РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

14.07.2021Справа № 910/4113/21

Господарський суд міста Києва у складі: головуючого - судді Лиськова М.О.,

при секретарі судового засідання Степов`юк С.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛИМОН БЕТОН"

(04210, м. Київ, Оболонська набережна, буд.19, корп.3)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Славія-АКБ"

(01133, м. Київ, вул. Є. Коновальця, буд.31)

про стягнення 343 354, 53 грн.

За участі представників учасників справи згідно протоколу судового засідання

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ЛИМОН БЕТОН" (далі-позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Славія-АКБ" (далі-відповідач) про стягнення 343 354, 53 грн. згідно Договору поставки №01092019/2 від 01.09.2019.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.03.2021 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛИМОН БЕТОН" прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Підготовче судове засідання призначено на 14.04.2021.

У судове засідання 14.04.2021 представники сторін не з`явились.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.04.2021 підготовче судове засідання призначено на 28.04.2021.

У судове засідання 28.04.2021 представники сторін з`явились. Протокольною ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.04.2021 судом оголошено перерву в підготовчому засіданні до 26.05.2021.

У судовому засіданні представник відповідача подав клопотання про витребування доказів у позивача, а саме:

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.04.2021 задоволено клопотання відповідача про витребування доказів у позивача.

25.05.2021 позивачем подано клопотання про відкладення розгляду справи.

26.05.2021 відповідачем подано відзив на позовну заяву, в котрому проти позову заперечує.

Протокольною ухвалою суду від 26.05.2021 ухвалено відкласти підготовче засідання на 16.06.2021.

16.06.2021 позивачем подано клопотання про долучення доказів до справи.

Протокольною ухвалою суду від 16.06.2021 судом закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 14.07.2021.

14.07.2021 в судове засідання з`явилися представники сторін, представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, представник відповідача проти задоволення позову заперечив.

Таким чином, приймаючи до уваги, що матеріали справи містять достатньо документів для розгляду справи у судовому засіданні 14.07.2021 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЛІДЕРТРАНС-С» та Товариством з обмеженою відповідальністю «СЛАВІЯ-АКБ» (далі - Відповідач) було укладено Договір поставки № 01092019/2 від 01.09.2019 р. (далі - Договір).

Згідно п. 1.1 Договору Постачальник зобов`язується в порядку та на умовах, визначених цим договором, поставити та передати у власність Покупця: бетон та будівельні розчини (далі - Товар), а Покупець зобов`язується прийняти та оплатити Товар в порядку та на умовах, визначених цим Договором.

Пунктом 2.1. Договору Поставка Товару здійснюється окремими партіями за узгодженими Сторонами заявками Покупця. Оформлення та надання заявки проводиться Покупцем у порядку, визначеному цим Договором.

Відповідно до п. 3.2. Договору Товар поставляється автотранспортом Постачальника в спеціальних вантажних автомобілях з бетонозмішувальною установкою на умовах поставки DDP (Інкотермс - 2010) - поставка здійснюється Постачальником на об`єкт Покупця, визначений в заявці.

У відповідності до умов п. 3.9. Договору передача Товару оформлюється товарно- транспортними накладними та видатковими накладними. Сторони домовились вважати датою поставки Товару дату видаткової накладної.

Пунктом 4.11. Договору визначено, що Покупець оплачує фактично заявлений до поставки Товар не пізніше 2 банківських днів до дати поставки. Відстрочення платежу можливе лише за умови узгодження Сторонами іншого терміну оплати.

Згідно п. 4.12. Договору Постачальник має право здійснювати поставку Товару без здійснення Покупцем попередньої оплати. В такому випадку оплата поставленого Товару здійснюється Покупцем протягом 2 банківських днів з моменту фактичного отримання Товару.

За твердженням позивача, котрі підтверджуються наданими до матеріалів справи видатковими накладними, ТОВ «ЛІДЕРТРАНС-С» було поставлено Товар Відповідачу на загальну суму 385 847,36 грн.

З матеріалів справи вбачається, що Відповідачем частково сплачено заборгованість в розмірі 162 385,10 грн.

Станом на момент подачі позову заборгованість Відповідача по вищевказаному договору становить 223 462,26 грн.

Заборгованість також підтверджується підписаним сторонами Актом звіряння взаємних розрахунків від 17.08.2020 року та гарантійним листом відповідача.

25.11.2020 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЛІДЕРТРАНС- С» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ЛИМОН БЕТОН» (далі - Позивач) було укладено Договір про відступлення права вимоги № 4, відповідно до умов якого ТОВ «ЛІДЕРТРАНС-С» відступає, а ТОВ «ЛИМОН БЕТОН» повністю приймає на себе право вимоги (право грошової вимоги по сплаті грошових коштів за товари (послуги), 3 % річних, інфляційних витрат та штрафних санкцій, передбачених умовами договору та чинним Законодавством України), відповідно до договорів, укладених із третіми особами, що зазначені у Реєстрі вимог (Додаток 1)), що належить ТОВ «ЛІДЕРТРАНС-С», і стає кредитором за Договорами, укладеними ТОВ «ЛІДЕРТРАНС-С» із третіми особами згідно із Реєстром вимог, що додається до цього Договору і є невід`ємною його частиною.

Відповідно до п. 1.2. Договору, ТОВ «ЛИМОН БЕТОН» повністю одержує право (замість ТОВ «ЛІДЕРТРАНС-С») вимагати від Боржника належного виконання зобов`язань за договором у сумі, зазначеній у Реєстрі вимог, а також додатково 3 % річних, інфляційних витрат та штрафних санкцій, передбачених умовами договору та чинним Законодавством України.

Із Додатку № 1 видно, що право вимоги по Договору поставки № 01092019/2 від 01.09.2019 р. переходить від ТОВ «ЛІДЕРТРАНС-С» до ТОВ «ЛИМОН БЕТОН».

Відповідно до п. 2.2. Договору про відступлення права вимоги № 4 від 25.11.2020 р. Одночасно з підписанням цього договору Кредитор передає Новому Кредитору повідомлення до Боржника про відступлення права вимоги за основним зобов`язанням. Обов`язок направлення повідомлення Боржнику покладається на Нового Кредитора.

07.12.2020 р. на адресу Відповідача було направлено Повідомлення про відступлення права вимоги вих. № 72-17 від 25.11.2020 р.

Таким чином, судом встановлено, що право вимоги за Договором поставки №01092019/2 від 01.09.2019 р. передано від ТОВ «ЛІДЕРТРАНС-С» до ТОВ «ЛИМОН БЕТОН».

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відтак, між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання параграфа 1 глави 30 ГК України, глави 54 ЦК України (поставка, купівля-продаж).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

У відповідності до ст. 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі ст. 663 Цивільного кодексу України, продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

У відповідності до ст. 664 Цивільного кодексу України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

На виконання умов Договору ТОВ «ЛІДЕРТРАНС-С» здійснив поставку товару Відповідачу відповідно до наданих видаткових накладних на загальну суму 385 847,36 грн.

Натомість, Відповідач порушив взяті на себе зобов`язання передбачені Договору та у строк передбачений умовами укладеного між Сторонами Договором не здійснив оплату поставленого Товару у повному обсязі, сплативши лише частину у сумі 162 385,10 грн. У зв`язку з чим, у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість на загальну суму 223462,26 грн.

За твердженням позивача, котре не спростоване відповідачем, станом на день подання позову зобов`язання з оплати поставленого товару у розмірі 223462,26 грн. відповідачем не виконано. Вказане відповідачем не заперечується.

Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За приписами ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

В той же час, матеріали справи не містять доказів відмови відповідача від приймання товару, складення актів розбіжностей стосовно відмови від приймання товару.

З урахуванням встановлених судом обставин, заборгованість відповідача за поставлений товар становить 223462,26 грн., а строк виконання грошового зобов`язання станом на момент звернення позивача із даним позовом до суду настав.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно із статтями 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 ст.625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Матеріалами справи підтверджується наявність у відповідача грошового зобов`язання по сплаті на користь позивача 223462,26 грн. на підставі договору. Вказана заборгованість відповідачем не спростована.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідачем обставин, з якими чинне законодавство пов`язує можливість звільнення його від відповідальності за порушення зобов`язання, не наведено.

За таких обставин суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача 223462,26 грн. є правомірними та обґрунтованими.

Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача 53 731,99 грн. - пені, 11 164,63 грн. - 3% річних, 21 476,31 грн. - інфляційних втрат, 33 519,34 грн. - штрафу.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 216 ГК України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно зі ст. 218 ГК України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинення ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведено, що ним вжито усіх належних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Штрафними санкціями згідно ч. 1 ст. 230 ГК України, визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 ЦК України).

В силу положень ч. 6 ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано. Діючим господарським законодавством не передбачена можливість нарахування пені більше ніж за півроку і цей строк є присікальним.

Згідно п. 6.2 Договору за несвоєчасне проведення платежів за цим Договором, Покупець сплачує Постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період за який нараховується пеня, від суми заборгованості за кожен день прострочення платежу.

Пунктом 6.3 Договору передбачено, що у випадку порушення строків проведення платежів за цим Договором понад 10 календарних днів Покупець додатково сплачує Постачальнику штраф у розмірі 15 відсотків від суми заборгованості.

Як видно із п. 6.5. Договору сторони дійшли згоди, щодо зміни тривалості позовної давності, передбаченої ч. 1 ст. 259 ЦК України в частині стягнення неустойки (штрафу, пені) та встановили, що позовна давність становить 3 роки.

Відповідно до п. 6.6. Договору сторони дійшли згоди щодо зміни порядку нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язань, визначеного ч. 6 ст. 232 ГК України і встановили, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язань, встановлених розділом 6 цього договору, припиняються через три роки від дня, коли ці зобов`язання мали бути виконані.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що сторони за взаємною згодою визначили вид штрафних санкцій та їх розмір за порушення зобов`язань за договором, а також змінили тривалість позовної давності, передбаченої ч. 1 ст. 259 ЦК України в частині стягнення неустойки (штрафу, пені) та встановили, що позовна давність становить 3 роки, беручи до уваги той факт, що дані зобов`язання з приводу поставки товару не є грошовими зобов`язаннями та положення щодо обмеження розміру штрафних санкцій законом на них не поширюються.

Зазначена позиція кореспондується з висновками Верховного Суду України, викладені у постановах від 27.09.2005 у справі № 35/475-04 та від 08.02.2017 у справі № 3-1217гс/16.

Крім того, суд відзначає, що у випадках порушення виконання господарських зобов`язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень можливості передбачати в договорі одночасне стягнення пені та штрафу, що узгоджується із свободою договору, встановленою ст. 627 ЦК України, відповідно до якої сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Таким чином, чинне законодавство допускає можливість одночасного стягнення з учасника господарських відносин, що порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені, які не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

За таких обставин, здійснивши власний перерахунок, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача 53 731,99 грн. - пені та 33 519,34 грн. - штрафу. є правомірними та обґрунтованими.

Частиною першою статті 612 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За приписом частини другої статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Здійснивши перевірку розрахунку суми 3% річних та інфляційних втрат, суд дійшов висновку про те, що нарахування здійснено вірно.

Враховуючи наведене, суд задовольняє позовну вимогу про стягнення з відповідача 11 164,63 грн. - 3% річних, 21 476,31 грн. - інфляційних втрат.

Заперечення відповідача проти позовних вимог суд розглянув та відхилив як такі, що не спростовують заявлені вимоги, зважаючи на обставини, викладені вище.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За приписами частин 1, 3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з частиною 1 статті 14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 2, 3 ст. 80 ГПК України передбачено, що позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на вищевикладене, всі інші заяви, клопотання, доводи та міркування учасників судового процесу залишені судом без задоволення та не прийняті до уваги як необґрунтовані та безпідставні.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

На підставі статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Славія-АКБ" (01133,м.Київ, вул. Є. Коновальця, буд.31) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛИМОН БЕТОН" (04210, м. Київ, Оболонська набережна, буд.19, корп.3; ідентифікаційний код) 223462,26 грн. - основного боргу, 53 731,99 грн. - пені, 11 164,63 грн. - 3% річних, 21476,31 грн. - інфляційних втрат, 33 519,34 грн. - штрафу та судовий збір у розмірі 5 150,32 грн.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 241 ГПК України та може бути оскаржено у порядку і строк, встановлені ст. 254, 256, 257 ГПК України.

Дата складання та підписання повного тексту рішення 21.07.2021

Суддя М.О. Лиськов