РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

26.07.2021Справа № 910/6030/21

Господарський суд міста Києва у складі судді ДЖАРТИ В.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Фізичної особи-підприємця Голохвастова Миколи Степановича ( АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 )

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестбудгаличина" (01011, місто Київ, ВУЛИЦЯ ПЕЧЕРСЬКИЙ УЗВІЗ, будинок 19; ідентифікаційний код 36520848)

про стягнення 158 409,34 грн,

Без повідомлення (виклику) представників учасників справи,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У квітні 2021 року Фізична особа-підприємець Голохвастов Микола Степанович (далі - позивач) звернувся до Господарського суду міста Києва із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестбудгаличина" (далі - відповідач) про стягнення 158 409,34грн, з яких 117 220,00 грн боргу, 15 225,88 грн пені, 11 722,00 грн штрафу, 9 692,33 грн три проценти річних та 19 775,01 інфляційних збитків.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором поставки № 06-ПТ-18 від 18.01.2018.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.04.2021 за вказаним позовом відкрито провадження у справі № 910/6030/21 та ухвалено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін (без проведення судового засідання); визначені строки для подання відзиву на позов, відповіді на відзив та заперечень на відповідь на відзив.

14.05.2021 через загальний відділ діловодства суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на те, що на адресу ТОВ «Інвестбудгаличина» жодних поставок товару не здійснювалося, товар не отримувався, жодні документи в контексті проведення господарських операцій з позивачем посадовими особами ТОВ «Інвестбудгаличина» не підписувалися.

Одночасно відповідачем заявлено клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи, розглянувши яке суд не знайшов обґрунтованих підстав для його задоволення, з огляду на таке.

Статтею 1 Закону України «Про судову експертизу» визначено, що судовою експертизою є дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об`єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду.

Частиною 1 статті 99 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що судова експертиза повинна призначатися лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

Проте, виходячи з предмету та підстав даних позовних вимог з урахуванням доводів учасників судового процесу, а також з огляду на обставини, що входять до предмету доказування у даній справі, суд дійшов висновку щодо відсутності підстав для призначення по справі судової експертизи.

Будь-яких інших заяв, клопотань або заперечень від сторін до суду не надходило.

Згідно з частиною 4 статті 240 ГПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Згідно наявної у матеріалах справи копії договору поставки № 06-ПТ-18 від 18.01.2018 (далі - договір поставки), укладеного між Фізичною особою-підприємцем Голохвастовим Миколою Степановичем (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Інвестбудгаличина» (замовник), погоджено умови за якими позивач зобов`язався здійснити поставку товару, а відповідач зобов`язався сплатити грошові кошти за поставлений товар (пункт 1.1 договору поставки).

Постачальник зобов`язується поставляти товар окремими партіями в кількості і асортименті, визначених у письмових або усних заявках-замовленнях покупця, переданих усно або письмово представнику постачальника. Ціна товару зазначається у видаткових накладних. Поставка товару здійснюється постачальником за адресами згідно визначених у письмових або усних заявках-замовленнях (пункти 1.2, 1.4 договору поставки).

Згідно з пунктом 1.3 договору поставки загальна вартість визначається вартістю товару, отриманого протягом дії цього договору згідно накладних, що є невід`ємними частинами даного договору.

Пунктом 2.1 договору поставки визначено, що асортимент та ціна на товар, що поставляється, визначаються на підставі специфікації постачальника, яка надається покупцю (прайс-цін), а також в видаткових накладних. Специфікація носить інформаційний характер про асортимент та ціну товару та не потребує двостороннього засвідчення ні постачальником, ні покупцем.

Згідно з вимогами пункту 4.4 договору поставки моментом здійснення поставки товарів постачальнику є їх отримання покупцем з відповідною відміткою в супроводжувальній первинній обліково-видатковій документації (товарно-транспортна накладна, видаткова накладна). Разом з товаром Покупцю повинні передаватись належні товару документи, що підтверджують його якість і безпеку, включаючи сертифікати, якісні посвідчення, ветеринарні довідки/свідоцтва (оригінали або копії, завірені печаткою постачальника).

У відповідності до пунктів 5.1, 5.2 договору поставки покупець оплачує поставлені товари за цінами, вказаними у товаросупроводжувальній документації (видатковій накладній, податковій накладній), на умовах даного договору в порядку і формах, які не суперечать чинному законодавству України. Розрахунки за поставлений Постачальником товар здійснюються протягом 45 днів (сорока п`яти ) календарних днів з моменту поставки товару або у інший строк, попередньо домовлений між сторонами, про що сторонами укладається додаткова угода до даного договору.

Договір вступає в силу з моменту його підписання та діє до 31 грудня 2018 року. Закінчення строку дії даного договору не звільняє сторони від виконання своїх обов`язків (пункти 8.1, 8.2 договору поставки).

На копії договору містяться підписи позивача та директора відповідача Крикунова А.Ю., які скріплені печатками.

Як зазначає позивач, у заявках-замовленнях сторони узгодили асортимент, кількість та вартість товару, загальна вартість якого склала 117 220 грн.

Як вбачається з наявних у справі копій видаткових накладних № ГМ-000007 від 15.03.2018 та № ГМ-000008 від 23.05.2018, позивач на виконання умов договору поставки № 06-ПТ-18 від 18.01.2018 здійснив поставку товару на загальну суму 117 220 грн.

При цьому у названих видаткових накладних у графі «отрамав(ла)» проставлено печатку ТОВ «Інвестбудгаличина» та підпис особи, ПІБ якої не зазначено.

Окрім того, позивачем представлено суду лист ТОВ «Інвестбудгаличина» від 23.05.2018 № 286/05 (адресований позивачу у відповідь на його лист від 02.05.2018), в якому відповідач не заперечує проти існування заборгованості за договорами поставки № 06-ПТ-17 від 20.06.2017 та № 06-ПТ-18 від 18.01.2018, проте просить їх надіслати з копіями документів, підтверджуючих поставку, у зв`язку з їх втратою.

Лист позивача від 02.05.2018 та докази його направлення відповідачу позивачем не надані.

У той же час, відповідач, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, посилається на те, що позивач на адресу ТОВ «Інвестбудгаличина» жодних поставок товару не здійснював. Жодних документів в контексті проведення господарських операцій з позивачем посадові особи ТОВ «Інвестбудгаличина» не підписували. Внаслідок чого, відповідач наполягає, що надані позивачем документи підроблені.

На підтвердження нездійснення з позивачем господарських операцій відповідач надав суду фінансовий звіт Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестбудгаличина» за І квартал 2018 року та дані з програмного забезпечення для подання в контролюючі органи звітності та обміну між контрагентами первинними документами в електронному вигляді М.Е.Dok за березень та квітень 2020 року.

Також, досліджуючи надану відповідачем копію журналу реєстрації вихідної кореспонденції ТОВ «Інвестбудгаличина», розпочату 09.01.2018 і закінчену 29.12.2018, суд встановив, що за вихідним номером « 286» зареєстровано документ датований - 11.04.2018, адресатом якого є «Київводоканал». Зареєстрованого документа за номером « 286/05 від 23.05.2018» журнал не містить, зважаючи на те, що наскрізна нумерація у журналі вчинена із послідовним наростанням цифрових значень від 279 до 286 і так далі з такою ж послідовністю на наступній сторінці. При цьому документи, що датовані у журналі « 23.05.2018», мають присвоєні номери, починаючи від « 400».

Невиконання відповідачем зобов`язань за договором в повному обсязі, стало підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.

Оцінюючи наявні в матеріалах справи докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про наступне.

Частинами 1 та 2 статті 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Відповідно до статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Згідно статті 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі статтею 628 ЦК України зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За приписами статті 173 Господарського кодексу України (далі - ГК України) господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Частиною 1 статті 175 ГК України встановлено, що майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Представлений позивачем договір поставки № 06-ПТ-18 від 18.01.2018 є договором про поставку та є підставою для виникнення у сторін господарських зобов`язань, а саме майново-господарських зобов`язань згідно статей 173, 174, 175 ГК України, статей 11, 202, ЦК України, і згідно статті 629 Цивільного кодексу України є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частини 1 статті 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі - продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Норми вказаної статті кореспондуються з положеннями статті 193 ГК України.

Згідно зі статтею 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом частини 1 статті 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Проведення господарських операцій суб`єкта господарювання, за змістом статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підтверджується первинними документами, на підставі яких ведеться бухгалтерський облік. Згідно частини 2 статті 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» на даних бухгалтерського обліку базується фінансова, податкова, статистична та інша звітність.

Згідно частини 2 статті 9 названого Закону неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

За змістом пункту 2.1. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88, в редакції, що діяла у період проведення спірних господарських операцій, первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, які містять відомості про господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів.

Згідно з пунктом 2.4 названого Положення первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Отже факт проведення господарської операції, в тому числі і поставки, а також достовірність відомостей про її обсяг та зміст, має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.

Надані позивачем первинні документи, такі як видаткові накладні № ГМ-000007 від 15.03.2018 та № ГМ-000008 від 23.05.2018, не містять достатньо обов`язкових реквізитів, що дозволяють суду ідентифікувати учасників господарських правовідносин, оскільки у видаткових накладних в графі «отрамав(ла)» лише проставлено печатку ТОВ «Інвестбудгаличина» та підпис особи, ПІБ якої не зазначено.

У той же час, згідно з вимогами пункту 4.4 договору поставки передбачені особливості приймання товару покупцем, а саме моментом здійснення поставки товарів постачальнику є їх отримання покупцем з відповідною відміткою в супроводжувальній первинній обліково-видатковій документації (товарно-транспортна накладна, видаткова накладна).

Отже відсутність у видаткових накладних ПІБ особи, яка їх підписала, є істотним недоліком таких первинних документів з огляду на те, що суд позбавлений з будь-яких інших документів, наявних у справі, встановити чи дійсно відповідач брав участь у здійсненні господарської операції з поставки товару, за умови, що останній категорично заперечує проти отримання товару від позивача та підписання видаткових накладних і договору.

Зокрема слід звернути також увагу, що у матеріалах справи відсутні довіреності на отримання товару, заявки-замовлення, докази на підтвердження перевезення вантажу, відомості про джерело походження товару, сертифікати якості, якісні посвідчення тощо.

Більш того, беручи до уваги надану відповідачем копію журналу реєстрації вихідної кореспонденції ТОВ «Інвестбудгаличина», а також враховуючи ненадання позивачем суду його ж листа від 02.05.2018, адресованого відповідачу, та доказів його направлення адресату, суд ставить під сумнів можливість прийняття наданого позивачем листа ТОВ «Інвестбудгаличина» від 23.05.2018 № 286/05 до уваги, як доказу, що підтверджує факт поставки.

Суд вдруге звертає увагу, що у журналі реєстрації вихідної кореспонденції ТОВ «Інвестбудгаличина» за вихідним номером « 286» зареєстровано документ датований - 11.04.2018, адресатом якого є «Київводоканал». Зареєстрованого документа за номером « 286/05 від 23.05.2018» журнал не містить. Наскрізна нумерація у журналі вчинена із послідовним наростанням цифрових значень від 279 до 286 і так далі з такою ж послідовністю на наступній сторінці. А документи, що датовані у журналі « 23.05.2018», мають присвоєні номери, починаючи від « 400».

Суд акцентує увагу, що при зверненні до суду з позовом про стягнення заборгованості за поставлений товар, позивачем повинно бути доведено суду факт виникнення між сторонами взаємних прав та обов`язків з поставки товару, обставини передання (поставки) на користь відповідача певного товару, виникнення у відповідача обов`язку внести на рахунок позивача плату за товар в узгодженому сторонами розмірі, строк виконання якого настав.

Проте, враховуючи встановлені обставини щодо відсутності у видаткових накладних ПІБ особи, що отримала товар від імені відповідача, у їх сукупному зв`язку з іншими доказами, та приймаючи до уваги відсутність у матеріалах справи доказів реального руху активів внаслідок господарської операції зі спірної поставки, а також з огляду на природу правовідносин сторін, суд не може дійти беззаперечного висновку про доведеність позивачем факту поставки і що поставка на спірну суму дійсно відбулась.

У той же час, подані відповідачем докази на підтвердження нездійснення з позивачем господарських операцій суд не приймає до уваги при прийнятті рішення, оскільки характер показників та інформації, що включаються у фінансовий звіт Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестбудгаличина» за І квартал 2018 року не може апріорі підтвердити таку інформацію. По-друге, фінансовий звіт за І квартал 2018 року та дані з М.Е.Dok за березень та квітень 2020 року не охоплюють період спірної поставки за видатковою накладною № ГМ-000008 від 23.05.2018.

Наразі, суд зазначає, що згідно з частинами 1-3 статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься у частині 1 статті 74 ГПК України.

Принцип змагальності процесу означає, що кожній стороні повинна бути надана можливість ознайомитися з усіма доказами та зауваженнями, наданими іншою стороною, і відповісти на них (п. 63 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїс-Матеос проти Іспанії» від 23 червня 1993 року).

Захищене статтею 6 Європейської конвенції з прав людини право на справедливий судовий розгляд також передбачає право на змагальність провадження. Кожна сторона провадження має бути поінформована про подання та аргументи іншої сторони та має отримувати нагоду коментувати чи спростовувати їх.

Дія принципу змагальності ґрунтується на переконанні: протилежність інтересів сторін найкраще забезпечить повноту матеріалів справи через активне виконання сторонами процесу тільки їм притаманних функцій. Принцип змагальності припускає поєднання активності сторін у забезпеченні виконання ними своїх процесуальних обов`язків із забезпеченням судом умов для здійснення наданих їм прав.

До того ж, суд зазначає, що однією з засад здійснення господарського судочинства у відповідності до статті 2 ГПК України є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом

Проте, всупереч обов`язку з доказування, позивачем інших належних та допустимих у розумінні статей 76, 77 ГПК України доказів поставки відповідачу товару на спірну суму до матеріалів справи представлено не було, що вказує на відсутність у суду підстав вважати наявною у відповідача заборгованість на означену суму.

За таких обставин, з огляду на викладене вище, суд дійшов висновку щодо доказової необґрунтованості позовних вимог в частині стягнення основного боргу та відсутності підстав для їх задоволення, наслідком чого є відмова у задоволенні похідних вимог про стягнення пені, штрафу, трьох процентів річних та інфляційних збитків.

У відповідності до пункту 2 частини 1 статті 129 ГПК України судовий збір, сплачений за подання даного позову, покладається позивача у зв`язку з відмовою в задоволенні позову.

Керуючись статями 74, 76-80, 129, 236-242, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову Фізичної особи-підприємця Голохвастова Миколи Степановича ( АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестбудгаличина" (01011, місто Київ, ВУЛИЦЯ ПЕЧЕРСЬКИЙ УЗВІЗ, будинок 19; ідентифікаційний код 36520848) про стягнення 158 409,34 грн - відмовити повністю.

2. Судові витрати, пов`язані із розглядом справи, покласти на Фізичну особу-підприємця Голохвастова Миколи Степановича.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

СУДДЯ В. В. ДЖАРТИ