ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.07.2021м. ДніпроСправа № 904/3090/21

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Фещенко Ю.В.,

за участю секретаря судового засідання Михайлової К.В.

та представників:

від позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним): не з`явився;

від відповідача за первісним позовом (відповідача за зустрічним): ОСОБА_1 ;

Хорошкін С.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження справу

за первісним позовом Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (м. Київ) в особі Відокремленого підрозділу "Рівненська атомна станція" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (м. Вараш, Рівненська область)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Агропромкомплект" (м. Дніпро)

про стягнення пені за договором поставки № 53-122-01-19-08955 від 09.12.2019 у розмірі 11903 грн. 88 коп.

та

за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Агропромкомплект" (м. Дніпро)

до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (м. Київ) в особі Відокремленого підрозділу "Рівненська атомна станція" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (м. Вараш, Рівненська область)

про стягнення заборгованості за договором поставки № 53-122-01-19-08955 від 09.12.2019 у загальному розмірі 190 455 грн. 21 коп. (з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог від 26.05.2021)

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Державне підприємство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Рівненська атомна станція" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (далі - позивач за первісним позовом) звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з первісною позовною заявою, в якій просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Агропромкомплект" (далі - відповідач за первісним позовом) пеню за договором за договором поставки № 53-122-01-19-08955 від 09.12.2019 у розмірі 11 903 грн. 88 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем зобов`язань за договором поставки № 53-122-01-19-08955 від 09.12.2019 в частині своєчасної поставки товару на суму 595 194 грн. 00 коп. (фактичної поставки його із простроченням), внаслідок чого, на підставі пункту 9.1. договору позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача пеню за період прострочення з 21.12.2019 по 09.01.2021 в сумі 11 903 грн. 88 коп.

Ухвалою суду від 29.03.2021 первісну позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами.

Від відповідача надійшли заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження (вх. суду № 16851/21 від 05.04.2021), в яких останній просив суд врахувати ті обставини, що справа має значне коло питань, які підлягають з`ясуванню та дослідженню судом, а також зазначає про необхідність подання відповідачем, як відзиву на позовну заяву із запереченнями щодо позовних вимог, так і зустрічного позову із власними вимогами, у зв`язку з чим вказує на те, що справа повинна розглядатися за правилами загального позовного провадження.

Оскільки, станом на момент подання вказаного клопотання були відсутні підстави для переходу до розгляду справи за правилами загального позовного провадження, але відповідач зазначив про намір подати зустрічну позовну заяву, що є такою підставою, розгляд вказаного клопотання судом було відкладено.

Від відповідача за первісним позовом надійшла зустрічна позовна заява (вх. суду №4061/21 від 16.04.2021), в якій він просив суд стягнути з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Рівненська атомна станція" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Агропромкомплект" заборгованість за договором поставки № 53-122-01-19-08955 від 09.12.2019 у загальному розмірі 188 270 грн. 98 коп., яка складається з наступних сум:

- 165 194 грн. 00 коп. - основний борг;

- 19 253 грн. 84 коп. - інфляційні втрати;

- 3 823 грн. 14 коп. - 3% річних.

Позовні вимоги за зустрічним позовом обґрунтовані порушенням відповідачем зобов`язань за договором поставки № 53-122-01-19-08955 від 09.12.2019 в частині повного та своєчасного розрахунку за поставлений позивачем за зустрічним позовом товар, внаслідок чого у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість в сумі 188 270 грн. 98 коп. На підставі статті 625 Цивільного кодексу України позивач за зустрічним позовом нарахував та просить суд стягнути з відповідача інфляційні втрати за період з грудня 2020 року по березень 2021 року у сумі 19 253 грн. 84 коп., а також 3% річних за загальний період прострочення з 01.12.2020 по 14.04.2021 у сумі 3 823 грн. 14 коп.

Також позивач за зустрічним позовом просив суд стягнути витрати по сплаті судового збору.

Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вх. суду № 19270/21 від 16.04.2021), в якому він просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на таке:

- відповідач зі своєї сторони вчинив всі необхідні дії для виконання власних зобов`язань за спірним договором поставки № 53-122-01-19-08955 від 09.12.2019. Так, перед укладенням та опублікуванням вищевказаного договору у відкритому доступі на веб-порталі https://prozorro.gov.ua, відповідачем 04.12.2019 підписано з експортером-постачальником W-Z sp. z.o.o. специфікацію № 7 від 04.12.2019 за договором № 1/04/2019 від 18.04.2019, відповідно до якої замовлено продукцію, яка була компонентами набору - предмету поставки за договором № 53-122-01-19-08955 від 09.12.2019. У подальшому відбулася затримка товару (предмету за спірним договором поставки), у зв`язку з чим відповідач неодноразово звертався до експортера для отримання товару, проте лише 03.01.2020 о 16:14 год. відповідача було повідомлено про закінчення оформлення транзитної декларації й направлення товаросупровідних документів, необхідних для проведення процедур розмитнення вантажу, а також про очікування вантажу в місті Дніпро 08.01.2020. Ця затримка була спричинена святкуванням Різдва в Україні;

- відповідач вчинив всі залежні від нього дії для своєчасного та повного виконання власних зобов`язань за договором поставки № 53-122-01-19-08955 від 09.12.2019 та прострочення поставки відбулось за відсутності вини ТОВ "НВП "Агропромкомплект", а відтак, застосування до відповідача штрафних санкцій у вигляді пені є необґрунтованим;

- у разі відхилення доводів відповідача про відсутність підстав для застосування до нього відповідальності у вигляді пені, ТОВ "НВП "Агропромкомплект" просить суд зменшити заявлений розмір пені на 100%;

- відповідач - "НВП "Агропромкомплект" фактично визнає обставини прострочення виконання зобов`язання за договором, яке пов`язує із затримкою постачальником продукції строків доставки продукції (частково з підстав різдвяно-новорічних свят та, у зв`язку з цим, збільшення кількості вихідних днів у грудні та січні місяцях). Відповідач намагався мінімізувати наслідки впливу порушення строків поставки продукції; вживав всіх можливих заходів для уникнення або подолання наслідків впливу прострочення строків поставки продукції на виконання договірних зобов`язань, зокрема відповідач повідомляв про затримку поставки продукції листом № 1877 від 21.12.2020, та відразу після отримання продукції виконав прийняті на себе зобов`язання з поставки визначеної партії продукції позивачу у зв`язку з чим затримка поставки продукції склала 20 календарних днів (з врахуванням святкових новорічно-різдвяних та вихідних днів, а без врахуванням святкових та вихідних днів - прострочення поставки становило лише 9 робочих);

- суттєвою обставиною у справі є те, що позивач не розрахувався з відповідачем за отриману за спірним договором поставки продукцію (за прострочення поставки якої просить стягнути з відповідача пеню) та станом на 15.04.2021 за позивачем перед відповідачем тільки за договором поставки № 53-122-01-19-08955 від 09.12.2019 обліковується заборгованість в розмірі 165 194 грн. 00 коп. Загальна прострочена заборгованість позивача перед відповідачем станом на 15.04.2021 складає 488 672 грн. 00 коп.

Ухвалою суду від 19.04.2021 зустрічну позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Агропромкомплект" прийнято для спільного розгляду з первісним позовом.

Ухвалою суду від 19.04.2021 здійснено перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження, розпочато розгляд справи зі стадії відкриття провадження у справі, справу призначено до розгляду у підготовчому засіданні на 13.05.2021.

Від позивача за первісним позовом надійшла відповідь на відзив на первісний позов (вх. суду № 21650/21 від 28.04.2021), в якій він позовні вимоги за первісним позовом підтримує у повному обсязі та вказує на те, що доводи відповідача щодо відсутності вини, а також наявності підстав для зменшення пені на 100% є безпідставними та необґрунтованими, так як підписавши договір поставки відповідач знав про ступінь відповідальності за його порушення.

Від відповідача за первісним позовом надійшли заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву (вх. суду 21951/21 від 30.04.2021), в яких він просить суд відмовити у задоволенні первісного позову у повному обсязі та у разі неможливості відмовлення в задоволенні позову, зменшити розмір заявленої до стягнення пені на 100%, посилаючись на таке:

- приписами статті 617 Цивільного кодексу України визначено, що в разі порушення особою зобов`язання, вона звільняється від відповідальності за таке порушення, якщо доведе, що його причиною є випадок або непереборна сила. Аналогічну норму містить і стаття 218 Господарського кодексу України. Укладаючи спірний договір поставки ТОВ "Науково-виробниче підприємство "Агропромкомплект" розраховувало на певні обставини, своєчасно вчинило всі необхідні дії щодо закупівлі комплектуючих наборів, проявляло належну дбайливість, та натомість, не могло передбачити, що міжнародний перевізник визначеної договором поставки № 53-122-01-19-08955 від 09.12.2019 продукції порушить обумовлені строки доставки цієї продукції покупцю - ТОВ "Науково-виробниче підприємство "Агропромкомплект", що в свою чергу, зумовить порушення ним строків доставки цієї продукції позивачу за первісним позовом ДП "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Рівненська атомна станція" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом";

- твердження позивача за первісним позовом, що підписавши договір відповідач за первісним позовом усвідомлював та знав ступінь власної відповідальності за порушення його умов, не змінює факту неможливості передбачити незалежні від ТОВ "Науково-виробниче підприємство "Агропромкомплект" обставини, які зумовили порушення строків доставки продукції (лише на 9 робочих днів у період новорічних свят), оскільки залежать від інших осіб та їх дій, отже фактичною причиною порушення умов договору поставки № 53-122-01-19-08955 від 09.12.2019 є випадковий збіг обставин наприкінці 2019 року - початку 2020 року, що негативно вплинув на збільшення строку поставки;

- суттєвою та не спростованою позивачем за первісним позовом є та обставина, що відповідач вживав всі залежні від нього заходи та вчиняв всі відповідні дії для можливості усунення як самого порушення строків поставки продукції, так і можливих наслідків такого порушення для позивача за первісним позовом, в тому числі, шляхом повідомлення його про затримку поставки продукції з проханням погодити продовження строку поставки продукції до 15.01.2020, що підтверджується листом № 1877 від 21.12.2019. При цьому, відповідач за первісним позовом звертає увагу на те, що позивач за первісним позовом, отримавши дане повідомлення, не заперечував проти зміни строку поставки, не зазначав про наслідки, які може зумовити зміна строків поставки продукції та не повідомляв про втрату інтересу в її отриманні, а відтак, за принципом мовчазної згоди погодив таку зміну строків поставки продукції;

- відповідач за первісним позовом вказує на те, що довів належними доказами те, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, а відтак, довів відсутність у нього вини у порушенні строків поставки продукції;

- недоведеність понесення позивачем за первісним позовом збитків внаслідок затримки поставки продукції відповідачем призводить до порушення принципу застосування відповідальності у вигляді неустойки, сутність якого зведена до компенсації кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасних дій контрагента. Враховуючи недоведеність збитків, які міг би понести позивач за первісним позовом, то і порушене питання про компенсацію таких витрат є безпідставним й необґрунтованим;

- позивач за первісним позовом, в свою чергу, допустив прострочення оплати за отриману продукцію за спірним договором поставки понад 150 календарних днів і мас прострочену заборгованість на день подачі заперечень (30.04.2021) в сумі 165 194 грн. 00 коп., що зумовило суттєве погіршення майнового стану відповідача за первісним позовом - ТОВ "Науково-виробниче підприємство "Агропромкомплект".

Від відповідача за зустрічним позовом надійшов відзив на зустрічну позовну заяву (вх. суду № 22279/21 від 25.05.2021), в якому зазначив про таке:

- заборгованість перед позивачем за зустрічним позовом з оплати поставленої продукції виникла у зв`язку з критичною фінансовою ситуацією ДП "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом", яка призвела до відсутності грошових коштів на оплату товарів і послуг перед постачальником;

- ДП "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Рівненська атомна станція" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" визнає позов в частині стягнення основного боргу у розмірі 165 194 грн. 00 коп. та просить суд застосувати положення частини 1 статті 130 Господарського процесуального кодексу України та вирішити питання щодо повернення позивачу з державного бюджету 50% судового збору;

- відповідач за зустрічним позовом просить суд відмовити у задоволенні вимоги про стягнення з останнього 3% річних та інфляційних нарахувань;

- щодо заявленої вимоги про покладення на ДП "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Рівненська атомна станція" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" судових витрат, то останнє зазначає про те, що незважаючи на той факт, що позивачем документально не підтверджені понесені витрати на правову допомогу адвоката, відповідач не погоджується із заявленою сумою витрат на правову допомогу у розмірі 16 344 грн. 00 коп., оскільки дана справа не є складною, не потребує додаткових експертиз, додаткового аналізу судової практики, складності при формуванні правової позиції, більше того відповідач не заперечує щодо заявлених вимог про стягнення заборгованості за договором поставки, а тому спору між сторонами як такого фактично немає, отже рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у даній справі мінімальний, що в свою чергу також говорить про неспівмірність, нерозумність та невідповідність критеріям реальності заявленої до стягнення суми витрат на правничу допомогу адвоката з боку позивача.

Крім того, у вказаному вище відзиві на зустрічну позовну заяву містилося клопотання про забезпечення участі представника позивача за первісним позовом у наступному судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення за допомогою системи EasyCon.

Ухвалою суду від 07.05.2021 було відмовлено у задоволенні вказаного клопотання, у зв`язку з наявністю справ, призначених до розгляду у залах Господарського суду Дніпропетровської області у відповідний день та час (зайнятістю залів судових засідань облаштованих відповідними технічними засобами).

Від позивача за зустрічним позовом надійшла відповідь на відзив на зустрічну позовну заяву (вх. суду № 22970/21 від 11.05.2021), в якій він просить суд задовольнити зустрічний позов у повному обсязі, включаючи відшкодування витрат на правничу допомогу адвоката, та обґрунтовує свою позицію таким:

- між сторонами не укладалась мирова угода, відповідач за зустрічним позовом визнає тільки частину позовних вимог (стягнення основного боргу), тобто підстави для застосування частини 1 статті 130 Господарського процесуального кодексу України відсутні;

- у відзиві на зустрічний позов міститься визнання позову відповідачем лише в частині стягнення основного боргу у розмірі 165 194 грн. 00 коп., замість заявлених 188 278 грн. 98 коп., а відтак визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті не відбулось;

- твердження про наявність критичної фінансової ситуації у відповідача за зустрічним позовом не підтверджено доказами та у будь-якому разі не звільняє сторону від необхідності виконання прийнятих на себе за договором зобов`язань шляхом оплати фактично поставленої продукції. При цьому, відповідач за зустрічним позовом жодного разу не повідомив про неможливість виконання умов договору в частині оплати за поставлену продукцію та не вчинив будь-яких дій, які б могли мінімізувати втрати та збитки постачальника продукції - позивача за зустрічним позовом. Більше того, надана суду відповідачем за зустрічним позовом інформація щодо критичної фінансової ситуації відповідача за зустрічним позовом є недостовірною та спростовується повідомленням з офіційного сайту компанії від 28.04.2021 про значне покращення фінансового стану у першому кварталі 2021 року та про подальше зростання валового та чистого прибутку у другому кварталі 2021 року;

- враховуючи кількість витраченого часу адвоката на всі необхідні для розгляду справи дії як-то вивчення документів сторони, узгодження правової позиції, підготування заяви про розгляд справи за правилами загального позовного провадження, підготування зустрічного позову з доказами, відповіді на відзив за зустрічним позовом, а також за первісним позовом - підготування відзиву, заперечень на відповідь на відзив тощо, заплановане відвідування судових засідань та представництво інтересів ТОВ "Науково-виробниче підприємство "Агропромкомплект" у суді, свідчить про правомірно заявлену суму витрат на правову допомогу адвоката, про відшкодування якої заявлятиме позивач за зустрічним позовом після винесення рішення у справі у встановленому Господарським процесуальним кодексом України порядку.

У підготовче засідання 13.05.2021 з`явився представник відповідача за первісним позовом, представник позивача у вказане засідання не з`явився; при цьому судом враховано наявність клопотання позивача за первісним позовом про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, а також неможливість її проведення, у зв`язку з наявністю справ, призначених до розгляду в залах Господарського суду Дніпропетровської області у відповідний день та час (зайнятістю залів судових засідань облаштованих відповідними технічними засобами).

Враховуючи вказане, ухвалою суду від 13.05.2021 підготовче засідання було відкладено на 27.05.2021.

Крім того, судом відзначено, що у відзиві на зустрічну позовну заяву (вх. суду №22279/21 від 05.05.2021), містилося клопотання про участь представника позивача за первісним позовом у наступному судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення за допомогою системи EasyCon.

Ухвалою суду від 14.05.2021 було відмовлено у задоволенні вказаного клопотання, у зв`язку з наявністю справ, призначених до розгляду у залах Господарського суду Дніпропетровської області у відповідний день та час (зайнятістю залів судових засідань облаштованих відповідними технічними засобами).

Від позивача за первісним позовом засобами електронного зв`язку надійшла заява (вх. суду № 25258/21 від 24.05.2021), в якій він просив суд здійснювати розгляд справи без участі його представника за наявними у справі матеріалами, а також, зазначив про те, що підтримує позовні вимоги за первісним позовом у повному обсязі та просить суд у задоволенні зустрічного позову в частині стягнення 3% річних та інфляційних втрат відмовити.

Від позивача за зустрічним позовом надійшла заява про збільшення розміру позовних вимог (вх. суду № 26114/21 від 26.05.2021), в якій він просить суд стягнути з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Рівненська атомна станція" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" на користь ТОВ "Науково-виробниче підприємство "Агропромкомплект" заборгованість за договором поставки № 53-122-01-19-08955 від 09.12.2019 у загальному розмірі 190 455 грн. 21 коп., яка складається з наступних сум:

- 165 194 грн. 00 коп. - основний борг;

- 20 894 грн. 97 коп. - інфляційні втрати;

- 4 366 грн. 24 коп. - 3% річних.

Вказана заява про збільшення розміру позовних вимог обґрунтована тим, що станом на 25.05.2021 сума основного боргу відповідачем за зустрічним позовом не сплачена, у зв`язку з чим позивач за зустрічним позовом має право на стягнення з відповідача за зустрічним позовом інфляційних втрат та 3% річних. Так, позивач за зустрічним позовом збільшив вимоги в частині стягнення інфляційних втрат, здійснивши їх розрахунок за період з грудня 2020 року по квітень 2021 року в сумі 20 894 грн. 97 коп., а також 3 % річних, здійснивши їх розрахунок за період з 01.12.2020 по 24.05.2021 на суму 4 366 грн. 24 коп.

Оскільки заява позивача за зустрічним позовом про збільшення розміру зустрічних позовних вимог подана позивачем з додержанням вимог статті 46 Господарського процесуального кодексу України, не порушує чиї-небудь права та охоронювані законом інтереси, судом вказана заява була прийнята до розгляду.

У підготовче засідання 27.05.2021 з`явився представник відповідача за первісним позовом; представник позивача у вказане засідання не з`явився, при цьому судом враховано наявність заяви позивача за первісним позовом про розгляд справи без участі його представника, яку було задоволено судом.

Судом відзначено, що позивачем за зустрічним позовом подано заяву про збільшення розміру позовних вимог, яку було надіслано відповідачу лише 26.05.2021, отже така заява не була отримана відповідачем за зустрічним позовом.

У зв`язку з викладеним, ухвалою суду від 27.05.2021 було продовжено строк проведення підготовчого провадження на 30 днів, а саме: по 18.07.2021 включно та відкладено підготовче засідання на 01.07.2021.

Від відповідача за зустрічним позовом надійшла відповідь на заяву про збільшення розміру позовних вимог (вх. суду № 28366/21 від 08.06.2021), в якій він вказує про те, що не погоджується з викладеними у ній вимогами та підтримує позицію, викладену у відзиві на зустрічну позовну заяву.

Від позивача за первісним позовом надійшла заява (вх. суду № 29315/21 від 14.06.2021), в якій він просить суд:

- здійснювати розгляд справи без участі його представника за наявними у справі матеріалами;

- позовні вимоги за первісним позовом задовольнити у повному обсязі;

- зазначає, що позовні вимоги заявлені за зустрічним позовом в частині стягнення основного боргу у розмірі 165 194 грн. 00 коп. відповідач за зустрічним позовом визнає та просить суд застосувати положення частини 1 статті 130 Господарського процесуального кодексу України та вирішити питання щодо повернення позивачу за зустрічним позовом з державного бюджету 50 відсотків судового збору;

- відмовити ТОВ "Науково-виробниче підприємство "Агропромкомплект" у стягненні 3% річних та інфляційних втрат, заявлених у зустрічному позові;

- зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, у разі надання ТОВ "Науково-виробниче підприємство "Агропромкомплект" документального підтвердження їх понесення.

У підготовче засідання 01.07.2021 з`явився представник відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним позовом); представник позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним позовом) у вказане засідання не з`явився, при цьому судом враховано наявність клопотання останнього про розгляд справи без участі його представника, яке було задоволено судом.

У підготовчому засіданні 01.07.2021 судом, відповідно до вимог статті 182 Господарського процесуального кодексу України, були здійснені всі дії, необхідні для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справи по суті.

Враховуючи викладене, ухвалою суду від 01.07.2021 було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 20.07.2021.

Від позивача за первісним позовом надійшла заява (вх. суду № 34192/21 від 12.07.2021), в якій він просить суд:

- здійснювати розгляд справи без участі його представника за наявними у справі матеріалами;

- позовні вимоги за первісним позовом задовольнити у повному обсязі;

- зазначає, що позовні вимоги заявлені за зустрічним позовом в частині стягнення основного боргу у розмірі 165 194 грн. 00 коп. відповідач за зустрічним позовом визнає та просить суд застосувати положення частини 1 статті 130 Господарського процесуального кодексу України та вирішити питання щодо повернення позивачу за зустрічним позовом з державного бюджету 50 відсотків судового збору;

- відмовити ТОВ "Науково-виробниче підприємство "Агропромкомплект" у стягненні 3% річних та інфляційних втрат, заявлених у зустрічному позові;

- зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, у разі надання ТОВ "Науково-виробниче підприємство "Агропромкомплект" документального підтвердження їх понесення.

Від позивача за зустрічним позовом надійшла заява (вх. суду № 34884/21 від 15.07.2021), в якій він просив суд вирішити питання щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу в сумі 19 706 грн. 00 коп., долучивши копію договору, актів приймання-передачі наданих послуг, копії платіжних доручень та підтвердження правового статусу адвоката у представника. До заяви були долучені докази направлення заяви відповідачу за зустрічним позовом 15.07.2021.

У судове засідання 20.07.2021 з`явилися представники відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним позовом); представник позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним позовом) у вказане засідання не з`явився, при цьому судом враховано наявність клопотання останнього про розгляд справи без участі його представника, яке було задоволено судом.

У судовому засіданні 20.07.2021 вказані представники висловили свої правові позиції щодо первісного та зустрічного позову; навели доводи в обґрунтування такої позиції.

Судом враховано, що всіма учасниками судового процесу висловлена своя правова позиція у даному спорі.

Враховуючи достатність часу, наданого учасникам справи для підготовки до судового засідання та подання доказів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивної господарського процесу, закріплені у статті 129 Конституції України та статтях 13, 14, 74 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, висловлення своєї правової позиції у спорі та надання відповідних доказів..

Під час розгляду справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

У судовому засіданні 20.07.2021 проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суд, розглянувши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши представників відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним позовом), господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Так, 09.12.2019 між Державним підприємством "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Рівненська атомна станція" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (далі - позивач за первісним позовом, замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Агропромкомплект" (далі - відповідач за первісним позовом, постачальник) було укладено договір поставки № 53-122-01-19-08955 (далі - договір, а.с.16-20), відповідно до умов якого в порядку та на умовах, визначених договором, постачальник зобов`язується поставити і передати у власність замовника певну продукцію, а замовник, в свою чергу, зобов`язується оплатити продукцію за кількістю та за цінами, що передбачені у специфікації № 1 (додаток № 1 до договору).

У пунктах 11.1. та 11.2. договору сторони визначили, що договір вважається укладеним з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками (для контрагентів, які застосовують печатку). Строк дії договору - по 31.03.2020, а в частині виконання гарантійних зобов`язань постачальника, що передбачені договором - до спливу гарантійних строків. Укладений сторонами договір оприлюднюється на веб-порталі Уповноваженого органу згідно з Законом України "Про публічні закупівлі". Дата (момент) укладення договору зазначається у звіті про результати проведення процедури закупівлі, який автоматично формується електронною системою закупівель та оприлюднюється протягом одного дня після оприлюднення замовником договору про закупівлю на веб-порталі Уповноваженого органу.

Як вбачається з матеріалів справи договір було оприлюднено 10.12.2019 (а.с.10-15).

Доказів зміни, розірвання чи визнання недійсним вказаного договору сторонами суду не надано.

Судом встановлено, що укладений правочин за своїм змістом та правовою природою є договором поставки, який підпадає під правове регулювання норм § 3 глави 54 Цивільного кодексу України та § 1 глави 30 Господарського кодексу України.

Судом також встановлено, що у вказаному договорі сторонами було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов, встановлених законом для даного виду договорів, договір підписаний уповноваженими представниками сторін, їх підписи скріплено печатками підприємств, отже, з урахуванням презумпції правомірності правочину, такий договір є правомірним, укладеним та таким, що породжує у сторін права та обов`язки щодо його виконання.

Згідно з частиною 1 статті 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

За приписами частини 2 статті 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до частини 1 статті 662 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Згідно з пунктом 1.2. договору предметом поставки за договором є 44510000-8 набір інструментів, який передбачений специфікацією № 1 до договору.

За умовами пункту 2.1. договору ціна продукції, що поставляється за договором складає 495 995 грн. 00 коп., крім того ПДВ - 99 199 грн. 00 коп. Загальна сума договору складає 595 194 грн. 00 коп. (пункт 2.2. договору).

Пунктом 2.3. договору передбачено, що кількість товару та ціна за одиницю товару вказана у специфікації № 1 (додаток № 1) до договору.

Згідно з пунктом 2.4. договору ціна на продукцію є остаточною і змінам не підлягає.

Відповідно до умов пункту 4.1. договору кількість та асортимент продукції визначається у специфікації № 1 (додаток № 1 до договору).

У відповідності до вказаних вище умов, до договору сторонами було підписано додаток № 1 - Специфікацію № 1, в якій сторони визначили найменування товару, його кількість, ціну та загальну вартість - 595 194 грн. 00 коп. (а.с.21).

В силу приписів статті 663 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього кодексу.

У пункті 3.1. договору сторонами погоджено, що продукція поставляється постачальником на умовах DDP Інкотермс-2010 в строк 10 календарних днів з дати оприлюднення даного договору на веб-порталі Уповноваженого органу згідно Закону України "Про публічні закупівлі". Місце поставки та вантажоодержувач: 34400, м. Вараш, Рівненська область, склад РВ ВП "Складське господарство" ДП "НАЕК "Енергоатом".

Як вбачається з матеріалів справи договір було оприлюднено 10.12.2019 (а.с.15), отже граничним строком поставки товару на суму 595 194 грн. 00 коп. є 20.12.2019.

Пунктом 8.4. договору визначено, що датою поставки продукції вважається дата підписання видаткової накладної або накладної вантажоодержувачем. Ризик випадкового пошкодження або випадкового знищення продукції переходить до замовника з моменту поставки продукції.

Відповідно до умов пункту 8.5. договору перехід права власності на продукцію за договором відбувається в момент поставки продукції за умови наявності належним чином оформлених товарно-супровідних документів.

Як вбачається з матеріалів справи, узгоджений сторонами у Специфікації № 1 до договору товар на суму 595 194 грн. 00 коп. було поставлено відповідачем та передано позивачу за первісним позовом 10.01.2020, про що сторонами було складено та підписано накладну № 241203А/с3/01 від 24.12.2019 (а.с.24).

Передача відповідачем товару на суму 595 194 грн. 00 коп. позивачу за первісним позовом лише 10.01.2020 підтверджується також Актом приймання-передачі продукції від 10.01.2020 (а.с.68) та товарно-транспортною накладною № 8 від 09.01.2020 (а.с.69).

Факт виконання зобов`язання з поставки товару на суму 595 194 грн. 00 коп. лише 10.01.2020 також підтверджується обома сторонами у даній справі.

Суд зауважує, що товар, визначений умовами договору (Специфікації), у повній мірі відповідає товару, що було поставлено згідно з вказаною накладною.

При цьому, відповідно до частин 1 та 2 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

Враховуючи вказане, матеріалами справи підтверджується, та сторонами у справі не заперечується, наявність факту прострочення виконання зобов`язання з поставки товару на суму 595 194 грн. 00 коп. в період з 21.12.2019 по 09.01.2020 (20 днів).

При цьому, відповідно до умов пункту 9.1. договору у випадку порушення строків поставки постачальник зобов`язується сплатити замовнику пеню у розмірі 0,1% від суми непоставленої (недопоставленої) продукції за кожен день прострочки, при цьому, у випадку прострочки поставки (недопоставки) продукції понад 30 діб, постачальник додатково сплачує замовнику штраф у розмірі 7% від суми непоставленої (недопоставленої) продукції. У випадку порушення постачальником взятих на себе зобов`язань по поставці продукції відносно якості та/або комплектності постачальник сплачує замовнику штраф у розмірі 20% вартості неякісної (некомплектної) продукції. Сплата вказаних штрафних санкцій не звільняє постачальника від виконання зобов`язань за договором.

Отже, за порушення відповідачем за первісним позовом зобов`язань за договором поставки № 53-122-01-19-08955 від 09.12.2019 в частині своєчасної поставки товару на суму 595 194 грн. 00 коп. (фактичної поставки його із простроченням), позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача пеню за період прострочення з 21.12.2019 по 09.01.2021 в сумі 11 903 грн. 88 коп.

Слід відзначити, що наявність вказаного прострочення відповідач за первісним позовом під час розгляду даної справи судом визнав, але посилався на відсутність його вини у виникненні вказаного прострочення; зазначав, що позивач за первісним позовом у спірних правовідносинах допустив більш вагоме прострочення, оскільки поставлений товар у повному обсязі станом на момент розгляду справи судом (2021 рік) позивачем за первісним позовом не оплачено, хоча товар було поставлено ще 10.01.2020.

З приводу вказаних вимог позивача за первісним позовом суд зазначає таке.

З метою захисту законних прав та інтересів фізичних та юридичних осіб при укладанні різноманітних правочинів та договорів законодавство передбачає ряд способів, які сприяють виконанню зобов`язань - способи або види забезпечення виконання зобов`язань.

Правові наслідки порушення юридичними і фізичними особами своїх грошових зобов`язань передбачені, зокрема, приписами статей 549 - 552, 611, 625 Цивільного кодексу України.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

Згідно з частиною 6 статті 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

У відповідності до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Такий вид забезпечення виконання зобов`язання як пеня та її розмір встановлено частиною 3 статті 549 Цивільного кодексу України, частиною 6 статті 231 Господарського кодексу України, статтями 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" та частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України.

Як було вказано вище, у пункті 9.1. договору сторони передбачили, що у випадку порушення строків поставки постачальник зобов`язується сплатити замовнику пеню у розмірі 0,1% від суми непоставленої (недопоставленої) продукції за кожен день прострочки.

При цьому, оскільки обов`язок відповідача щодо поставки продукції не є грошовим зобов`язанням, до спірних правовідносин не підлягають застосуванню вимоги Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", яким передбачено застосування відповідальності за невиконання грошового зобов`язання.

Враховуючи вказане, за прострочення виконання зобов`язання щодо своєчасної поставки товару на суму 595 194 грн. 00 коп. на підставі пункту 9.1. договору позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача пеню за період прострочення з 21.12.2019 по 09.01.2021 в сумі 11 903 грн. 88 коп.

Господарським судом здійснено перевірку розрахунку пені, зробленого позивачем за первісним позовом (а.с.4), та встановлено, що під час його проведення позивачем були вірно визначені сума несвоєчасно поставленого товару та період прострочення, арифметично розрахунок проведено також вірно. Отже, розрахунок пені, наведений у первісній позовній заяві (а.с.4) визнається судом обґрунтованим та таким, що відповідає вимогам законодавства, умовам договору та фактичним обставинам справи.

Враховуючи викладене, вимоги позивача за первісним позовом щодо стягнення пені в сумі 11 903 грн. 88 коп. є обґрунтованими.

В той же час, надаючи оцінку правомірності, адекватності та справедливості стягнення з відповідача за первісним позовом пені у вказаному розмірі - 11 903 грн. 88 коп., суд враховує таке.

У зв`язку з тим, що поставлений із простроченням товар на суму 595 194 грн. 00 коп. не було у повному обсязі оплачено позивачем за первісним позовом, відповідач у даній справі звернувся із зустрічною позовною заявою, в якій просив суд стягнути з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Рівненська атомна станція" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Агропромкомплект" заборгованість за договором поставки № 53-122-01-19-08955 від 09.12.2019 у загальному розмірі 188 270 грн. 98 коп., яка складається з наступних сум: 165 194 грн. 00 коп. - основний борг; 19 253 грн. 84 коп. - інфляційні втрати; 3 823 грн. 14 коп. - 3% річних.

В процесі розгляду справи позивач за первісним позовом (відповідач за зустрічним позовом) наявність заборгованості в сумі 165 194 грн. 00 коп. за поставлений із простроченням товар визнав.

Надаючи правову оцінку вимогам за зустрічним позовом, суд виходить із такого.

Як було вказано вище, узгоджений сторонами у Специфікації № 1 до договору товар на суму 595 194 грн. 00 коп. було поставлено 10.01.2020, про що сторонами було складено та підписано накладну № 241203А/с3/01 від 24.12.2019 (а.с.24). Передача позивачем за зустрічним позовом товару на суму 595 194 грн. 00 коп. відповідачу за зустрічним позовом 10.01.2020 підтверджується також Актом приймання-передачі продукції від 10.01.2020 (а.с.68) та товарно-транспортною накладною № 8 від 09.01.2020 (а.с.69).

Факт виконання зобов`язання з поставки товару на суму 595 194 грн. 00 коп. 10.01.2020 підтверджується обома сторонами у даній справі.

В той же час, підписання покупцем накладної, яка є первинним обліковим документом у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" і відповідає вимогам статті 9 вказаного Закону і Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку та фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення відносин, є підставою виникнення обов`язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар.

Товар, зазначений у накладній № 241203А/с3/01 від 24.12.2019 (а.с.24) на суму 595 194 грн. 00 коп. отримано 10.01.2020.

Протягом розгляду справи судом жодних заперечень з приводу отримання товару за вказаною вище накладною відповідачем за зустрічним позовом також не заявлено.

Враховуючи зазначений вид договорів, вбачається, що він є оплатним, і обов`язку продавця за договором поставити товар відповідає обов`язок покупця оплатити вартість цього товару.

Згідно із частиною 1 статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Так, відповідно до пункту 6.1. договору оплата за поставлену якісну продукцію здійснюється замовником за умови реєстрації постачальником податкової накладної у СРПН, шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника протягом 45 календарних днів з дати оформлення ярлика на придатну продукцію згідно СОУ НАЕК 038:2017 "Управління закупівлями продукції. Організація вхідного контролю продукції для АЕС".

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем за зустрічним позовом (покупцем) було оформлено ярлик на придатну продукцію № 1-2-270-2 від 15.10.2020 (лист №15447/041 від 16.10.2020, а.с.72).

При цьому, суд зауважує, що настання події, від якої залежало настання строку оплати поставленого товару, повністю залежало від волі покупця (відповідача за зустрічним позовом); більше того, така подія відбулась (15.10.2020) істотно пізніше моменту отримання товару (10.01.2020), а саме: більше, ніж через 9 місяців.

Відповідно до частини 1 статті 222 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин, що порушили майнові права або законні інтереси інших суб`єктів, зобов`язані поновити їх, не чекаючи пред`явлення їм претензії чи звернення до суду.

Враховуючи викладене, а також визначені в пункті6.1. договору порядок та строк оплати поставленого товару, приймаючи до уваги отримання покупцем товару за спірним правочином, господарський суд встановив, що строк оплати товару на суму 595 194 грн. 00 коп. є таким, що настав 30.11.2020.

В силу статей 525, 526 Цивільного кодексу України та статті 193 Господарського кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, умов договору та вимог зазначених Кодексів, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як вбачається з матеріалів справи, отриманий 10.01.2020 відповідачем за зустрічним позовом товар на суму 595 194 грн. 00 коп. було оплачено ним лише частково - в сумі 430 000 грн. 00 коп. наступним чином:

- 12.11.2020 в сумі 50 000 грн. 00 коп., що підтверджується банківською випискою від 12.11.2020 (а.с. 74 у томі 1);

- 20.11.2020 в сумі 50 000 грн. 00 коп., що підтверджується банківською випискою від 20.11.2020 (а.с. 75 у томі 1);

- 01.12.2020 в сумі 30 000 грн. 00 коп., що підтверджується банківською випискою від 01.12.2020 (а.с. 76 у томі 1);

- 11.12.2020 в сумі 50 000 грн. 00 коп., що підтверджується банківською випискою від 11.12.2020 (а.с. 77-78 у томі 1);

- 20.01.2021 в сумі 50 000 грн. 00 коп., що підтверджується банківською випискою від 20.01.2021 (а.с. 79 у томі 1);

- 19.02.2021 в сумі 50 000 грн. 00 коп., що підтверджується банківською випискою від 19.02.2021 (а.с. 80-82 у томі 1);

- 10.03.2021 в сумі 50 000 грн. 00 коп., що підтверджується банківською випискою від 10.03.2021 (а.с. 83 у томі 1);

- 23.03.2021 в сумі 50 000 грн. 00 коп., що підтверджується банківською випискою від 23.03.2021 (а.с. 84 у томі 1);

- 14.04.2021 в сумі 50 000 грн. 00 коп., що підтверджується банківською випискою від 14.04.2021 (а.с. 85 у томі 1).

Отже, матеріалами справи підтверджується наявність заборгованості за поставлений 10.01.2020 позивачем за зустрічним позовом товар в залишковій сумі 165 194 грн. 00 коп. (595 194,00 - 430 000,00); доказів протилежного матеріали справи не містить.

Більше того, наявність вказаної заборгованості відповідач за зустрічним позовом не заперечував.

Згідно з нормами статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі статтею 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до частини 2 статті 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Крім того, слід зазначити, що відповідно до частини 1 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Доказів повної оплати поставленого позивачем за зустрічним позовом 10.02.2020 товару відповідач за зустрічним позовом не надав, доводи позивача щодо наявності боргу в залишковій сумі 165 194 грн. 00 коп., шляхом надання належних доказів, не спростував.

Враховуючи зазначені норми чинного законодавства України та обставини справи, господарський суд вважає, що вимоги позивача за зустрічним позовом в цій частині є обґрунтованими та доведеними належними доказами, у зв`язку з чим підлягають задоволенню, оскільки зобов`язання повинні виконуватись належним чином та у встановлені строки.

Враховуючи вищевикладене, є правомірними та такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги за зустрічним позовом в частині стягнення з відповідача на користь позивача основного боргу в сумі 165 194 грн. 00 коп.

З метою захисту законних прав та інтересів фізичних та юридичних осіб при укладанні різноманітних правочинів та договорів законодавство передбачає ряд способів, які сприяють виконанню зобов`язань - способи або види забезпечення виконання зобов`язань.

Правові наслідки порушення юридичними і фізичними особами своїх грошових зобов`язань передбачені, зокрема, приписами статей 549 - 552, 611, 625 Цивільного кодексу України.

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

На підставі статті 625 Цивільного кодексу України позивач за зустрічним позовом нарахував та просить суд стягнути з відповідача інфляційні втрати за період з грудня 2020 року по квітень 2021 року у сумі 20 894 грн. 97 коп.

Господарським судом здійснено перевірку розрахунку інфляційних втрат, зробленого позивачем, та встановлено, що під час його проведення позивачем було вірно визначено суми заборгованості та періоди нарахування інфляційних втрат, але арифметично розрахунок проведено невірно.

Отже, розрахунок інфляційних втрат, здійснений позивачем за зустрічним позовом, визнається судом необґрунтованим та таким, що не відповідає вимогам законодавства та фактичним обставинам справи.

При цьому, здійснюючи власний розрахунок інфляційних втрат, суд враховані правові позиції, викладені у постановах Верховного суду щодо вказаного питання, а саме:

- Верховний Суд у складі колегії суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 26.06.2020 у справі № 905/21/19 зазначив, що у кредитора згідно з частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України є право вимоги до боржника щодо сплати інфляційних втрат за період прострочення в оплаті основного боргу. Водночас, якщо боржник після нарахування йому інфляційних втрат за відповідний місяць допустив подальше прострочення в оплаті основного боргу, то кредитор, виходячи з того, що зобов`язання зі сплати інфляційних втрат, яке виникло в силу закону, є грошовим, вправі нарахувати боржнику інфляційні втрати на суму основного боргу, збільшену на індекс інфляції за попередній місяць прострочення;

- згідно із правовою позицією Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду у справі № 905/600/18, викладеною у постанові від 05.07.2019, нарахування інфляційних втрат за наступний період має здійснюватися з урахуванням збільшення суми боргу на індекс інфляції попереднього місяця, оскільки інфляційні втрати не є штрафними санкціями, а входять до складу грошового зобов`язання;

- зазначена позиція також викладена в постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду у справі № 905/306/18 від 30.07.2019, а також у постановах Верховного Суду у справах № 905/306/18, №908/1928/18, № 904/4565/18, №904/4083/18, № 904/10242/17, № 913/63/18.

Отже, враховуючи визначені судом періоди прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання, застосувавши межі періодів, що визначені позивачем у розрахунку, здійснивши власний розрахунок інфляційних втрат у відповідності до правових позицій вказаних вище постанов Верховного Суду, господарський суд встановив, що у вказаних періодах інфляційні втрати становлять більший розмір, ніж розраховано та заявлено до стягнення позивачем.

При цьому, відповідно до частини 2 статті 237 Господарського процесуального кодексу України при ухваленні рішення суд не може виходити у рішенні за межі позовних вимог.

Враховуючи вказане, а також те, що позивачем розраховано та заявлено до стягнення у вказаному вище періоді інфляційні втрати, розмір яких є менший ніж розрахований судом, суд, у відповідності до положень частини 2 статті 237 Господарського процесуального кодексу України, вважає, що саме такий їх розмір підлягає стягненню з відповідача.

Враховуючи викладене, вимоги позивача за зустрічним позовом в частині стягнення інфляційних втрат в сумі 20 894 грн. 97 коп. визнаються судом обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Крім того, за прострочення виконання зобов`язань на підставі статті 625 Цивільного кодексу України позивач за зустрічним позовом нарахував та просить суд стягнути з відповідача 3% річних за період прострочення з 01.12.2020 по 24.05.2021 в сумі 4 366 грн. 24 коп.

Господарським судом здійснено перевірку розрахунку 3% річних, зробленого позивачем за зустрічним позовом (а.с.220-221), та встановлено, що під час його проведення позивачем було вірно визначено суми заборгованості та періоди прострочення, арифметично розрахунок проведено у всіх періодах вірно, крім періоду з 11.12.2020 по 19.01.2021 на суму заборгованості 415 194 грн. 00 коп.; у вказаному періоді позивачем було здійснено невірне заокруглення нарахованої суми 3% річних.

Отже, розрахунок 3% річних, здійснений позивачем (а.с.220-221), в частині розрахунку в періоді з 11.12.2020 по 19.01.2021 на суму заборгованості 415 194 грн. 00 коп. визначається судом необґрунтованим та таким, що не відповідає вимогам законодавства та фактичним обставинам справи. В іншій частині вказаний розрахунок визнається судом обґрунтованим та таким, що відповідає вимогам законодавства та фактичним обставинам справи.

У постанові Верховного Суду від 27.05.2019 по справі № 910/20107/17 викладений наступний правовий висновок:

"З огляду на вимоги статей 79, 86 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру заборгованості. Якщо з поданого позивачем розрахунку неможливо з`ясувати, як саме обчислено заявлену до стягнення суму, суд може зобов`язати позивача подати більш повний та детальний розрахунок. При цьому суд в будь-якому випадку не позбавлений права зобов`язати відповідача здійснити і подати суду контррозрахунок (зокрема, якщо відповідач посилається на неправильність розрахунку, здійсненого позивачем).".

Аналогічні правові висновки викладені також в постановах Верховного Суду від 21.05.2019 по справі № 916/2889/13, від 16.04.2019 по справам № 922/744/18 та №905/1315/18, від 05.03.2019 по справі № 910/1389/18, від 14.02.2019 по справі № 922/1019/18, від 22.01.2019 по справі № 905/305/18, від 21.05.2018 по справі № 904/10198/15, від 02.03.2018 по справі № 927/467/17.

Враховуючи визначений судом період прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання, застосувавши межі періоду, що визначені позивачем у розрахунку, здійснивши власний розрахунок 3% річних у вказаній вище частині, господарський суд встановив, що 3% річних за період прострочення з 11.12.2020 по 19.01.2021 сплати товару в сумі 415 194 грн. 00 коп. складають 1 363 грн. 06 коп. Відповідно, всього за загальний період з 01.12.2020 по 24.05.2021 3% річних складають 4 366 грн. 23 коп.

Враховуючи викладене, вимоги позивача за зустрічним позовом в частині стягнення 3% річних підлягають частковому задоволенню в сумі 4 366 грн. 23 коп.

Враховуючи все вищевикладене, позовні вимоги позивача за зустрічним позовом підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати за зустрічним позовом покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Стягненню з відповідача на користь позивача за зустрічним позовом підлягає частина витрат по сплаті судового збору за подання зустрічної позовної заяви в сумі 2 856 грн. 83 коп.

При цьому, з приводу визнання відповідачем за зустрічним позовом вимог в частині стягнення основного боргу в сумі 165 194 грн. 00 коп., а також клопотання останнього про повернення у зв`язку з цим з бюджету 50% сплаченого за зустрічною позовною заявою судового збору, суд зазначає таке.

Відповідно до частини 1 статті 130 Господарського процесуального кодексу України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

У даному випадку відповідачем за зустрічним позовом не було визнано позов, оскільки крім вимог про стягнення основного боргу в сумі 165 194 грн. 00 коп., які визнав відповідач, позивачем за зустрічною позовною заяву були заявлені також вимоги про стягнення інфляційних втрат та 3% річних, проти задоволення яких відповідач за зустрічним позовом заперечував. Таким чином, визнання позову відповідачем за зустрічною позовною заявою у даній справі не відбулось; підстави для повернення з бюджету 50% сплаченого за зустрічною позовною заявою судового збору, відсутні.

Повертаючись до вимог за первісним позовом, суд вважає за необхідне вказати також таке.

Вище судом було вказано про обґрунтованість вимог позивача за первісним позовом щодо стягнення пені в сумі 11 903 грн. 88 коп.

В той же час, враховуючи встановлені обставини справи в їх сукупності, суд приходить до висновку щодо наявності підстав для зменшення пені, яка підлягає стягненню з відповідача за первісним позовом за порушення строку поставки товару на суму 595 194 грн. 00 коп., з огляду на таке.

Згідно зі статтею 233 Господарського кодексу України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Відповідно до частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

При цьому, неустойка, виходячи з приписів статей 546, 549 Цивільного кодексу України та статті 230 Господарського кодексу України має подвійну правову природу, є водночас способом забезпечення виконання зобов`язання та мірою відповідальності за порушення виконання зобов`язання, завданням якого є захист прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання боржником.

Завданням неустойки як способу забезпечення виконання зобов`язання та міри відповідальності є одночасно дисциплінування боржника (спонукання до належного виконання зобов`язання) та захист майнових прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання шляхом компенсації можливих втрат, у тому числі у вигляді недосягнення очікуваних результатів господарської діяльності внаслідок порушення зобов`язання.

Метою застосування неустойки є в першу чергу захист інтересів кредитора, однак не застосування до боржника заходів, які при цьому можуть призвести до настання негативних для нього наслідків як суб`єкта господарської діяльності.

Інститут зменшення неустойки судом є ефективним механізмом забезпечення балансу інтересів сторін порушеного зобов`язання.

Згідно із частиною 3 статті 13 Цивільного кодексу України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Відповідно до статті 3 Цивільного кодексу України одними із загальних засад цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

Крім того, господарський суд вважає за необхідне наголосити на тому, що відповідно до частини 3 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язання має ґрунтуватись на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

При цьому, у рішенні Конституційного Суду України від 01.12.2004 № 18-рп/2004 зазначено, що поняття "охоронюваний законом інтерес" у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права", треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, зокрема, з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Суд виходить із того, що у принципі добросовісності, а саме: при реалізації прав і повноважень, закладений принцип неприпустимості зловживання правом, згідно з якими здійснення прав та свобод однієї особи не повинне порушувати права та свободи інших осіб. У цьому випадку особа надає своїм діям повну видимість юридичної правильності, використовуючи насправді свої права в цілях, які є протилежними тим, що переслідує позитивне право.

Сторони є вільними у виборі контрагента, у визначенні умов договору, тощо, що відповідає нормам закону. Добросовісність, розумність та справедливість є засадами зобов`язальних правовідносин і зміст даних принципів полягає у тому, що тексти законів, правочинів та їх застосування суб`єктами цивільних правовідносин мають бути належними і справедливими та відповідати загальновизнаним нормам обороту; закріпленні можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу; поєднання створення норм, спрямованих на забезпечення реалізації цивільного права з дотриманням прав і інтересів інших осіб. В свою чергу, добросовісність є внутрішнім критерієм, в той час як справедливість і розумність - зовнішнім або об`єктивним, і зазначені принципи у сукупності є оціночними категоріями цивільного права.

Суд враховує і те, що цивільне законодавство не дає визначення даних принципів, віддаючи це на розсуд сторін зобов`язання, тобто укладаючи угоду сторони повинні керуватись внутрішнім критерієм - добросовісністю по відношенню до контрагента (вчиняти дії таким чином, щоб при цьому не завдавалася шкода, неможливість укладення зобов`язання на засадах обману, насильства, зловживання довірою, дотримуватись правової поведінки суб`єктів зобов`язання, вчиняти всі залежні від сторони зобов`язання дії щодо належного виконання зобов`язання та непорушення прав інших осіб), і виходити з зовнішнього критерію - справедливості та розумності, що виражається в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню, тобто кожна сторона у виконанні цивільно-правових зобов`язань повинна дотримуватись такої поведінки по відношенню до своїх прав і обов`язків, яка б виключала необ`єктивні (неупереджені, несправедливі) дії сторін зобов`язання стосовно одна одної.

Із мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 11.07.2013 № 7-рп/2013 вбачається, що неустойка має на меті стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

Отже, цивільні та господарські відносини повинні ґрунтуватись на засадах справедливості, добросовісності, розумності. Наявність у кредитора можливості стягувати з боржника надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 06.11.2018 у справі № 913/89/18, від 04.12.2018 у справі № 916/65/18, від 03.07.2019 у справі №917/791/18, від 22.10.2019 у справі № 904/5830/18.

Згідно з частиною 1 статті 11 Господарського процесуального кодексу України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів").

Відтак, застосування неустойки має здійснюватися із дотриманням принципу розумності та справедливості.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен об`єктивно оцінити майновий стан сторін, співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема, із розміром збитків кредитора, а також чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

При цьому, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Суд відзначає, що вказане питання вирішується судом з урахуванням приписів статті 86 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

При цьому, вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду.

Аналогічний висновок щодо можливості зменшення розміру заявленої до стягнення пені, що є правом суду, яке реалізується ним на власний розсуд, викладений також у постановах Верховного Суду від 04.05.2018 у справі № 917/1068/17, від 22.01.2019 у справі № 908/868/18, від 13.05.2019 у справі № 904/4071/18, від 22.04.2019 у справі № 925/1549/17, від 30.05.2019 у справі № 916/2268/18, від 04.06.2019 у справі № 904/3551/18.

В аспекті права на справедливий суд, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд звертає увагу на наступні обставини та вважає за необхідне використати надане національним законодавством України право суду на зменшення розміру штрафних санкцій.

Суд об`єктивно оцінивши даний випадок, приймає до уваги причини неналежного виконання зобов`язання відповідачем за первісним позовом, надаючи оцінку всім обставинам справи в їх сукупності, враховуючи інтереси обох сторін, виходячи із загальних засад, встановлених у статті 3 Цивільного кодексу України, а саме: справедливості, добросовісності та розумності, приймаючи до уваги, що:

- прострочення відповідача за первісним позовом є незначним та складає лише 20 днів в періоді з 21.12.2019 по 09.01.2020, з яких робочими були лише 11 днів, оскільки на цей період припадають новорічні та різдвяні свята;

- в той же час, прострочення позивача за первісним позовом з оплати залишку вартості товару на суму 165 194 грн. 00 коп. складає більше 7 місяців; і це враховуючи, що відповідачем за зустрічним позовом (покупцем) було оформлено ярлик на придатну продукцію лише 15.10.2020, тобто через 9 місяців з моменту отримання товару;

- суд зауважує, що настання події, від якої залежало настання строку оплати поставленого товару, повністю залежало від волі покупця (відповідача за зустрічним позовом); більше того, така подія відбулась (15.10.2020) істотно пізніше моменту отримання товару (10.01.2020), а саме: більше, ніж через 9 місяців, що у підсумку ставило позивача за первісним позовом у більш вигідне становище;

- своєчасно товар було оплачено позивачем за первісним позовом лише в сумі 100 000 грн. 00 коп. (12.11.2020 та 20.11.2020), решта платежів здійснена позивачем за первісним позовом із простроченням (часткові платежі здійснювалися із простроченням в періоді з 01.12.2020 по 14.04.2021); станом на момент розгляду справи залишок боргу становить 165 194 грн. 00 коп.;

- з моменту фактичного отримання позивачем за первісним позовом товару на суму 595 194 грн. 00 коп. (10.01.2020) пройшло більше ніж півтора року;

- слід також наголосити, що умови договору передбачають відповідальність за порушення зобов`язань за договором лише для постачальника (відповідача за первісним позовом) у вигляді пені у розмірі 0,1% від несвоєчасно поставленого товару, однак аналогічної штрафної санкції (пені) для покупця (позивача за первісним позовом) за порушення зобов`язання з оплати поставленого товару умови договору не передбачають, що знову ж таки ставить у більш вигідне становище позивача за первісним позовом; умови договору не захищають інтереси постачальника за договором та вказують на несправедливість та наявну нерівність сторін у спірних господарських правовідносинах;

- враховуючи встановлене судом істотне порушення строку оплати товару у даній справі (більше ніж на 7 місяців) відповідач за первісним позовом не має можливості стягнути пеню за період такого прострочення;

- відповідач за первісним позовом, підтверджуючи свою добросовісність, не ухиляється від відповідальності за порушення строку поставки товару, наявність прострочення визнає;

- в подальшому товар було прийнято позивачем за первісним позовом без будь-яких зауважень, що може свідчити про те, що несвоєчасне виконання зобов`язання з поставки товару за договором не завдало позивачу за первісним позовом будь-яких збитків; про наявність збитків внаслідок невиконання відповідачем спірного договору суду також не повідомлено;

- судом також враховано, що пеня є лише санкцією за невиконання зобов`язання, а не основним боргом, а тому будувати на цих платежах свої доходи та видатки позивач не може, тому при зменшенні розміру пені позивач не несе значного негативного наслідку в своєму фінансовому стані.

Отже, беручи до уваги правове призначення штрафних санкцій, надаючи оцінку всім обставинам справи в їх сукупності, суд вважає за необхідне зменшити розмір пені в сумі 11 903 грн. 88 коп. до 10%, а саме: 1 190 грн. 39 коп.

Таке зменшення розміру пені суд вважає розумним та оптимальним балансом інтересів сторін у спорі та таким, що запобігатиме настанню негативних наслідків як для позивача, так і для відповідача.

Враховуючи вищезазначене, позовні вимоги за первісним позовом щодо стягнення пені підлягають частковому задоволенню в сумі 1 190 грн. 39 коп.

Враховуючи все вищевикладене, позовні вимоги позивача за первісним позовом підлягають частковому задоволенню.

При цьому, оскільки суд зменшує розмір пені, витрати позивача за первісним позовом, пов`язані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено, у зв`язку з чим відповідно до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача в сумі 2 270 грн. 00 коп.

Також, суд відзначає, що відповідно до частини 11 статті 238 Господарського процесуального кодексу України у разі часткового задоволення первісного і зустрічного позовів про стягнення грошових сум суд проводить зустрічне зарахування таких сум та стягує різницю між ними на користь сторони, якій присуджено більшу грошову суму.

За змістом частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини 11 статті 129 Господарського процесуального кодексу України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. В такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Враховуючи вказане, приймаючи до уваги часткове задоволення як первісного так і зустрічного позовів, суд вважає за необхідне в порядку частини 11 статті 238 та частини 11 статті 129 Господарського процесуального кодексу України провести зустрічне зарахування грошових сум, що підлягають до стягнення за первісним та зустрічним позовами та зарахувати первісні вимоги Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Рівненська атомна станція" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Агропромкомплект" про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Агропромкомплект" на користь Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Рівненська атомна станція" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" 1 190 грн. 39 коп. пені та 2 270 грн. 00 коп. витрат по сплаті судового збору в рахунок погашення зустрічних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Агропромкомплект" до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Рівненська атомна станція" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" про стягнення 165 194 грн. 00 коп. основного боргу, 20 894 грн. 97 коп. інфляційних втрат, 4 366 грн. 23 коп. 3% річних та 2 856 грн. 83 коп. - частини витрат по сплаті судового збору.

Керуючись статтями 2, 3, 20, 73 - 79, 86, 91, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги за первісним позовом Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Рівненська атомна станція" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Агропромкомплект" про стягнення пені за договором поставки № 53-122-01-19-08955 від 09.12.2019 у розмірі 11 903 грн. 88 коп. - задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Агропромкомплект" (49055, м. Дніпро, вулиця Героїв Сталінграда, будинок 31-А; ідентифікаційний код 33339135) на користь Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (01032, м. Київ, вулиця Назарівська, будинок 3; ідентифікаційний код 24584661) в особі Відокремленого підрозділу "Рівненська атомна станція" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (34400, Рівненська область, м. Вараш, ідентифікаційний код 05425046) - 1 190 грн. 39 коп. пені, 2 270 грн. 00 коп. - витрат по сплаті судового збору.

В задоволенні решти позовних вимог за первісним позовом - відмовити

Позовні вимоги за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Агропромкомплект" до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Рівненська атомна станція" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" про стягнення заборгованості за договором поставки № 53-122-01-19-08955 від 09.12.2019 у загальному розмірі 190 455 грн. 21 коп. (з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 26.05.2021) - задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (01032, м. Київ, вулиця Назарівська, будинок 3; ідентифікаційний код 24584661) в особі Відокремленого підрозділу "Рівненська атомна станція" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (34400, Рівненська область, м. Вараш, ідентифікаційний код 05425046) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Агропромкомплект" (49055, м. Дніпро, вулиця Героїв Сталінграда, будинок 31-А; ідентифікаційний код 33339135) - 165 194 грн. 00 коп. основного боргу, 20 894 грн. 97 коп. інфляційних втрат, 4 366 грн. 23 коп. 3% річних та 2 856 грн. 83 коп. - частину витрат по сплаті судового збору.

В задоволенні решти позовних вимог за зустрічним позовом - відмовити

В порядку частини 11 статті 238 та частини 11 статті 129 Господарського процесуального кодексу України провести зустрічне зарахування грошових сум, що підлягають до стягнення за первісним та зустрічним позовами.

Зарахувати первісні вимоги Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Рівненська атомна станція" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Агропромкомплект" про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Агропромкомплект" на користь Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Рівненська атомна станція" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" 1 190 грн. 39 коп. пені та 2 270 грн. 00 коп. витрат по сплаті судового збору в рахунок погашення зустрічних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Агропромкомплект" до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Рівненська атомна станція" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" про стягнення 165 194 грн. 00 коп. основного боргу, 20 894 грн. 97 коп. інфляційних втрат, 4 366 грн. 23 коп. 3% річних та 2 856 грн. 83 коп. - частини витрат по сплаті судового збору.

Після проведення зустрічного зарахування грошових сум та судового збору, що підлягають до стягнення за первісним і зустрічним позовами:

Стягнути з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (01032, м. Київ, вулиця Назарівська, будинок 3; ідентифікаційний код 24584661) в особі Відокремленого підрозділу "Рівненська атомна станція" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (34400, Рівненська область, м. Вараш, ідентифікаційний код 05425046) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Агропромкомплект" (49055, м. Дніпро, вулиця Героїв Сталінграда, будинок 31-А; ідентифікаційний код 33339135) - 165 194 грн. 00 коп. основного боргу, 20 894 грн. 97 коп. інфляційних втрат, 3 175 грн. 84 коп. 3% річних та 586 грн. 83 коп. - частину витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня підписання рішення, шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 21.07.2021.

Суддя Ю.В. Фещенко