РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

23.07.2021Справа № 910/4540/21

Господарський суд міста Києва у складі судді ДЖАРТИ В.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Курахівська теплова електрична станція" (85612, Донецька обл., Мар`їнський р-н, місто Курахове, ВУЛИЦЯ ЕНЕРГЕТИКІВ, будинок 34; ідентифікаційний код 43594541)

до Акціонерного товариства "УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ" (03680, місто Київ, вулиця Тверська, будинок 5; ідентифікаційний код 40075815)

про стягнення вартості недостачі товару в розмірі 221 177,08 грн,

Без повідомлення (виклику) представників учасників справи,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У березні 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Курахівська теплова електрична станція" (далі також - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства "УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ" (далі також - відповідач) про стягнення вартості недостачі товару в розмірі 221 177,08 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням з боку відповідача своїх обов`язків щодо збереження вантажу - вугілля кам`яне марки г-газовий.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.03.2021 за вказаним позовом відкрито провадження у справі № 910/4540/21 та ухвалено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін (без проведення судового засідання); визначені строки для подання відзиву на позов, відповіді на відзив та заперечень на відповідь на відзив.

27.04.2021 через загальний відділ діловодства суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач заперечуючи проти позову зазначає, що а графі 20 накладних №№ 46676144, 47389192, 46708905, 46825691, 46844775 зазначено вологість - не більше 12%. Крім того в графі 50 (відмітки відправника) всіх накладних про вологість вантажу зазначено, що вологість "менше 7,5%", чи "не більше 12%". Враховуючи викладене, норма, природної втрати має складати 2%, а позивач помилково застосовує норму природної втрати - 1%, що призводить до збільшення ваги недостачі. Таким чином, з урахуванням норми природної втрати 2% вартість недостачі вантажу складає 140 282,26 грн.

Разом з відзивом подано заяву про поновлення пропущеного строку у зв`язку з поважними причинами його пропущення.

Відповідно до статті 119 Господарського процесуального кодексу України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Таким чином, поновлення пропущеного строку для подання відзиву відбувається виходячи із поважності причин його пропуску. Поважними визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення сторони та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для вчинення процесуальних дій.

Зважаючи на мотиви та обґрунтування наведені відповідачем у заяві, суд визнає причину пропуску на подання відзиву, встановленого законом поважною і поновлює пропущений строк.

05.05.2021 через загальний відділ діловодства суду надійшла відповідь на відзив, у якій позивач зазначає, що необхідність застосування норми природної втрати у розмірі 2 % маси нетто вантажу є безпідставним та необґрунтованим, оскільки якість вантажу (кам`яне вугілля) та стан вантажу не тотожні поняття. З урахуванням визначення національними стандартами України кам`яного вугілля як твердого мінерального палива, при видачі вантажу з кам`яним вугіллям застосовується норма недостачі (сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто), яка становить 1 % маси вантажу, що зазначена в перевізних документах.

Будь-яких інших заяв, клопотань або заперечень від сторін до суду не надходило.

Згідно з частиною 4 статті 240 ГПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

На підставі укладеного між ПАТ «ДТЕК ПАВЛОГРАДВУПЛЛЯ» (замовник) та AT «Укрзалізниця» (перевізник) договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом від 25.02.2020 (в оприлюдненій редакції від 12.11.2020, яка вводиться в дію 13.12.2020), предметом якого є організація та здійснення перевезення вантажів, надання вантажного вагону для перевезення, інших послуг, пов`язаних з організацією перевезення вантажів у внутрішньому та міжнародному сполученнях (експорт, імпорт) у власних вагонах перевізника, вагонах залізниць інших держав та/або вагонах замовника, пов`язаних з цим супутніх послуг і проведення розрахунків за ці послуги, було передано вантаж до перевезення залізниці.

Відповідно до пункту 1.9 названого договору код платника є номером договору з замовником.

Пунктом 1.10 цього ж договору передбачено, що договір є укладеним з дня надання замовнику перевізником Інформаційного повідомлення про укладення Договору, але не раніше дня введення його в дію відповідно до пункту 12.1 договору.

Згідно з Повідомленням про укладення договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом №99-00178353/2020-001 від 13.03.2020, Замовнику присвоєно код платника 8127810 та відкрито особовий рахунок з ідентичним номером, який використовується для ідентифікації договірних відносин як номер договору.

Відповідно до пункту 2.1 договору замовник зобов`язався надавати або організовувати надання місячних замовлень на перевезення відповідно до Правил планування перевезень вантажів через автоматизовану систему планування перевезень вантажів (далі - Система планування перевезень) з проставленням ознаки, що містить умови надання послуг за наявності.

Відповідно до пункту 2.2.1 договору замовник має право на власний розсуд укладати договори з третіми особами (вантажовідправниками, вантажоодержувачами, платниками, експедиторами, митними брокерами, особами, що володіють транспортними засобами, портовими операторами та іншими) відповідаючи за їх дії або бездіяльність, перед Перевізником як за власні, а також виступати платником в інтересах третіх осіб за Договором.

У свою чергу, у пункті 2.3.2 договору виконавець зобов`язався приймати до перевезення вантажі у вагонах (контейнерах) Замовника або у власних вагонах (контейнерах) Перевізника, надавати власні вагони (контейнери) Перевізника для навантаження вантажів згідно із затвердженими планами і заявками Замовника згідно інформації розміщеної у Системі планування перевезень, надавати додаткові послуги, пов`язані з перевезенням вантажів, перелік яких зазначається в додатках до Договору та Збірнику тарифів.

У розділі 4 договору сторони передбачили порядок проведення розрахунків за надані виконавцем послуги.

У січні 2021 року Приватне акціонерне товариство «ДТЕК ПАВЛОГРАДВУПЛЛЯ» (вантажовідправник), відповідно до залізничних накладних №№46707261, 52496437 (досилочна), 46707667, 46717773, 46717781, 46760146, 46760161, 46890968, 46999694, 47054663, 52657962 (досилочна), 47054655. 47057286, 47447362, 46689014, 46688990. 46738464, 46784641, 46834313, 47220108, 47268883, 47450267, 46676144, 47389192, 46708905, 46825691, 46844775, 47253679, відправило на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Курахівська теплова електрична станція» (далі - позивач) вугілля кам`яне марки г-газовий, загальною вагою 4 696,55 т, до станції призначення - Роя Донецької залізниці, одержувачем якого є ТОВ «ДТЕК КУРАХІВСЬКА ТЕС».

Вантаж за названими накладними відправлено у вагонах №№ 60728847, 53186359, 53526869, 53170882, 55591002, 61015368, 56966153, 56339625, 54782388, 56957079, 62023403, 55845523, 52519998, 54750716, 55841464, 62244322, 62522537, 56955131, 59675900, 52229853, 50048891, 64064983, 58916925, 60664174, 56600117, 64053416, 61191037, 62198056, 56111081, 61190641, 61996351, 53054151, 56969850, 55332167, 56852254, 63424766, 56177447, 56951312, 53603148, 61190369, 56954803, 63524060, 63812846, 56937329, 54040449, 56040967, 61298550, 56237183, 53017349, 56545486, 54752084, 59726042, 62312400, 67638023, 56872476, 61013520, 56337108, 53067161, 60027737, 56956915, 52817905, 56737935, 56373533, 64093081, 56443013, 56864028, 55332019 та 61016937.

У графі 20 вказаних накладних зазначено «вугілля кам`яне марки г-газовий, вантаж маркований шляхом нанесення поздовжніх борозен по всі довжині вагона, вантаж у твердому стані». Жодних відміток щодо прийняття вантажу у вологому стані накладні не містять.

По прибутті вагонів на станцію Роя Донецької залізниці проведено перевірку стану вантажу та виявлено нестачу вантажу у кількості 169 т, про що було складено комерційні акти: №481001/6, №481001/7, №481001/8, №481001/30, №481001/31, №481001/32, №481001/9, №481001/10, №481001/11, №481001/12, №481001/13, №481001/14, №481001/15, . №481001/16, №481001/17, №481001/18, №481001/33, №481001/34, №481001/35, №481001/21, №481001/22, №481001/23, №481001/24, №481001/25, №481001/26, №481001/27, №481001/28, №481001/29, №481001/42, №481001/43, №481001/44, №481001/45, №481001/46, №481001/47, №481001/52, №481001/51, №481001/50, №481001/56, №481001/48, №481001/49, №481001/54, №481001/55, №481001/53, №481001/63, №481001/65, №481001/64, №481001/4, №481001/5, №481001/20, №481001/19, №481001/36, №481001/37, №481001/39, №481001/57, №481001/58, №481001/59, №481001/66, №481001/1, №481001/2, №481001/62, №481001/3, №481001/38, №481001/40, №481001/41, №481001/60, №481001/61.

Спір у даній справі виник внаслідок часткової втрати вантажу під час його перевезення, внаслідок чого позивачу заподіяно збитки.

При цьому спірні правовідносини ґрунтуються виключно на тому, що, на думку позивача, норма природної втрати вантажу складає 1% від його маси, зазначеної в перевізних документах, проте відповідач наполягає, що норма недостачі товару (кам`яного вугілля) повинна становити 2% маси, зазначеної в перевізних документах, що відноситься, зокрема, до перевезення вантажів у вологому стані.

Оцінюючи наявні в матеріалах справи докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про таке.

За змістом статті 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), статті 173 Господарського кодексу України (далі - ГК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частиною 1 статті 173 ГК України визначено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

За приписами статей 11, 509 ЦК України зобов`язання виникають, зокрема, з договору.

Згідно зі статтею 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статей 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

З огляду на встановлений статтею 204 ЦК України принцип правомірності правочину, суд приймає Договір як належну підставу, у розумінні норм статті 11 названого Кодексу України, для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов`язків.

За своїм змістом та правовою природою укладений сторонами Договір є договором перевезення, який підпадає під правове регулювання глави 64 розділу ІІІ книги 5 Цивільного кодексу України, глави 32 Господарського кодексу України, положень Закону України "Про залізничний транспорт".

Частиною першою статті 307 ГК України передбачено, що за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

За змістом статті 307 ГК України та статті 909 ЦК України договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства. Перевізники зобов`язані забезпечувати вантажовідправників бланками перевізних документів згідно з правилами здійснення відповідних перевезень.

Матеріалами справи підтверджується прийняття вантажу до перевезення Публічним акціонерним товариством "Українська залізниця" (перевізник) від ПАТ «ДТЕК ПАВЛОГРАДВУПЛЛЯ» (вантажовідправник) та здійснення його перевезення зі станції відправлення до станції призначення - Роя.

Відповідно до статті 920 ЦК України у разі порушення зобов`язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

За приписами частини 5 статті 307 ГК України умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами. Сторони можуть передбачити в договорі також інші умови перевезення, що не суперечать законодавству, та додаткову відповідальність за неналежне виконання договірних зобов`язань.

Згідно зі статтею 924 ЦК України перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало. Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Статтею 12 Закону України "Про залізничний транспорт" передбачено, що залізниці та підприємства залізничного транспорту загального користування забезпечують збереження вантажів, багажу та вантажобагажу на шляху слідування та на залізничних станціях згідно з чинним законодавством України.

Відповідно до частини другої статті 23 Законом України "Про залізничний транспорт" за незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезень вантажу, багажу, вантажобагажу перевізники несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин.

Частиною 1 статті 110 Статуту залізниць України затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 457 від 06.04.1998 (надалі - Статут залізниць України), передбачено, що залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу або передачі згідно з Правилами іншому підприємству.

У статті 52 Статуту залізниць України передбачено, що на станціях призначення залізниця зобов`язана перевірити масу, кількість місць і стан вантажу, зокрема, у разі прибуття вантажу з ознаками недостачі, псування або пошкодження під час перевезення на відкритому рухомому складі або у критих вагонах без пломб, якщо таке перевезення передбачене Правилами.

Статтею 113 Статуту залізниць України передбачено, що за незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезення вантажу, багажу, вантажобагажу залізниці несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин.

Згідно з частинами 1, 2 статті 129 Статуту залізниць України обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць. Комерційний акт складається, зокрема, для засвідчення обставин невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах.

Комерційний акт складається для засвідчення таких обставин: а) невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах; б) у разі виявлення вантажу, багажу чи вантажобагажу без документів або документів без вантажу, багажу чи вантажобагажу; в) псування, пошкодження вантажу, багажу і вантажобагажу; г) повернення залізниці вкраденого вантажу, багажу або вантажобагажу.

Згідно зі статтею 26 Закону України "Про залізничний транспорт" обставини, які можуть служити підставою для матеріальної відповідальності перевізників вантажу засвідчуються актами; порядок і терміни складення актів визначаються Статутом.

Факт нестачі вантажу у кількості 169 т підтверджується комерційними актами: №481001/6, №481001/7, №481001/8, №481001/30, №481001/31, №481001/32, №481001/9, №481001/10, №481001/11, №481001/12, №481001/13, №481001/14, №481001/15, . №481001/16, №481001/17, №481001/18, №481001/33, №481001/34, №481001/35, №481001/21, №481001/22, №481001/23, №481001/24, №481001/25, №481001/26, №481001/27, №481001/28, №481001/29, №481001/42, №481001/43, №481001/44, №481001/45, №481001/46, №481001/47, №481001/52, №481001/51, №481001/50, №481001/56, №481001/48, №481001/49, №481001/54, №481001/55, №481001/53, №481001/63, №481001/65, №481001/64, №481001/4, №481001/5, №481001/20, №481001/19, №481001/36, №481001/37, №481001/39, №481001/57, №481001/58, №481001/59, №481001/66, №481001/1, №481001/2, №481001/62, №481001/3, №481001/38, №481001/40, №481001/41, №481001/60, №481001/61.

Даний факт також не заперечується відповідачем.

При цьому, суд наголошує вдруге, що дійсна вартість та кількість втраченого вантажу, а також факт наявності в діях перевізника вини за незбереження прийнятого до перевезення вантажу, не охоплюються предметом даного спору, у зв`язку з чим не підлягають доказуванню.

Згідно з частиною 2 статті 23 Закону України "Про залізничний транспорт" за незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезень вантажу, багажу, вантажобагажу перевізники несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин.

Відповідно до частини 2 статті 924 ЦК України перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Частинами 1, 3 статті 314 ГК України передбачено, що перевізник несе відповідальність за втрату, нестачу та пошкодження прийнятого до перевезення вантажу, якщо не доведе, що втрата, нестача або пошкодження сталися не з його вини. За шкоду, заподіяну при перевезенні вантажу, у разі втрати або нестачі вантажу перевізник відповідає в розмірі вартості вантажу, який втрачено або якого не вистачає.

За незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезення вантажу, багажу, вантажобагажу залізниці несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин. Залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, а саме за втрату чи недостачу - у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи його недостачі. (статті 113, 114 Статуту залізниць України).

Частиною першою статті 31 Статуту залізниць України передбачено, що залізниця зобов`язана подавати під завантаження справні, придатні для перевезення відповідного вантажу, очищені від залишків вантажу, сміття, реквізиту, а у необхідних випадках - продезінфіковані вагони та контейнери.

Відповідно до пункту 28 Правил приймання вантажів до перевезення, вантажі, завантажені відправниками у вагони відкритого типу (платформи, напіввагони тощо), приймаються залізницею до перевезення шляхом візуального огляду вагона, вантажу, його маркування (у тому числі захисного) та кріплення у вагоні без перевірки маси та кількості вантажу.

Згідно із статтею 24 Статуту залізниць України залізниця має право перевірити правильність відомостей про вантаж, зазначених відправником у накладній, на станції відправлення, під час перевезення та на станції призначення.

За приписами статті 22 ЦК України особа має право на відшкодування збитків, які їй було завдано в результаті порушення її цивільного права. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Відповідно до частини 2 статті 224 ГК України під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Статтею 225 ГК України визначено вичерпний перелік складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, зокрема: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково втрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом, вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства.

Для застосування таких правових наслідків порушення зобов`язань як стягнення збитків потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки; шкоди; причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками; вини. Відсутність хоча б одного з вище перелічених елементів, які створюють склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за невиконання або неналежне виконання ним взятих на себе зобов`язань.

Як встановлено судом, у графі 20 вказаних накладних зазначено «вугілля кам`яне марки г-газовий, вантаж маркований шляхом нанесення поздовжніх борозен по всі довжині вагона, вантаж у твердому стані». Жодних відміток щодо прийняття вантажу у вологому стані накладні не містять.

У відповідності до вимог частини першої статті 115 Статуту залізниць України вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу.

За приписами частини другої статті 114 Статуту залізниць України недостача маси вантажу, за яку відшкодовуються збитки, в усіх випадках обчислюється з урахуванням граничного розходження визначення маси вантажу і природної втрати вантажу під час перевезення.

Відповідно до пункту 27 Правил видачі вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644, вантаж вважається доставленим без утрати, якщо різниця між масою, вказаною в пункті відправлення в залізничній накладній, та масою, визначеною на станції призначення, не перевищує норми природної втрати і граничного розходження у визначенні маси нетто. При видачі вантажів, маса яких унаслідок їх властивостей зменшується при перевезенні, норма недостачі (сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто) становить 2 % маси, зазначеної в перевізних документах, зокрема, для вантажів рідких або зданих до перевезення в сирому (свіжому) або у вологому стані; 1 % маси, зазначеної в перевізних документах, зокрема, для мінерального палива. Норми недостачі або надлишку маси вантажів розраховуються: від маси брутто - для вантажів, які перевозяться в тарі й упаковці; від маси нетто - для вантажів, які перевозяться без тари й упаковки.

Згідно з Українською класифікацією товарів зовнішньоекономічної діяльності (УКТЗЕД) «Вугілля кам`яне, антрацит; брикети, котуни та аналогічні види твердого палива, одержані з кам`яного вугілля» (код товару 2701) відноситься до групи товарів 27 «Палива мінеральні; нафта та продукти її перегонки; бітумінозні речовини; воски мінеральні».

З огляду на зазначене вище, суд дійшов висновку, що позивачем правильно застосовано норму природної втрати вантажу у розмірі 1%, що вказує на наявність правових підстав для задоволення позову.

Згідно з частиною 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Частиною 1 статті 78 ГПК України визначено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись статями 74, 76-80, 129, 236-242, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Курахівська теплова електрична станція" до Акціонерного товариства "УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ" про стягнення вартості недостачі товару в розмірі 221 177,08 грн - задовольнити повністю.

2. Стягнути з Акціонерного товариства "УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ" (03680, місто Київ, вулиця Тверська, будинок 5; ідентифікаційний код 40075815) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Курахівська теплова електрична станція" (85612, Донецька обл., Мар`їнський р-н, місто Курахове, ВУЛИЦЯ ЕНЕРГЕТИКІВ, будинок 34; ідентифікаційний код 43594541) вартість недостачі товару в розмірі 221 177,08 грн (двісті двадцять одна тисяча сто сімдесят сім гривень 08 копійок) та 3 317,66 грн (три тисячі триста сімнадцять гривень 08 копійок) судового збору.

3. Після набрання рішенням Господарського суду міста Києва законної сили видати відповідний наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

СУДДЯ В. В. ДЖАРТИ