ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.07.2021 Справа № 917/910/21

Господарський суд Полтавської області у складі судді Безрук Т. М., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Спектр"

до Комунального підприємства "Добрі руки плюс" Новосанжарської селищної ради

про стягнення 32 590,42 грн

представники сторін не з`явилися

встановив:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Спектр" звернулось до Господарського суду Полтавської області з позовною заявою до Комунального підприємства "Добрі руки плюс" Новосанжарської селищної ради про стягнення 32 590,42 грн згідно договору поставки паливо-мастильних матеріалів № 58 від 22.07.2020, у тому числі: 29 054,22 грн - основного боргу за поставлений товар, 1680,38 грн - штрафних санкцій, 1473,34 грн - інфляційних, 382,48 грн - 3% річних.

Позивач також заявив до відшкодування 2270,00 грн витрат на сплату судового збору та 5000,00 витрат на правничу допомогу.

Позовну заяву обґрунтовано тим, що відповідач неналежним чином здійснював розрахунки за поставлені паливно-мастильні матеріали.

Ухвалою від 23.06.2021 суд встановив сторонам строки для подання заяв по суті справи. Зокрема було встановлено відповідачу строк у 15 днів з дня вручення цієї ухвали для подання відзиву на позов (а.с.80-81).

Ухвала від 23.06.2021 вручена відповідачу 25.06.2021, що підтверджується поштовим повідомленням (а.с.83). Отже, останнім днем подачі суду відзиву на позов є 12.07.2021.

Відповідач відзив на позов не надав. Встановлені строки для його подання закінчилися.

Згідно зі ст.113 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені,- встановлюються судом.

Згідно із ч.8 ст.165 ГПК України відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Згідно зі ст.118 ГПК України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 9 ст. 165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Інші заяви по суті справи до суду не надійшли.

У цій справі суд вчинив такі процесуальні дії.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.06.2021 цей позов переданий на розгляд судді Безрук Т. М. (а.с.64).

Ухвалою від 09.06.2021 суд залишив позовну заяву без руху та встановвив строк для усунення недоліків (а.с.66-67). Позивач у встановлений судом строк виправив вказані недоліки (а.с.70-77).

Ухвалою від 23.06.2021 суд відкрив провадження у справі № 917/910/21, постановив розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (а.с.80-81).

Про відкриття провадження у справі позивач та відповідач повідомлені належним чином, що підтверджується поштовими повідомленнями від 24.06.2021 (а.с.82, 83).

Відповідно до частини п`ятої статті 252 ГПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.

Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін згідно з ч.5 ст.252 ГПК України сторони суду не надали.

За ч. 13 ст. 8 ГПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

За ч. 2 ст. 252 ГПК України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

За ст. 248 ГПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Під час розгляду справи по суті суд дослідив всі письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 233 ГПК України це рішення прийнято, складено та підписано в нарадчій кімнаті.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив наступне.

Між Товариством з обмеженою відповідальністю "Спектр" (далі - позивач, постачальник) та Комунальним підприємством "Добрі руки плюс" Новосанжарської селищної ради (далі - відповідач, покупець) було укладено договір поставки паливо-мастильних матеріалів № 58 від 22.07.2020 (далі - Договір; а.с.7).

Згідно з п. 1.1. Договору постачальник зобов`язується передати, а покупець прийняти і оплатити на умовах, викладених в договорі, паливо-мастильні матеріали - дизельне паливо, іменовані далі за текстом - товар, найменування, кількість, ціна яких вказується в накладних документах на товар -.

Згідно з п. 1.4. Договору покупець бере на себе зобов`язання прийняти товари від постачальника і здійснити за них оплату в строки і порядку, передбачені цим договором.

Згідно з п. 1.5. Договору доставка здійснюється транспортом покупця.

Згідно з п.3.1 Договору загальна сума договору складає 50000,00 грн.

Згідно з п.3.2. Договору ціна і номенклатура товару визначаються згідно накладних, які являються невід`ємною частиною договору.

Згідно з п.3.3 Договору покупець зобов`язаний провести оплату за нафтопродукти не пізніше семи банківських днів з моменту їх відвантаження, по мірі надходження фінансування.

Згідно з п. 4.2. Договору у випадку несвоєчасної оплати за отриманий товар покупець виплачує пеню в розмірі облікової ставки НБУ, яка діє на момент порушення договірного зобов`язання.

Згідно з п. 7.1. цей договір діє до 31.12.2020.

Позивач у позові вказує, що відповідач не оплатив вартість товару, переданого йому позивачем на умовах Договору № 58 поставки паливно-мастильних матеріалів від 22.07.2020 за видатковими накладними № РН-0000417 від 30.11.2020 на суму 19 312,22 грн, № РН-0000445 від 31.12.2020 на суму 6096,00 грн та № РН-0000010 від 31.01.2021 на суму 5077,80 грн.

В підтвердження факту поставки товару позивач надав:

- видаткову накладну № РН-0000417 від 30.11.2020 на суму 19312,22 грн, яка двостороннє підписана сторонами, та відомість обліку видачі ПММ за листопад 2020 року (а.с.14, 15).

- видаткову накладну № РН-0000445 від 31.12.2020 на суму 6096,00 грн, яка двостороннє підписана сторонами, та відомість обліку видачі ПММ за грудень 2020 року (а.с.11, 12).

- видаткову накладну № РН-0000010 від 31.01.2021 на суму 5077,80 грн, яка двостороннє підписана сторонами, та відомість обліку видачі ПММ за січень 2021 року (а.с.8, 9).

Позивач у позові посилається на те, що заборгованість відповідача за вказаними накладними становить 29054,22 грн.

Наявність заборгованості відповідача перед позивачем у сумі 29054,22 грн також підтверджується актом звірки взаємних розрахунків за період з 01.01.2021 по 09.03.2021 (а.с.38).

Позивач заявив відповідачу вимогу вих. № 48 від 19.03.2021 про сплату 29054,22 грн боргу. Факт вручення відповідачу вимоги підтверджується відміткою відповідача про її отримання (а.с.37).

Відповідач заборгованості не сплатив.

При вирішенні спору суд зазначає наступне.

Статтею 712 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст. 265 Господарського кодексу України (далі - ГК України) за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 6 ст. 265 ГК України до відносин поставки, не врегульованих цим кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договори купівлі-продажу.

Згідно ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором не встановлено інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк, одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. Зазначені положення викладені і в ст.193 ГК України.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказів в спростування вищевикладеного чи доказів сплати боргу відповідач суду не надав.

Отже, позовні вимоги про стягнення 29054,22 грн. основного боргу підтверджені матеріалами справи та підлягають задоволенню.

За ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Стаття 611 ЦК України передбачає, що у разі порушення зобов`язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлений інший розмір процентів.

На підставі ч.2 ст. 625 ЦК України позивач заявив вимоги про стягнення 1473,34 грн інфляційних за період грудень 2020 - квітень 2021, та 382,48 грн - 3% річних за період 09.12.2020 - 04.06.2021 (а.с.39).

Суд, провівши перевірку правильності нарахування інфляційних, встановив, що заявлена до стягнення сума інфляційних та 3% річних не перевищує розрахункову. Отже, позовні вимоги про стягнення 1473,34 грн інфляційних та 382,48 грн - 3% річних суд задовольняє.

Позивач заявив до стягнення 1680,38 грн пені, нарахованої за період з 09.12.2020-04.06.2021.

В пункті 4.2. Договору вказано, що у випадку несвоєчасної оплати за отриманий товар покупець виплачує пеню в розмірі облікової ставки НБУ, яка діє на момент порушення договірного зобов`язання.

Згідно з п. 7.1. цей договір діє до 31.12.2020.

Отже, в межах дії договору є поставка товару за видатковими накладними № РН-0000417 від 30.11.2020 та № РН-0000445 від 31.12.2020.

Після проведення перевірки правильності нарахування пені за вказаними видатковими накладними, суд встановив загальну суму належної до стягнення пені в розмірі 770,02 грн. Позовні вимоги в цій частині є правомірними та підлягають задоволенню.

Оскільки строк дії договору закінчився 31.12.2020, то поставка товару за видатковою накладною № РН-0000010 від 31.01.2021 здійснена на підставі усної угоди, поза межами дії цього договору. І тому положення договору про нарахування пені не розповсюджуються на цю поставку.

За ст. 547 ЦК України правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі. Право чин щодо забезпечення виконання зобов`язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Відповідно до ч.4 ст. 231 Господарського кодексу України у разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

Частиною першою ст. 548 ЦК України передбачено, що виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Стосовно спірних правовідносин законом розмір штрафних санкцій не встановлено, отже необхідною умовою їх нарахування та стягнення є визначення підстав сплати та розміру санкцій в договорі, укладеному між сторонами.

Зав прострочення оплати товару, поставленого за видатковою накладною № РН-0000010 від 31.01.2021, сторони не встановили відповідальність у вигляді пені.

Отже, вимоги про стягнення 910,36 грн. пені суд відхиляє як безпідставні.

Позивач у позові прохає також покласти на відповідача судові витрати понесені ним у цій справі, до яких включає витрати на оплату судового збору у сумі 2270,00 грн та 5000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

За ч.1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно із ч. 3 ст. 124 ГПК України попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Суд встановив, що при подачі позову позивачем сплачено 2270,00 грн судового збору за платіжним дорученням № 3386 від 02.06.2021 (а.с.6). Факт надходження судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України підтверджений випискою від 03.06.2021 (а.с.65).

Відповідно до ч.1 ст. 129 ГПК України судовий збір у розмірі покладається на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у сумі 2152 грн 87 коп.

Відповідно до ч. 2 ст. 126 ГПК України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

У позовній заяві позивач зазначив, що поніс витрати на професійну правову допомогу у розмірі 5000,00 грн (а.с.3).

В підтвердження факту понесення судових витрат на професійну правничу допомогу позивач суду надав:

- договір № 21052 від 21.05.2021 про надання юридично-консультаційних послуг, укладений між позивачем (клієнтом) та фізичною особою-підприємцем Омельчук Мариною Михайлівною (а.с.41-45);

- копію рахунку № 210502 від 21.05.2021 на оплату послуг ФОП Омельчук М. М. (а.с.46);

- копію платіжного доручення № 3383 від 01.06.2021 про сплату 6000,00 грн на користь ФОП Омельчук М. М. (а.с.47);

- копію акту надання послуг № 04/06/2021 від 04.06.2021 на суму 5000,00 грн, яким підтвердили надання ФОП Омельчук М. М. послуг юридичного супроводу (а.с.48)

Відповідно до ч. 2 ст. 126 ГПК України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Згідно з ч. 4 ст. 58 ГПК України повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Таким чином, стаття 126 ГПК України передбачає відшкодування судових витрат, які були сплачені стороною за отримання послуг, наданих лише адвокатом, а не будь-яким представником.

Як свідчить матеріали справи, договір на надання правової допомоги укладено з фізичною особою-підприємцем, позивач не надав доказів, що підтверджуються сплату вартості юридичних послуг у сумі 5000,00 грн. адвокату, відсутні докази надання правової допомоги позивачу саме адвокатом.

З огляду на викладене, вимоги про відшкодування 5000,00 грн. витрат на правову допомогу задоволенню не підлягають.

Суд роз`яснює, що в разі добровільного виконання рішення суду до відкриття виконавчого провадження відповідач не позбавлений права звернутися до суду з заявою про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню повністю або частково. Сторони також мають право укласти мирову угоду у процесі виконання судового рішення.

Керуючись ст.ст. 252, 232, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

вирішив:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Комунального підприємства "Добрі руки плюс" Новосанжарської селищної ради (вул. Шкільна, буд. 6, с. Зачепилівка, Новосанжарський район, Полтавська область, 39372; ідентифікаційний код 38787625) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Спектр" (вул. Геологічна, буд. 1, смт. Нові Санжари, Новосанжарський район, Полтавська область, 39300; ідентифікаційний код 31040677) 29054 грн 22 коп. основного боргу, 770 грн 02 коп. пені, 382 грн 48 коп. - 3% річних, 1473 грн 34 коп. інфляційних, 2152 грн 87 коп. - відшкодування витрат з оплати судового збору,

Видати наказ після набрання цим рішенням законної сили.

3. В іншій частині - у позові відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення до Східного апеляційного господарського суду через Господарський суд Полтавської області.

Дата складення повного судового рішення: 27.07.2021.

Суддя Т. М. Безрук