ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Кіровоградської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2021 рокуСправа № 912/1571/21
Господарський суд Кіровоградської області у складі судді Бестаченко О.Л. розглянув за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін справу № 912/1571/21

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "INTER CARS UKRAINE", 29009, Хмельницька область, м. Хмельницький, вул. Толстого, буд. 1/1,

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "ФЕНІКС АВТОТРАНС", 25014, Кіровоградська область, м. Кропивницький, проспект Інженерів, буд. 10-А,

про стягнення 21 811,66 грн.

Без виклику сторін (судове засідання не проводилось).

До Господарського суду Кіровоградської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "INTER CARS UKRAINE", яка містить вимоги до Товариства з обмеженою відповідальністю "ФЕНІКС АВТОТРАНС" про стягнення 21 032,32 грн основного боргу, 383,42 грн пені та 395,92 грн - 15% річних, з покладенням на відповідача судових витрат.

В обґрунтування позовних вимог позивач послався на неналежне виконання відповідачем умов Договору поставки від 28.09.2020 № U48054, в частині своєчасної та повної оплати поставленого товару.

Ухвалою від 26.05.2021 господарський суд постановив прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі № 912/1571/21; справу № 912/1571/21 розглядати за правилами спрощеного позовного провадження; розгляд справи № 912/1571/21 здійснювати без повідомлення учасників справи за наявними матеріалами; розпочати розгляд справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі.

08.06.2021 до господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "ФЕНІКС АВТОТРАНС" надійшов відзив на позовну заяву від 31.05.2021 № б/н, в якому відповідач не визнає заявлений позов та просить відмовити у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "INTER CARS UKRAINE".

В обґрунтування своїх заперечень відповідач зазначає наступне.

14.05.2021 ОСОБА_1 звільнився з посади директора Товариства з обмеженою відповідальністю "ФЕНІКС АВТОТРАНС", в зв`язку з чим було розпочато аудит з метою перевірки результатів фінансово-господарської діяльності та організації ведення бухгалтерського обліку в Товариства з обмеженою відповідальністю "ФЕНІКС АВТОТРАНС", триває інвентаризація активів та зобов`язань. В ході проведення інвентаризації наразі не виявлено оригіналів фінансово-господарських документів по взаємовідносинах з Товариства з обмеженою відповідальністю "INTER CARS UKRAINE". В бухгалтерському обліку відсутня операція з постачання товару за зазначеними вище видатковими накладними.

За твердженням відповідача, матеріали справи не містять належного підтвердження проведення господарських операцій між Товариством з обмеженою відповідальністю "ФЕНІКС АВТОТРАНС" та Товариством з обмеженою відповідальністю "INTER CARS UKRAINE". Так, копії видаткових накладних, що міститься в додатках до позовної заяви не містить зазначення посади особи, відповідальної за здійснення господарської операції і правильність її оформлення дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції від імені Товариства з обмеженою відповідальністю "ФЕНІКС АВТОТРАНС" та не містить, підпису директора Товариства з обмеженою відповідальністю "ФЕНІКС АВТОТРАНС", як повноваженого представника відповідача (на видатковій накладній відмінний від підпису ОСОБА_1 ), так само відтиск печатки не збігається з печаткою Товариства з обмеженою відповідальністю "ФЕНІКС АВТОТРАНС".

Отже, накладні не містять необхідні реквізити, визначені ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", п. 2.4. Положення про документальне забезпечення записів в бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88, тому не є первинними документами, які в розумінні ст. 13, 74 Господарського процесуального кодексу України є належним доказом того, що господарська операція з передачі товару від позивача відповідачу, відбулась.

Відповідач також акцентує увагу на тому, що як вбачається з долученої до позовної заяви копії Договору поставки, представником/підписантом від імені Товариства з обмеженою відповідальністю "ФЕНІКС АВТОТРАНС" зазначено директора ОСОБА_1, проте підпис в договорі не відповідає підпису даної особи, так само відтиск печатки не збігається з печаткою ТОВ "ФЕНІКС АВТОТРАНС".

Таким чином, договір та видаткові накладні підписано невстановленими особами, які не мали необхідного обсягу цивільної дієздатності при підписанні зазначених правочинів від імені відповідача, а отже відповідачем не укладались і їх умови не погоджували.

Зважаючи на викладене позивачем не доведено, що господарська операція з передачі товару від позивача відповідачу, відбулась і відповідно виник обов`язок Товариства з обмеженою відповідальністю "ФЕНІКС АВТОТРАНС" щодо сплати грошових коштів.

18.06.2021 до господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "INTER CARS UKRAINE" надійшла відповідь на відзив від б/д № б/н (вх.№ 6878/2021 від 18.06.2021), в якій позивач зазначає, що доводи відповідача викладені у відзиві, є нічим іншим, як намаганням уникнути від виконання своїх боргових зобов`язань. В зв`язку з чим, позивач просить заявлені позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Позивач вказує, що за спірним договором відповідач отримував товар у позивача, співпраця позивача та відповідача мала довгостроковий характер, що підтверджується актом звіряння розрахунків між підприємствами станом на 01.04.2021 року. Вказаний акт підписаний представниками підприємств, на ньому проставлені підписи відповідальних осіб та печатки обох підприємств. Як вбачається з вищевказаного акту, станом на 01.01.2021 року за відповідачем рахувався борг у сумі 10 631,65 грн. Протягом січня - березня 2021 року відповідач шляхом безготівкових платежів сплачував на банківський рахунок позивача суму боргу за попередні поставки товару. У березні 2021 року відповідач отримав товар у позивача на підставі видаткових накладних у яких зазначено номер договору укладеного між сторонами. На видаткових накладних проставлено печатку аналогічну з печаткою проставленою на договорі та акті звіряння розрахунків від 01.04.2021 року.

Підписи на договорі поставки, видаткових накладних, акті звіряння взаєморозрахунків, скріплено печаткою відповідача. Як вбачається з акту звіряння розрахунків від 01.04.2021 року, відповідач і раніше отримував товар від позивача, проставляючи свою печатку на видаткових накладних, розраховувався за отриманий товар, отримував податковий кредит, жодним чином не оспорюючи вказані операції чи вказаного відтиску печатки. Відповідач у своєму відзиві не надав доказів втрати ним печатки та наявності звернення до правоохоронних органів за фактом незаконного використання його печатки.

Окрім іншого, факт поставки товару на адресу відповідача підтверджується податковими накладними, які були зареєстровані позивачем у Єдиному реєстрі податкових накладних, по факту відгрузки товару на адресу відповідача. У податкових накладних зазначено реквізити позивача та відповідача, та найменування товару, яке відповідач отримав у позивача.

Позивачем надано податкові накладні з відміткою про проставляння електронного цифрового підпису та зазначено, що вказані податкові накладні оформлювались по факту відгрузки товару відповідачу, а отже у позивача одразу ж після виписки податкової накладної виникало податкове зобов`язання зі сплати податку на додану вартість, яке сплачено до бюджету, оскільки позивач не має податкової заборгованості. У відповідача в свою чергу, виник податковий кредит, а тому не заслуговують на увагу доводи відповідача про відсутність у бухгалтерському обліку операцій з постачання товару.

Окрім іншого, відповідач не звертався до позивача з приводу відсутності фінансово-господарських документів по проведеним господарським операціям.

Відповідно до ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

За ч. 2 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази, господарський суд встановив наступні обставини, які є предметом доказування у справі.

28.09.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю "INTER CARS UKRAINE" (Постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ФЕНІКС АВТОТРАНС" (Покупець) укладено договір поставки №U48054 (далі - Договір, а.с. 7-8), відповідно до умов якого Постачальник зобов`язується передати Покупцю у встановлені строки замовлені ним запасні частини, мастильні матеріали, технічні рідини, аксесуари, інші супутні товари для транспортних засобів тощо (далі - Товар) окремими партіями, а Покупець зобов`язується приймати товар та оплачувати його. Асортимент (номенклатура), ціна та кількість товару остаточно погоджується сторонами у накладних, які є специфікаціями у розумінні ст. 266 Господарського кодексу України та складають його невід`ємну частину. Ціна Договору складається із сумарної ціни поставлених партій товару, яка вказана у видаткових накладних. (п. 1.1.-.1.2. Договору).

Договір набуває чинності з дня його належного підписання сторонами та діє до 31.12.2020 року. Якщо жодна зі сторін за три тижні до цього терміну письмово не підтвердить намір припинити договір, то строк договору продовжується на тих самих умовах до 31 грудня кожного наступного року (п. 2.1 Договору).

Ціна одиниці виміру товару, що вказана в реєстрі цін Постачальника є ринковою. Вартість товару вказується в гривнях в рахунку на оплату або видатковій накладній та відповідає рівню звичайних цін (п. 4.1 Договору).

Покупець у будь-який визначений законодавством спосіб сплачує повну ціну товару на вказаних у рахунку/накладній умовах, або шляхом: попередньої оплати - відповідно до рахунку Постачальника, при цьому перебіг строку поставки починається з наступного після надходження суми передплати на банківський рахунок Постачальника; товарного кредиту з відстроченням платежу протягом 14 календарних днів після приймання такої партії від Постачальна (п. 5.1, пп. 51.1., 5.1.2. Договору).

Відповідно до п. 6.1 Договору Постачальник поставляє товар окремими партіями в строк до 5 робочих днів від дня попередньої оплати або підтвердження замовлення на умовах EXW (франко-склад) будь-якої філії Постачальника або СРТ (перевезення оплачене до) Покупця в м. Кропивницький відповідно до Міжнародних правил "Інкотермс-2010". Конкретні умови поставки кожної партії товару вказується у видатковій накладній.

Сторонами погоджено, що у разі несвоєчасної оплати поставленого товару, Покупець за вимогою Постачальника сплачує за весь час прострочення: суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, пеню від простроченої суми у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у цей період, а також проценти (ч. 5 ст. 694 ЦК України) на прострочену суму в розмірі 15% річних (п. 10.5. Договору).

Договір підписаний та скріплений печатками сторін.

На виконання умов договору позивач постачав на адресу відповідача запасні частини для автомобілів. За повідомленням позивача, Товариство з обмеженою відповідальністю "ФЕНІКС АВТОТРАНС" за отриманий товар розрахувався частково, станом на день подання позову за ним рахується заборгованість в розмірі 21 032,32 грн, за наступними накладними: від 18.03.2021 №UAUК1_210012142 на суму 2 283,88 грн; від 18.03.2021 №UAUК1_210012097 на суму 1 699,44 грн; від 18.03.2021 №UAUК1_210012110 на суму 3 173,28 грн; від 18.03.2021 №UAUК1_210012109 на суму 3 173,28 грн; від 18.03.2021 №UAUК1_210012108 на суму 604,63 грн; від 19.03.2021 №UAUК1_210012363 на суму 385,88 грн; від 19.03.2021 №UAUК1_210012405 на суму 244,31 грн; від 23.03.2021 №UAUК1_210012980 на суму 554,87 грн; від 23.03.2021 №UAUК1_210013036 на суму 1 341,26 грн; від 23.03.2021 №UAUК1_210012978 на суму 1 762,54 грн; від 26.03.2021 №UAUК1_210012751 на суму 4 046,41 грн; від 27.03.2021 №UAUК1_210013915 на суму 1 762,54 грн, які підписано повноважними представниками сторін та скріплено печатками (а.с. 9-20).

Позивач стверджує, що відповідач свої зобов`язання за Договором належним чином не виконав, повну оплату поставленого товару в обумовлені договором строки не здійснив, що стало підставою для звернення позивача до господарського суду з позовом у даній справі.

Відповідач заперечує факт здійснення йому поставки товару за Договором від 28.09.2020 № U48054.

Вирішуючи даний спір по суті, господарський суд враховує наступні норми чинного законодавства.

Укладений між сторонами Договір за своєю правовою природою є договором поставки. Відповідно, до правовідносин, що виникли між сторонами на підставі даного договору, слід застосовувати положення законодавства, що регулюють правовідносини поставки.

У відповідності до частини 1 статті 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених вказаним Кодексом.

За правилами статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Правовідносини купівлі-продажу регулюються главою 54 Цивільного кодексу України.

Так, у відповідності до статті 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За ст. 662 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.

Статтею 663 Цивільного кодексу України передбачено, що продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Статтею 509 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно статей 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За змістом статті 599 цього Кодексу зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України).

Так, факт поставки відповідачеві товару підтверджується копіями накладних від 18.03.2021 №UAUК1_210012142, від 18.03.2021 №UAUК1_210012097, від 18.03.2021 №UAUК1_210012110, від 18.03.2021 №UAUК1_210012109, від 18.03.2021 №UAUК1_210012108, від 19.03.2021 №UAUК1_210012363, від 19.03.2021 №UAUК1_210012405, від 23.03.2021 №UAUК1_210012980, від 23.03.2021 №UAUК1_210013036, від 23.03.2021 №UAUК1_210012978, від 26.03.2021 №UAUК1_210012751, від 27.03.2021 №UAUК1_210013915, згідно яких отримання Товариством з обмеженою відповідальністю "ФЕНІКС АВТОТРАНС" товару на загальну суму 21 032,32 грн підтверджується підписом представника останнього та засвідченні відтиском печатки товариства.

Разом з тим, враховуючи, що відповідач стверджує, що вищевказані накладні не відповідають вимогам первинного документу, суд звертає увагу на наступне.

Як вбачається з наявних в матеріалах справи накладних від 18.03.2021 №UAUК1_210012142, від 18.03.2021 №UAUК1_210012097, від 18.03.2021 №UAUК1_210012110, від 18.03.2021 №UAUК1_210012109, від 18.03.2021 №UAUК1_210012108, від 19.03.2021 №UAUК1_210012363, від 19.03.2021 №UAUК1_210012405, від 23.03.2021 №UAUК1_210012980, від 23.03.2021 №UAUК1_210013036, від 23.03.2021 №UAUК1_210012978, від 26.03.2021 №UAUК1_210012751, від 27.03.2021 №UAUК1_210013915, у частині даних реквізитів та рядках зазначених документів (зі сторони Товариства з обмеженою відповідальністю "ФЕНІКС АВТОТРАНС"), містять підпис особи із зазначенням посади - "директор філії". Відбитком печатки Товариства з обмеженою відповідальністю "ФЕНІКС АВТОТРАНС" засвідчено підпис відповідальної особи.

Господарський суд визнає вірогідними доказами отримання товару відповідачем вищевказані накладні, оскільки вони крім підпису у графі зі сторони Товариства з обмеженою відповідальністю "ФЕНІКС АВТОТРАНС" містять і відтиск печатки господарства. В той же час, приймаючи до уваги, що відповідач несе повну відповідальність за законність використання його печатки та за відсутності доказів того, що печатка була загублена відповідачем, викрадена в нього або в інший спосіб вибула з його володіння, через що печаткою могла б протиправно скористатися інша особа, суд дійшов висновку про реальність господарської операції з поставки товару, який зазначений у вищезазначених накладних, позивачем відповідачу.

Аналогічні правові позиції викладені у постановах Верховного Суду від 23.07.2019 у справі № 918/780/18, від 29.01.2020 у справі №916/922/19, від 06.11.2018 у справі № 910/6216/17 та від 05.12.2018 року у справі № 915/878/16.

Також, в підтвердження наведеним доводам, відповідачем не надано суду жодних документів, які б містили інший відтиск печатки Товариства з обмеженою відповідальністю "ФЕНІКС АВТОТРАНС", ніж той, який міститься на Договорі поставки від 28.09.2020 № U48054 та відповідних накладних до нього.

При цьому, у постанові від 20.12.2018 у справі № 910/19702/17 Верховний Суд дійшов висновку, що відсутність у видаткових накладних назви посади особи, яка отримала товар за цією накладною, за наявності підпису у цій накладній, який засвідчений відтиском печатки покупця, не може свідчить про те, що такі видаткові накладні є неналежними доказами у справі. Відтиск печатки на видаткових накладних є свідченням участі особи у здійсненні господарської операції за цими накладними.

Суд також зазначає, що вимоги до видаткової накладної як і будь-якого первинного документа, передбачено ч. 2 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" (з подальшими змінами і в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин). Зокрема, первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

За приписами Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.95 № 88 (з подальшими змінами і в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), Первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, які містять відомості про господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. При реалізації товарів за готівку допускається складання первинного документа не рідше одного разу на день на підставі даних касових апаратів, чеків тощо. Для контролю та впорядкування обробки інформації на основі первинних документів можуть складатися зведені документи. Документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою. Первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Визначальною ознакою господарської операції є те, що внаслідок її здійснення має відбутися реальний рух активів, отже, судам у розгляді справи належить досліджувати, окрім обставин оформлення первинних документів, наявність або відсутність реального руху такого товару (як-то: обставини здійснення перевезення товару, поставленого за спірною видатковою накладною, обставини зберігання та використання цього товару у господарській діяльності покупця).

У разі дефектів первинних документів та невизнання стороною факту постачання спірного товару, сторони не позбавлені можливості доводити постачання товару іншими доказами, які будуть переконливо свідчити про фактичні обставини здійснення постачання товару.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 04.11.2019 у справі № 905/49/15, від 29.11.2019 у справі № 914/2267/18.

Слід також зазначити, що позивачем було складено та зареєстровано відповідні податкові накладні, які підтверджують проведення господарських операцій в бухгалтерському обліку (а.с. 56-67).

В той час, суд вважає за необхідне зазначити, що накладні від 18.03.2021 №UAUК1_210012142, від 18.03.2021 №UAUК1_210012097, від 18.03.2021 №UAUК1_210012110, від 18.03.2021 №UAUК1_210012109, від 18.03.2021 №UAUК1_210012108, від 19.03.2021 №UAUК1_210012363, від 19.03.2021 №UAUК1_210012405, від 23.03.2021 №UAUК1_210012980, від 23.03.2021 №UAUК1_210013036, від 23.03.2021 №UAUК1_210012978, від 26.03.2021 №UAUК1_210012751, від 27.03.2021 №UAUК1_210013915 містять такі обов`язкові реквізити, як дату їх складання; назву підприємства, від імені якого складено документ і якому здійснюється поставка за цією накладною; зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції; особисті підписи в графі "Товар відпустив завскладом" та " Товар отримав".

З урахуванням зазначеного, суд дійшов висновку, що наявні в матеріалах справи накладні є первинним обліковими документами у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" та відповідають вимогам, зокрема, ст. 9 названого Закону, а також наявність зареєстрованих податкових накладних, у сукупності, фіксують факт здійснення господарської операції (постачання товару), що в свою чергу є підставою для настання у відповідача обов`язку з оплати поставленого товару в повному обсязі, встановленими ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України.

Вказану позицію викладено Верховним Судом в постанові від 15.05.2020 у справі №922/1467/19.

Крім того, в матеріалах справи міститься копія Акта звіряння розрахунків за період з 01.01.2021 - 01.04.2021, в якому зафіксовано існування заборгованості Товариства з обмеженою відповідальністю "ФЕНІКС АВТОТРАНС" перед Товариством з обмеженою відповідальністю "INTER CARS UKRAINE" за Договором поставки № U48054 у розмір 21 032,32 грн, на якому також знаходяться підписи директора Товариством з обмеженою відповідальністю "ФЕНІКС АВТОТРАНС" та відбиток печатки (а.с. 53-55).

Господарський суд враховує, що у постановах Верховного Суду від 19.04.2018 у справі № 905/1198/17, від 05.03.2019 у справі № 910/1389/18, від 04.12.2019 у справі № 916/1727/17 викладено правову позицію, згідно з якою відповідно до вимог чинного законодавства акт звірки розрахунків у сфері бухгалтерського обліку та фінансової звітності не є зведеним обліковим документом, а є лише технічним (фіксуючим) документом, за яким бухгалтерії підприємств звіряють бухгалтерський облік операцій. Акт відображає стан заборгованості та в окремих випадках - рух коштів у бухгалтерському обліку підприємств та має інформаційний характер, тобто має статус документа, який підтверджує тотожність ведення бухгалтерського обліку спірних господарських операцій обома сторонами спірних правовідносин. Сам по собі акт звірки розрахунків не є належним доказом факту здійснення будь-яких господарських операцій: поставки, надання послуг тощо, оскільки не є первинним бухгалтерським обліковим документом.

Разом з цим, акт звірки може вважатися доказом у справі в підтвердження певних обставин, зокрема в підтвердження наявності заборгованості суб`єкта господарювання, її розміру, визнання боржником такої заборгованості тощо. Однак, за умови, що інформація, відображена в акті підтверджена первинними документами та акт містить підписи уповноважених на його підписання сторонами осіб. Як правило, акти звірок розрахунків (чи заборгованості) складаються та підписуються бухгалтерами контрагентів і підтверджують остаточні розрахунки сторін на певну дату. Відсутність в акті звірки підписів перших керівників сторін або інших уповноважених осіб, які мають право представляти інтереси сторін, у тому числі здійснювати дії, направлені на визнання заборгованості підприємства перед іншими суб`єктами господарювання, означає відсутність в акті звірки юридичної сили документа, яким суб`єкт господарської діяльності визнає суму заборгованості. Слід також зазначити, що чинне законодавство не містить вимоги про те, що у акті звірки розрахунків повинно зазначатись формулювання про визнання боргу відповідачем. Підписання акту звірки, у якому зазначено розмір заборгованості, уповноваженою особою боржника, та підтвердження наявності такого боргу первинними документами свідчить про визнання боржником такого боргу.

Враховуючи наведене, а також зважаючи на те, що Акт звіряння розрахунків підписано уповноваженими особами сторін Договору поставки від 28.09.2020 № U48054 та скріплено їх печатками, враховуючи, що вказаний акт містить посилання на накладні, які, як встановлено судом, є самостійними та достатніми доказами здійснення господарської операції - поставки товару (запасних частин для автомобілів), суд дійшов висновку, що Акт звіряння розрахунків, як юридичний документ, свідчить про визнання відповідачем боргу.

Крім того, доводи відповідача стосовно того, що Договір поставки від 28.09.2020 № U48054 та відповідні накладні до нього підписано з боку Товариства з обмеженою відповідальністю "ФЕНІКС АВТОТРАНС" невстановленими особами, а також підписи цих осіб є відмінними від підпису ОСОБА_1 , не підтверджено будь-якими доказами. Зокрема, наявний в матеріалах справи Акт звіряння розрахунків за період з 01.01.2021 - 01.04.2021, містить аналогічний підпис директора Товариства з обмеженою відповідальністю "ФЕНІКС АВТОТРАНС" та відбиток печатки, що міститься в Договорі поставки від 28.09.2020 № U48054 та відповідних накладних до нього.

При цьому, проведення почеркознавчої судової експертизи у даній справі відповідачем не ініціювалось, власного експертного висновку з цього приводу суду не подано.

Відповідно до ч. 1 ст. 691 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу.

У відповідності до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до частини 1 статті 693 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. У разі невиконання покупцем обов`язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За приписами частин 1, 2 статті 251 Цивільного кодексу України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Таким чином, матеріали справи свідчать, що позивач свої зобов`язання за договором виконав повністю, поставив відповідачу Товар на загальну суму 21 032,32 грн, термін оплати відповідно до умов Договору та накладних настав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 96 Цивільного кодексу України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями.

Відповідач самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями і така відповідальність не може ставитися у залежність від дій чи бездіяльності будь-яких третіх осіб.

Отже, відповідач свої зобов`язання не виконав, чим порушив вимоги ч. 2 ст. 193 Господарського кодексу України, якою передбачено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

З огляду на наведені вище приписи законодавства, відсутність доказів проведення відповідачем розрахунків у повному обсязі за отриманий товар, суд вважає позовні вимоги про стягнення 21 032,32 грн основного борг правомірними та обґрунтованими.

Крім того, позивачем заявлено до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "ФЕНІКС АВТОТРАНС" 383,42 грн пені та 395,92 грн - 15% річних.

У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 549 Цивільного кодексу України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами. Відповідно до ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, що передбачено ст. 3 зазначеного Закону.

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не передбачено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано (ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України).

Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими грошовими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором (ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч. 5 ст. 694 Цивільного кодексу України, якщо покупець прострочив оплату товару, на прострочену суму нараховуються проценти відповідно до статті 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути оплачений, до дня його фактичної оплати.

Згідно з ст. 536 Цивільного кодексу України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Сторонами погоджено, що у разі несвоєчасної оплати поставленого товару, Покупець за вимогою Постачальника сплачує за весь час прострочення: суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, пеню від простроченої суми у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у цей період, а також проценти (ч. 5 ст. 694 ЦК України) на прострочену суму в розмірі 15% річних (п. 10.5. Договору).

Разом з цим, при перевірці судом правильності нарахування позивачем пені та 15% річних встановлено, що останнім визначено неправильний період нарахування.

Згідно правил ч. 5 ст. 254 Цивільного кодексу України, якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Останнім днем для сплати заборгованості відповідно до накладної №UAUК1_210013915 від 27.03.2021 на суму 1 762,00 грн є 10.04.2021, що припадає на вихідний день (субота). Отже, останнім днем строку для оплати є 12.04.2021 (понеділок), а тому прострочення виконання зобов`язання починається з 13.04.2021.

Таким чином, суд здійснивши власний розрахунок пені із використанням системи "Ліга", встановив:

- пеня, яка підлягає стягненню за накладними від 18.03.2021 №UAUК1_210012142, від 18.03.2021 №UAUК1_210012097, від 18.03.2021 №UAUК1_210012110, від 18.03.2021 №UAUК1_210012109 та від 18.03.2021 №UAUК1_210012108 за період з 02.04.2021 по 20.05.2021 на суму боргу 10 934,00 грн становить 211,79 грн;

- пеня, яка підлягає стягненню за накладними від 19.03.2021 №UAUК1_210012363 та від 19.03.2021 №UAUК1_210012405 за період з 03.04.2021 по 16.04.2021 на суму боргу 630,00 грн становить 11,98 грн;

- пеня, яка підлягає стягненню за накладними від 23.03.2021 №UAUК1_210012980, від 23.03.2021 №UAUК1_210013036, від 23.03.2021 №UAUК1_210012978 за період з 07.04.2021 по 20.05.2021 на суму боргу 3 658,00 грн становить 64,34 грн;

- пеня, яка підлягає стягненню за накладною від 26.03.2021 №UAUК1_210012751 за період з 10.04.2021 по 20.05.2021 на суму боргу 4 046,00 грн становить 66,83 грн;

- пеня, яка підлягає стягненню за накладною від 27.03.2021 №UAUК1_210013915 за період з 13.04.2021 по 20.05.2021 на суму боргу 1 762,00 грн становить 27,23 грн.

Крім того, суд враховує, що згідно накладної від 26.03.2021 №UAUК1_210012751 товар поставлено на суму 4 046,41 грн, тоді як позивач здійснює нарахування пені на суму 4 046,00 грн. В даному випадку, суд не виходячи за межі позовних вимог, з врахуванням положень ст. 14 Господарського процесуального кодексу України, здійснив власний розрахунок пені з урахуванням суми, яка зазначена позивачем.

Враховуючи викладені обставини, стягненню з відповідача підлягає пеня в сумі 382,17 грн.

Крім того, суд здійснивши власний розрахунок 15% річних із використанням системи "Ліга", встановив:

- за період з 01.04.2021 по 20.05.2021 на суму боргу 630,191 грн (за накладними від 18.03.2021 №UAUК1_210012142, від 18.03.2021 №UAUК1_210012097, від 18.03.2021 №UAUК1_210012110, від 18.03.2021 №UAUК1_210012109 та від 18.03.2021 №UAUК1_210012108) 15% становлять 220,19 грн;

- за період з 01.04.2021 по 20.05.2021 на суму боргу 10 934,51 грн (за накладними від 19.03.2021 №UAUК1_210012363 та від 19.03.2021 №UAUК1_210012405) 15% становлять 12,43 грн;

- за період з 06.04.2021 по 20.05.2021 на суму боргу 3 658,67 грн (за накладними від 23.03.2021 №UAUК1_210012980, від 23.03.2021 №UAUК1_210013036, від 23.03.2021 №UAUК1_210012978 за період з 07.04.2021 по 20.05.2021) 15% становлять 66,15 грн;

- за період з 10.04.2021 по 20.05.2021 на суму боргу 4 046,41 грн (за накладною від 26.03.2021 №UAUК1_210012751) 15% становлять 68,18 грн;

- за період з 13.04.2021 по 20.05.2021 на суму боргу 1 762,54 грн (за накладною від 27.03.2021 №UAUК1_210013915) 15% становлять 27,52 грн.

Враховуючи викладені обставини, стягненню з відповідача підлягає 394,47 грн - 15% річних.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.94 року Європейського суду з прав людини у справі "Руїс Торіха проти Іспанії"). Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 року у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Слід також зазначити, що відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 10.02.2010 року у справі "Серявін та інші проти України" суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 09.12.94 року серія A, № 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 01.07.2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див.рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), № 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

З огляду на вищевикладене, всі інші аргументи, доводи та міркування сторін залишені судом без задоволення та не прийняті судом до уваги як необґрунтовані та безпідставні.

Враховуючи встановлені обставини, господарський суд вважає позовні вимоги про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "ФЕНІКС АВТОТРАНС" 21 032,32 грн основного боргу, 382,17 грн пені та 394,47 грн 15% річних доведеними, обґрунтованими, такими, що відповідають фактичним обставинам справи і не спростованими належним чином у встановленому законом порядку відповідачем, а відтак, заявлені вимоги підлягають задоволенню.

На підставі ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 74, 76, 77, 129, 233, 236-241, 326, 327 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ФЕНІКС АВТОТРАНС" (25014, Кіровоградська область, м. Кропивницький, проспект Інженерів, буд. 10-А; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "INTER CARS UKRAINE" (29009, м. Хмельницький, вул. Толстого, 1/1; ) 21 032,32 грн основного боргу, 382,17 грн пені та 394,47 грн 15% річних, а також 2 269,77 грн судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

В іншій частині позову відмовити.

Повідомити учасників справи про відсутність у суду технічної можливості надавати інформацію про вебадресу судового рішення у Єдиному державному реєстрі судових рішень одночасно з врученням (надсиланням/видачею) копії повного або скороченого такого рішення до затвердження Положення про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи.

Ознайомитись з електронною копією судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень можна за його вебадресою: http://reyestr.court.gov.ua.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення в порядку передбаченому Господарським процесуальним кодексом України. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Копії рішення надіслати Товариству з обмеженою відповідальністю "INTER CARS UKRAINE" (на електронну пошту: ); Товариству з обмеженою відповідальністю "ФЕНІКС АВТОТРАНС" (25014, Кіровоградська область, м. Кропивницький, проспект Інженерів, буд. 10-А).

Рішення складено 23.07.2021.

Суддя О.Л. Бестаченко