9 732 598,54 грн. (дев`ять мільйонів сімсот тридцять дві тисячі п`ятсот дев`яносто вісім гривень 54 копійки).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач не виконав належним чином взяті на себе зобов`язання за договором оренди залізничного рухомого складу № 03062020 від 03.06.2020 року, внаслідок чого у відповідача утворилась заборгованість перед позивачем.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.07.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/11436/21, ухвалено розгляд справи здійснювати у порядку загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 31.08.2021 року.

23.07.2021 року через відділ діловодства суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "БГС Рейл" надійшла заява № 072321-1 від 23.07.2021 року "Про забезпечення позову", в якій заявник просить накласти арешт на майно та грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті Товариству з обмеженою відповідальністю «Альфара» і знаходяться у нього чи в інших осіб загальною вартістю (на суму) 9 732 598,54 грн., а також заборонити вчиняти будь-які дії, які можуть призвести до відчуження, обтяження майна та грошових коштів, на які накладено такий арешт.

Вказана заява обґрунтована тим, що ТОВ "Альфара" ухиляється від вчинення дій, направлених на виконання грошових зобов`язань щодо проведення оплати за договором оренди залізничного рухомого складу № 03062020 від 03.06.2020 року.

В обгрунтування необхідності вжиття заходів забезпечення позову заявник посилається на те, що ТОВ «Альфара» заборгованість за договором оренди залізничного рухомого складу № 03062020 від 03.06.2020 року визнає частково у розмірі 9 032 057,58 грн., від підписання актів надання послуг за травень та червень 2021 року на суму 700 540,96 грн. відповідач ухиляється, при цьому продовжуючи використовувати орендоване майно.

На твердження заявника, вимоги про забезпечення позову грунтуються на фактичних діях ТОВ «Альфара», які полягають в: припиненні погашенні заборгованості за договором; продовженні використання орендованого майна; зменшенні активів з 20 млн. грн. на початку 2019 року до 380 тис. грн. на початок 2020 року і до 102 тис. грн. на початок 2021 року. Заявник вказує, що зменшення основних засобів полягає, зокрема в тому, що відповідач зменшив парк вантажних вагонів, що перебувають в його власності з 167 в вересні 2020 року до 25 в травні 2021 року, а також зменшив запаси з 10 млн. грн. на початку 2019 року до 4,7 млн. грн. на початок 2021 року, натомість кредиторська заборгованість виросла з 28 млн. грн. на початку 2019 року до 103 млн. грн. на початок 2020 року і майже не змінилась на початок 2021 року, зменшивсь лише до 98 млн. грн.

На думку заявника, ТОВ «Альфара» цілеспрямовано зменшує розміри активів, на які можна звернути стягнення, збільшує кредиторську заборгованість перед постачальниками товарів і послуг та не вживає заходів з повернення орендованого майна - 12 вагонів власності ТОВ "БГС Рейл".

На переконання заявника, необхідність застосування заходів забезпечення позову випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування заходів забезпечення позову, з огляду на дії відповідача, призведе до неможливості чи істотного ускладнення в майбутньому виконання рішення про стягнення заборгованості. Накладення арешту на майно та грошові кошти ТОВ «Альфара» не може призвести до перешкод у здійсненні господарської діяльності та, в свою чергу, погіршення майнового стану товариства, адже відповідач в будь-якому випадку зобов`язаний сплатити заборгованість за договором оренди залізничного рухомого складу № 03062020 від 03.06.2020 року.

Розглянувши заяву № 072321-1 від 23.07.2021 року "Про забезпечення позову" Товариства з обмеженою відповідальністю "БГС Рейл", дослідивши подані разом з нею докази в цілому, суд дійшов висновку, що вказана заява підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до статті 136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Забезпечення позову застосовується господарським судом як гарантія реального виконання рішення суду.

Тобто, за приписами чинного господарського процесуального законодавства таку процесуальну дію, як забезпечення позову, може бути вчинено як до пред`являння позову так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Наразі, суд зазначає, що у вирішенні питання про забезпечення позову слід здійснювати оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Згідно зі ст. 140 Господарського процесуального кодексу України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Заходи до забезпечення позову повинні бути співрозмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Суд зазначає, що обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу до забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та, як наслідок, ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування (ч. 1 ст. 79 Господарського процесуального кодексу України).

Як зазначає заявник, необхідність вжиття заходів забезпечення позову викликана тим, що у заявника наявні підстави вважати, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у даній справі, оскільки відповідач ухиляється від вчинення дій, направлених на виконання грошових зобов`язань щодо проведення оплати за договором оренди залізничного рухомого складу № 03062020 від 03.06.2020 року.

Крім того, заявник вказує, що відповідач ухиляється від підписання актів надання послуг за травень та червень 2021 року на суму 700 540,96 грн., продовжуючи використовувати орендоване майно.

Заявник стверджує, що оскільки сума позову є досить значною для заявника, а відповідач уникає виконання свого зобов`язання, тобто діє недобросовісно, є підстави вважати, що при невжитті заходів забезпечення позову виконання рішення буде ускладнено, а тому заявник вбачає необхідність вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно та грошові кошти, що належать ТОВ «Альфара», заборони вчинення дій, які можуть призвести до відчуження, обтяження майна та грошових коштів, на які накладено такий арешт.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод "Право на ефективний засіб юридичного захисту" встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів до забезпечення позову. При цьому, вжиття заходів до забезпечення позову має на меті запобігти утрудненню чи неможливості виконання рішення господарського суду, прийнятого за результатами розгляду справи, в разі задоволення позову.

Слід зазначити, що згідно рішення Європейського суду з прав людини від 29 червня 2006 року у справі "Пантелеєнко проти України" засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. У рішенні Європейського суду з прав людини від 31 липня 2003 року у справі "Дорани проти Ірландії", було зазначено що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17.07.2008) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Разом з цим, виходячи із чіткої й усталеної практики ЄСПЛ про те, що право на суд, захищене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національні правові системи Договірних держав допускали, щоб остаточні та обов`язкові судові рішення залишалися без виконання на шкоду одній зі сторін (рішення від 19 березня 1997 року у справі «Горнсбі проти Греції», пункт 40), та те, що ефективний доступ до суду включає в себе право на виконання судового рішення без зайвих затримок (рішення від 28 липня 1999 року у справі «Імобільяре Саффі» проти Італії», заява № 22774/93, пункт 66), суд вважає за необхідне не обмежуватися застосуванням однієї конкретної визначеної норми права у спірних правовідносинах із даної справи, а вважає за необхідне застосувати до даних спірних правовідносин наведену практику ЄСПЛ як джерело права, як це передбачено статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини".

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 31.07.2019 року у справі № 904/4900/18.

За змістом норм Господарського процесуального кодексу України, під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, оскільки питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.

Суд зауважує, що обраний заявником захід забезпечення позову є тотожним за змістом задоволенню заявлених позовних вимог, оскільки за своєю суттю поняття арешт коштів та стягнення коштів не є тотожними. У випадку арешту коштів, гроші залишаються у власності боржника і знерухомлюються з метою недопущення виведення грошових коштів з рахунків боржника й уникнення виконання судового рішення у майбутньому, такий захід може бути скасований у випадку ухвалення судом рішення про відмову у задоволенні позову. Арешт коштів як такий не означає зміну їх власника. Водночас у випадку стягнення грошових коштів на користь певної особи, такі кошти зараховуються на рахунки особи, на користь якої ухвалене судове рішення, та вибувають із власності боржника.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що накладення арешту на грошові кошти ТОВ "Альфара" у межах заявленої до стягнення суми, є обґрунтованим, адекватним, відповідає предмету спору, спрямований на запобігання виникненню можливих перешкоди для виконання рішення суду у разі задоволення позову, з урахуванням того, що відповідачем не вживалися дії щодо сплати заявлених до стягнення грошових коштів, у той час як невжиття таких заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду у даній справі у разі задоволення позову.

Таким чином, дослідивши матеріали та обставини справи в цілому, характер та зміст позовних вимог, суд дійшов висновку, що заява про забезпечення позову підлягає задоволенню частково в частині накладення арешту на грошові кошти ТОВ «Альфара», оскільки заявником наведені обґрунтовані підстави того, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду, ефективний захист та поновлення порушених прав та інтересів, а заходи забезпечення позову нерозривно пов`язані з предметом позову та спрямовані на запобігання можливим негативним наслідкам.

Стосовно вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно відповідача та заборони відповідачу здійснювати будь-які дії, направлені на відчуження, обтяження належного йому на праві власності майна, суд вважає за необхідне звернути увагу на таке.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної ним у постановах від 15.01.2019 року у справі № 915/870/18 та від 05.09.2019 року у справі № 911/527/119 при застосуванні такого заходу забезпечення позову, як накладення арешту на майно, арешт майна має стосуватись того майна, яке належить до предмета спору.

У той же час, суд не має правової можливості накласти арешт на нерухоме майно відповідача та заборонити йому здійснювати будь-які дії, направлені на відчуження належного йому на праві власності майна, відчужувати будь-яким способом все майно, оскільки така процесуальна дія призведе до явної невідповідності заявленим позовним вимогам та безпідставно порушить права відповідача, гарантовані Конституцією України та Цивільним кодексом України в частині вільного користування належним йому майном.

Під час вирішення питання про вжиття заходів забезпечення позову у вигляді накладення арешту на нерухоме майно суд повинен пересвідчитися, зокрема, що:

- арешт стосується майна, яке належить до предмета спору;

- відповідач вчиняє дії, які підтверджені відповідними доказами, з метою відчуження такого майна;

- матеріали справи містять підтвердження фактичної вартості майна на яке накладається арешт.

Разом із тим, заявником не надано жодних доказів на підтвердження того, що боржник вчиняє будь-які дії з підготовки чи проведення відчуження належного йому майна та якого саме. Тобто, в цьому випадку відсутні підтверджені доказами фактичні обставини, з якими пов`язується застосування певного виду заходу забезпечення позову.

Крім того, майно, на яке заявник просить накласти арешт не визначено певними індивідуальними ознаками, відсутня також інформація щодо вартості майна, що унеможливлює встановлення судом співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту.

Таким чином, обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та як наслідок ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 14.06.2018 року у справі № 916/10/18.

З урахуванням наведеного вище, суд не вбачає наявності зв`язку між цим заходом забезпечення позову і предметом заявленої позовної вимоги, а, отже, відсутні підстави для вжиття заходів забезпечення позову у вигляді накладення арешту на майно відповідача та у вигляді заборони відповідачу здійснювати будь-які дії, направлені на відчуження, обтяження належного йому на праві власності майна.

Відповідно до ч. 6 ст. 140 Господарського процесуального кодексу України про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає, зокрема, вид забезпечення позову і підстави його обрання.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. 136, 140, 233-235 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

УХВАЛИВ:

1. Заяву № 072321-1 від 23.07.2021 року "Про забезпечення позову" Товариства з обмеженою відповідальністю "БГС Рейл" у справі № 910/11436/21 - задовольнити частково.

2. До вирішення спору у справі № 910/11436/21 по суті та набрання рішенням законної сили вжити заходи до забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти Товариства з обмеженою відповідальністю "Альфара" (ідентифікаційний код 41688606, адреса: 03066, м. Київ, вул. Михайла Максимовича, 26, поверх 1, приміщення 220), що обліковуються на будь-яких рахунках Товариства з обмеженою відповідальністю "Альфара", виявлених державним або приватним виконавцем, в межах суми 9 732 598,54 грн.

3. В задоволенні решти заяви відмовити.

4. Дана ухвала Господарського суду міста Києва від 26.07.2021 року у справі № 910/11436/21 є виконавчим документом, набирає чинності з моменту її прийняття, тобто з 26.07.2021 року.

5. Строк пред`явлення ухвали Господарського суду міста Києва від 26.07.2021 року у справі № 910/11436/21 до виконання становить три роки, тобто до 26.07.2024 року.

6. Стягувачем у виконавчому провадженні за ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.07.2021 року у справі № 910/11436/21 є Товариство з обмеженою відповідальністю "БГС Рейл" (ідентифікаційний код 30944148, адреса: 01001, м. Київ, вул. Ірининська, 5/24, приміщення 91).

7. Боржником у виконавчому провадженні за ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.07.2021 року у справі № 910/11436/21 є Товариство з обмеженою відповідальністю "Альфара" (ідентифікаційний код 41688606, адреса: 03066, м. Київ, вул. Михайла Максимовича, 26, поверх 1, приміщення 220).

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвала підлягає оскарженню в порядку передбаченому ст. 255, 256 Господарського процесуального кодексу України.

Дата підписання ухвали 26 липня 2021 року.

Суддя О.В. Котков