ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.07.2021 р. Справа № 917/231/21

За позовною заявою Заступника керівника Миргородської окружної прокуратури Полтавської області, вул. Кашинського, 1, м. Миргород, Полтавська область, 37600

в інтересах держави

до 1. Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області, вул. Уютна, 23, м. Полтава, Полтавська область, 36039

2. Фермерського господарства "Агроекспо", вул. Івана Петровського, буд. 5, кв. 9, м. Зіньків, Зіньківський р-н, Полтавська область, 38100

3. ОСОБА_1 , АДРЕСА_1

про визнання незаконними та скасування наказів, визнання недійсними договорів оренди землі.

Суддя Погрібна С.В.

Секретар судового засідання Мирна-Касян Ю.Л.

Представники згідно протоколу судового засідання від 08.07.2021 р.

Обставини справи: Заступник керівника Миргородської місцевої прокуратури Полтавської області звернувся до суду з позовом в інтересах держави до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області, Фермерського господарства "Агроекспо", ОСОБА_1 , в якому просить суд:

- визнати незаконним та скасувати наказ Головного управління Держземагенства у Полтавській області про надання дозволу ОСОБА_1 на розроблення документації із землеустрою земельних ділянок сільськогосподарського призначення для ведення фермерського господарства від 07.10.2014 р. № 3912-сг;

- визнати незаконним та скасувати наказ Головного управління Держземагенства у Полтавській області про надання дозволу ОСОБА_1 на розроблення документації із землеустрою земельних ділянок сільськогосподарського призначення для ведення фермерського господарства від 12.08.2014 р. № 2217-сг;

- визнати незаконним та скасувати наказ Головного управління Держземагенства у Полтавській області про надання дозволу ОСОБА_1 на розроблення документації із землеустрою земельних ділянок сільськогосподарського призначення для ведення фермерського господарства від 14.07.2014 р. № 1705-сг;

- визнати незаконним та скасувати наказ Головного управління Держземагенства у Полтавській області про надання ОСОБА_1 в оренду земель сільськогосподарського призначення державної власності із земель запасу для ведення фермерського господарства від 25.11.2014 р. № 4704-сг;

- визнати незаконним та скасувати наказ Головного управління Держземагенства у Полтавській області про надання ОСОБА_1 в оренду земель сільськогосподарського призначення державної власності із земель запасу для ведення фермерського господарства від 04.12.2014 р. № 5180-сг;

- визнати незаконним та скасувати наказ Головного управління Держземагенства у Полтавській області про надання ОСОБА_1 в оренду земель сільськогосподарського призначення державної власності із земель запасу для ведення фермерського господарства від 04.12.2014 р. № 5181-сг;

- визнати недійсним договір оренди від 08.12.2014 р., що укладений між Головним управлінням Держземагенства у Полтавській області та ОСОБА_1 щодо земельної ділянки площею 27,7994 га. к.н. :00:021:0300, що розташована за межами населеного пункту на території Великопавлівської сільської ради Зіньківського району Полтавської області строком на 21 рік;

- визнати недійсним договір оренди від 08.12.2014 р., що укладений між Головним управлінням Держземагенства у Полтавській області та ОСОБА_1 щодо земельної ділянки площею 58,9281 га. к.н. :00:024:0301, що розташована за межами населеного пункту на території Першотравневої сільської ради Зіньківського району Полтавської області строком на 21 рік;

- визнати недійсним договір оренди від 01.12.2014 р., що укладений між Головним управлінням Держземагенства у Полтавській області та ОСОБА_1 щодо земельної ділянки площею 17,3478 га. к.н. :00:010:0300, що розташована за межами населеного пункту на території Першотравневої сільської ради Зіньківського району Полтавської області строком на 21 рік;

- зобов`язати ОСОБА_1 повернути в розпорядження Головному управлінню Держгеокадастру у Полтавської області земельну ділянку площею 27,7994 га к.н.:00:021:0300, що розташована за межами населеного пункту на території Великопавлівської сільської ради Зіньківського району Полтавської області, шляхом підписання акту прийому - передачі;

- зобов`язати ОСОБА_1 повернути в розпорядження Головному управлінню Держгеокадастру у Полтавської області земельну ділянку площею 58,9281 га. к.н.:00:024:0301, що розташована за межами населеного пункту на території Першотравневої сільської ради Зіньківського району Полтавської області, шляхом підписання акту прийому - передачі;

- зобов`язати ОСОБА_1 повернути в розпорядження Головному управлінню Держгеокадастру у Полтавської області земельну ділянку площею 17,3478 га к.н.:00:010:0300, що розташована за межами населеного пункту на території Першотравневої сільської ради Зіньківського району Полтавської області, шляхом підписання акту прийому - передачі.

Ухвалою суду від 25.03.2021 р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; підготовче засідання призначено на 20.04.2021 р.; встановлено відповідачам строк для подання відзиву на позов з урахуванням вимог статті 165 ГПК України до 15 днів з дня отримання ухвали.

Ухвалою суду від 20.04.2021 р. продовжено строк проведення підготовчого провадження на 30 днів; відкладено підготовче засідання на 08.06.2021 р..

14.05.2021 р. від Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області надійшов відзив на позовну заяву (вх № 5307).

02.06.2021 р. прокурором подано відповідь на відзив відповідача-1 (вх. № 6034). Відповідь на відзив долучена судом до матеріалів справи.

Ухвалою суду від 08.06.2021 р. закрито підготовче провадження у справі та призначено її до судового розгляду по суті на 08.07.2021 р. на 11:00 год..

Відповідач-2 та відповідач-3 явку уповноважених представників в судове засідання 08.07.2021 р. не забезпечили.

Ухвала суду від 08.06.2021 р., що направлялась на вказану у позові адресу відповідача-3 отримана останнім, про що свідчить наявне в матеріалах справи поштове повідомлення; відповідача-2, повернулась без вручення адресату з відміткою - "адресат відсутній за вказаною адресою". Згідно відомостей з ЄДР адреса реєстрації Фермерського господарства "Агроекспо" відповідає адресі зазначеній у позовній заяві ( АДРЕСА_1 ).

Будь-які заяви чи клопотання, зокрема, про відкладення розгляду справи в матеріалах справи відсутні.

Відповідно до частини 1 статті 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

В судовому засіданні 08.07.2021 р. прокурором викладено зміст позовних вимог, відповідачем-1 зміст заперечень.

Судом були з`ясовані обставини справи та досліджено наявні в матеріалах справи докази.

Прокурору та представнику відповідача-1 надано заключне слово, які підтримали свою позицію викладену письмово та озвучену в судовому засіданні.

Враховуючи достатність у матеріалах справи доказів для розгляду спору по суті, належне повідомлення відповідачів-2,3 про час, дату і місце проведення судового засідання, суд розглядає спір за наявними матеріалами.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Встановивши всі обставини справи та дослідивши надані документальні докази, суд встановив, що ОСОБА_1 (відповідач-3) створено та зареєстровано Фермерське господарство "Агроекспо" (код 38863229, дата реєстрації 24.02.2014 р.,( а.с. 40-41).

На підставі заяви ОСОБА_1 наказом Головного управління Держземагенства у Полтавській області від 14.07.2014 р. № 1707 відповідачу-3 надано дозвіл на розроблення документації із землеустрою щодо земельної ділянки сільськогосподарського призначення для ведення фермерського господарства (а.с. 19).

Наказом Головного управління Держземагенства у Полтавській області від 03.10.2014 р. № 3714-сг затверджено розроблений проект землеустрою та надано громадянину ОСОБА_1 в оренду для ведення фермерського господарства земельну ділянку загальною площею 15,3000 га., що розташована в адміністративних межах Проценківської, сільської ради Зіньківського району Полтавської області (а.с. 17).

На підставі вищевказаного наказу між Головним управлінням Держземагенства у Полтавській області та ОСОБА_1 укладено договір оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення для ведення фермерського господарства від 14.10.2014 р. щодо земельної ділянки площею 15,3000 га., к.н. :00:005:0300 строком на 21 рік (а.с. 12-14);

Згідно відомостей з реєстру договір оренди зареєстрований 29.10.2014 р. (а.с. 42).

В подальшому на підставі заяв ОСОБА_1 наказами Головного управління Держземагенства у Полтавській області відповідачу-3 надано дозволи на розроблення документації із землеустрою щодо трьох земельних ділянок сільськогосподарського призначення для ведення фермерського господарства, а саме: від 07.10.2014 р. № 3912-сг; від 12.08.2014 р. № 2217-сг; від 14.07.2014р. №1705-сг (а.с. 23, 30, 37).

За результатами розгляду клопотань ОСОБА_1 наказами Головного управління Держземагенства у Полтавській області: від 25.11.2014 р. № 4704-сг; від 04.12.2014 р. № 5180-сг; від 04.12.2014 р. № 5181-сг затверджено розроблені проекти землеустрою та надано громадянину ОСОБА_1 в оренду для ведення фермерського господарства три земельні ділянки загальною площею 105,1053 га., що розташовані за межами населених пунктів Першотравневої, Проценківської, Великопавлівської сільських рад Зіньківського району Полтавської області (а.с. 24, 31, 38).

На підставі вищевказаних наказів між Головним управлінням Держземагенства у Полтавській області та ОСОБА_1 укладено договори оренди земельних ділянок сільськогосподарського призначення для ведення фермерського господарства загальною площею 105,1053 га, а саме:

- від 08.12.2014 р. щодо земельної ділянки площею 27,799 га., к.н. :00:021:0300, що розташована за межами населеного пункту на території Великопавлівської сільської ради Зіньківського району Полтавської області строком на 21 рік (а.с. 33-35);

- від 08.12.2014 р. щодо земельної ділянки площею 58,9281 га., к.н. :00:024:0301, що розташована за межами населеного пункту на території Першотравневої сільської ради Зіньківського району Полтавської області строком на 21 рік (а.с. 19-21);

- від 01.12.2014 р. щодо земельної ділянки площею 17,3475 га., к.н. :00:010:0300, що розташована за межами населеного пункту на території Першотравневої сільської ради Зіньківського району Полтавської області строком на 21 рік (а.с. 26-28).

Вказані договори оренди землі пройшли державну реєстрацію із внесенням відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (а.с. 44-49).

Відповідно до статті 7 Закону України «Про фермерське господарство» надання земельних ділянок державної та комунальної власності у власність або користування для ведення фермерського господарства здійснюється в порядку, передбаченому Земельним кодексом України.

Згідно статті 8 Закону України «Про фермерське господарство» фермерське господарство підлягає державній реєстрації у порядку, встановленому законом для державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, за умови набуття громадянином України або кількома громадянами України, які виявили бажання створити фермерське господарство, права власності або користування земельною ділянкою.

Як вже зазначалось, у 2014 році ОСОБА_1 (відповідач-3) створено та зареєстровано Фермерське господарство "Агроекспо".

На підставі заяв представника ОСОБА_1 (а.с. 112, 114) Головним управлінням було видано накази № 909-СГ від 03.02.2021 р. та № 611-СГ від 01.02.2021 р. про припинення договорів оренди земельних ділянок площею 58,9281 га., к.н. :00:024:0301 та площею 17,3475 га., к.н. :00:010:0300 (а.с. 113, 115).

Прокурор в обґрунтування позовних вимог вказує, що у поданих до ГУ Держземагенства у Полтавській області заявах (клопотаннях) про надання дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок сільськогосподарського призначення для ведення фермерського господарства, а саме: клопотання на орієнтовні площі 62,30 га. від 17.07.2014 р.; 29 га. від 14.07.2014 р.; 17,5 га. від 02.07.2014 р. не обґрунтовано бажані для отримання великі розміри земельних ділянок на території різних сільських рад, з урахуванням перспектив діяльності створюваного фермерського господарства. У всіх клопотаннях та доданих до них документах не вказано кількість членів фермерського господарства, наявність у них права на безоплатне одержання землі та не містять доказів про наявність сільськогосподарської техніки та інших засобів обробітку землі.

Відповідно до частини 7 статті 7 Закону України «Про фермі господарство» земельні ділянки надаються громадянам для ведення фермерського господарства єдиним масивом з розташованими на них водними джерелами та лісовими угіддями, наближеними до існуючих шляхів, електро-радіотелефонних мереж, газо- і водопостачальних систем та інших видів інженерної інфраструктури.

Використання земель сільськогосподарського призначення для ведення фермерського господарства єдиним масивом зумовлено необхідністю раціонального використання земель, дотримання прав суміжних землекористувачів та уникнення випадків, коли всередині земельного масиву який складається з окремих земельних ділянок, може опинитися земельна ділянка іншого власника або користувача, на якій вирощується інша культура.

Згідно даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ОСОБА_1 для ведення фермерського господарства передано понад 104 га. земель на території двох сільських рад Зіньківського району Полтавської області.

Прокурор стверджує, що всупереч вимог статті 7 Закону України «Про фермерське господарство» ОСОБА_1 у межах Зіньківського району Полтавської області передано у користування три окремі, розташовані на значній відстані земельні ділянки загальною площею 104,0753 га. в адміністративних межах 2 (двох) різних сільських рад Зіньківського району Полтавської області, щодо яких пред`являється даний позов.

Для створення фермерського господарства та забезпечення його діяльності необхідні такі складові як наявність наміру та можливості господарювати на отриманих землях.

У зв`язку із викладеним, враховуючи вимоги статей 7, 12 Закону «Про фермерське господарство», статей 116, 118, 121, 123, 134 Земельного кодексу України, громадянин право на отримання земельної ділянки державної власності може використати один раз, додатково земельні ділянки громадянин або фермерське господарство можуть отримувати на конкурентних засадах через участь у відповідних торгах.

ГУ Держземагенства у Полтавській області, достовірно знаючи про те, що у ОСОБА_1 в оренді перебуває земельна ділянка надана для ведення фермерського господарства площа якої становить 15,3000 га. (к.н. :00:005:0300), що розташована за межами населеного пункту на території Проценківської сільської ради Зіньківського району Полтавської області на підставі договору оренди земельної ділянки від 14.10.2014 р., прийняло ще 3 накази про надання відповідачу-3 на безоплатній основі (без проведення земельних торгів (аукціону)) земельних ділянок загальною площею 104,0753 га. розташованих в адміністративних межах 2 (двох) різних сільських рад Зіньківського району Полтавської області, щодо яких пред`являється даний позов.

Формальний підхід до вирішення заяв, прийняття рішення про надання ОСОБА_1 в оренду земельних ділянок, створили передумови для невиправданого, штучного використання процедури створення фермерського господарства як спрощеного, пільгового порядку одержання в користування земель державної чи комунальної власності поза передбаченою законодавством обов`язковою процедурою - без проведення земельних торгів, що є підставою для скасування рішень про надання дозволу на розробку проекту відведення земельних ділянок, їх передачу в оренду та визнання недійсними укладених договорів оренди.

Окрім цього, вищезазначені договори оренди земельних ділянок укладені без проведення їх нормативної грошової оцінки, про що зазначено в п. 5 договорів, і це також є підставою для визнання їх недійсними.

Отже, як стверджує прокурор, накази прийнято, а договори оренди землі укладено із порушенням Земельного кодексу України та Закону України «Про фермерське господарство», а тому є незаконними, підлягають скасуванню та, визнанню недійсними.

Відповідач-1 у відзиві на позовну заяву посилається на відсутність передбачених законом виключних підстав для звернення прокуратури до суду в інтересах держави з позовом про визнання незаконним та скасування наказу, припинення права приватної власності, повернення земельної ділянки.

Вказує, що для передачі землі в оренду для фермерських господарств не передбачено конкурентної процедури земельних торгів, яка є обов`язковою в інших випадках.

На час виникнення спірних правовідносин Земельний кодекс України, не передбачав обмежень у кількості земельних ділянок для передачі в оренду для ведення фермерського господарства.

Законом України "Про фермерське господарство" та Земельним кодексом України не заборонено надавати в користування для ведення фермерського господарства за згодою фермера різні земельні ділянки.

Позивачем не вірно витлумачено норму статті 7 ЗУ «Про фермерське господарство», а саме стаття 7 містить поняття «єдиний масив», а не «єдиний земельний масив», як помилково вказує прокурор.

Також Відповідач-1 вказує, на те що нормативна грошова оцінка земельної ділянки, яка передасться в оренду, не входить до вичерпного переліку істотних умов договору оренди землі, встановленої частиною першою статті 15 Закону України "Про оренду землі", а тому невизначеність нормативної грошової оцінки земельних ділянок у спірному договорі не породжує юридичних наслідків та не тягне за собою його недійсність, та просить суд застосувати строки позовної давності щодо позову прокурора.

При вирішенні спору суд виходить з наступного.

Питання надання земельних ділянок державної або комунальної власності в оренду для створення фермерських господарств регулюється Земельним кодексом України та Законом України «Про фермерське господарство».

З огляду на положення статей 22, 31, 93, 124 ЗК України землі сільськогосподарського призначення можуть надаватися громадянам для ведення фермерського господарства та використовуватися цим господарством, зокрема, на умовах оренди. За правилом статті 124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок державної або комунальної власності здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу. Передача в оренду земельних ділянок державної або комунальної власності здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу.

Частинами другою та третьою статті 134 ЗК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначені випадки, коли земельні торги не проводяться, а передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється в порядку, встановленому статтею 123 цього Кодексу.

Стаття 123 ЗК України врегульовує загальний порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування в тих випадках, коли згідно із законом земельні торги не проводяться; визначає вимоги до змісту клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки; забороняє компетентним органам вимагати непередбачені цією статтею матеріали та документи; установлює загальні підстави для відмови в наданні такого дозволу.

Разом з тим відносини, пов`язані зі створенням, діяльністю та припиненням діяльності фермерських господарств, регулюються, крім Земельного Кодексу України, Законом України «Про фермерське господарство» та іншими нормативно-правовими актами України (стаття 2 цього Закону). У таких правовідносинах цей Закон є спеціальним нормативно-правовим актом, а Земельний Кодекс України - загальним.

Відповідно до частин першої та другої статті 1 Закону України «Про фермерське господарство» фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян зі створенням юридичної особи, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм для ведення фермерського господарства, відповідно до закону. Фермерське господарство може бути створене одним громадянином України або кількома громадянами України, які є родичами або членами сім`ї, відповідно до закону.

Можливість реалізації громадянином права на створення фермерського господарства безпосередньо пов`язана з наданням (передачею) йому земельних ділянок для ведення фермерського господарства, що є обов`язковою умовою для державної реєстрації фермерського господарства (стаття 8 цього Закону).

Порядок надання (передачі) земельних ділянок для ведення фермерського господарства передбачений спеціальним Законом України «Про фермерське господарство».

Відповідно до статті 12 Закону України «Про фермерське господарство» земельні ділянки, які використовуються фермерським господарством на умовах оренди, входять до складу земель фермерського господарства.

За змістом статей 1, 5, 7, 8 і 12 Закону України «Про фермерське господарство» після укладення договору оренди земельної ділянки для ведення фермерського господарства та проведення державної реєстрації такого господарства обов`язки орендаря цієї земельної ділянки виконує фермерське господарство, а не громадянин, якому вона надавалась.

Матеріалами справи підтверджено, що на підставі наказу Головного управління Держземагенства у Полтавській області від 03.10.2014 р. № 3714-сг між Головним управлінням Держземагенства у Полтавській області та ОСОБА_1 укладено договір оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення для ведення фермерського господарства від 14.10.2014 р. щодо земельної ділянки площею 15,3000 га., к.н. :00:005:0300 строком на 21 рік (а.с. 12-14).

Згідно відомостей з реєстру договір оренди зареєстрований 29.10.2014 р. (а.с. 42).

У 2014 році ОСОБА_1 (відповідач-3) створено та зареєстровано Фермерське господарство "Агроекспо".

Таким чином, з урахуванням вимог статей 7, 12 Закону України «Про фермерське господарство», статей 116, 118, 121, 123, 134 Земельного Кодексу України громадянин право на отримання земельної ділянки державної власності мав можливість використати один раз, додатково земельні ділянки громадянин або фермерське господарство можуть отримувати на конкурентних засадах через участі у торгах, а фермерське господарство після державної реєстрації має право отримати додаткову земельну ділянку (ділянок) як юридична особа але не як громадянин із метою створення фермерського господарства.

Оскільки ОСОБА_1 є засновником ФГ "Агроекспо" та отримав земельну ділянку для створення зазначеного господарства, то надання громадянину ОСОБА_1 окремо вище зазначені земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної форми власності, для ведення фермерського господарства, які розташовані в інших місцях, суперечить зазначеним правовим нормам.

Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу, що після державної реєстрації фермерське господарство має право на отримання додаткової земельної ділянки (ділянок), але як юридична особа, а не як громадянин з метою створення фермерського господарства, у порядку, визначеному законом, на конкурентних засадах. Саме така позиція викладена, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі №619/1680/17-ц та від 15 січня 2020 року у справі №698/119/18.

Згідно з абзацами 1, 2 частини першої статті 7 Закону України "Про фермерське господарство" (у редакції на момент укладення договорів) для отримання (придбання) у власність або в оренду земельної ділянки державної власності з метою ведення фермерського господарства громадяни звертаються до відповідної районної державної адміністрації. Для отримання у власність або в оренду земельної ділянки із земель комунальної власності з метою ведення фермерського господарства громадяни звертаються до місцевої ради.

У заяві зазначаються: бажаний розмір і місце розташування ділянки, кількість членів фермерського господарства та наявність у них права на безоплатне одержання земельних ділянок у власність, обґрунтування розмірів земельної ділянки з урахуванням перспектив діяльності фермерського господарства. До заяви додаються документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі.

Аналіз приписів вказаного вище законодавства у сукупності свідчить про те, що громадяни, які виявили бажання отримати земельні ділянки державної власності з метою ведення фермерського господарства, у поданій заяві до відповідного органу зобов`язані обґрунтувати право на отримання землі відповідно до кожної підстави.

Саме наявність цього обґрунтування забезпечує раціональне та ефективне використання земель для розвитку фермерського господарства, запобігає виведенню земель сільськогосподарського призначення із державної власності та її отриманню на пільгових умовах.

Частинами другою та четвертою статті 7 цього Закону України "Про фермерське господарство" передбачено, що заяву громадянина про надання земельної ділянки у власність або в оренду районна або міська державні адміністрації або орган місцевого самоврядування розглядають у місячний строк і в разі її задоволення дають згоду на підготовку землевпорядною організацією проекту відведення земельної ділянки. Проект відведення земельної ділянки погоджується та затверджується відповідно закону. У разі відмови органів державної влади та органів місцевого самоврядування у наданні земельної ділянки для ведення фермерські господарства, питання вирішується судом.

Отже, спеціальний Закон України «Про фермерське господарство» визначає обов`язкові вимоги до змісту заяви про надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства, які дещо відрізняються від загальних вимог, передбачених статтею 123 ЗК України до змісту клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Зокрема, в заяві про надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства потрібно зазначити не лише бажаний розмір і місце розташування ділянки, але й обґрунтувати розміри земельної ділянки з урахуванням перспектив діяльності фермерського господарства.

Зазначені вимоги відповідають загальним принципам земельного законодавства (стаття 5 ЗК України) та меті правового регулювання земельних відносин у сфері діяльності фермерських господарств, яка полягає в створенні умов для реалізації ініціативи громадян щодо виробництва товарної сільськогосподарської продукції, її переробки та реалізації на внутрішньому і зовнішньому ринках, а також для забезпечення раціонального використання і охорони земель фермерських господарств, правового та соціального захисту фермерів України (преамбула Закону України «Про фермерське господарство»).

Крім того, Закон України «Про фермерське господарство» передбачає, що заява громадянина про надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства повинна бути розглянута по суті. При цьому норми цього Закону не містять імперативної вказівки про задоволення заяви за наявності певних формальних умов, допускаючи можливість прийняття органом державної влади чи органом місцевого самоврядування рішення про відмову в задоволенні заяви без визначення виключного переліку підстав для такої відмови.

Таким чином, за змістом статей 1, 7, 8 Закону України «Про фермерське господарство» заява громадянина про надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства повинна містити сукупність передбачених частиною першою статті 7 цього Закону відомостей і обставин. У свою чергу, розглядаючи заяву громадянина по суті, орган виконавчої влади чи місцевого самоврядування (а в разі переданого на судовий розгляд спору - суд) повинен дати оцінку обставинам і відомостям, зазначеним у заяві, перевірити доводи заявника, наведені на обґрунтування розміру земельної ділянки, з урахуванням перспектив діяльності фермерського господарства, в тому числі щодо наявності трудових і матеріальних ресурсів.

У поданих до ГУ Держземагенства заявах (клопотаннях) про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою для створення та ведення фермерського господарства ОСОБА_2 не обґрунтовано бажані для отримання великих розмірів земельних ділянок на території сільської ради.

Також, у вказаних заявах та доданих до них документах не вказано кількість членів фермерського господарства та наявність у них права на безоплатне одержання землі.

Отже, відсутність у заяві обов`язкової інформації щодо обґрунтування значних розмірів земельних ділянок з урахуванням перспектив діяльності створюваного фермерського господарства та відсутність реальної можливості її обробітку, кількості членів фермерського господарства і наявність у них права на безоплатне одержання земельних ділянок у власність є порушенням встановленої процедури набуття права оренди на землю для створення та ведення фермерського господарства.

За наслідками зазначеної перевірки орган державної виконавчої влади чи орган місцевого самоврядування повинен пересвідчитися в дійсності волевиявлення заявника, наявності в нього бажання створити фермерське господарство та спроможності вести господарство такого типу - виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих для ведення фермерського господарства. Натомість відсутність належної перевірки, формальний підхід до вирішення заяви громадянина створює передумови для невиправданого, штучного використання процедури створення фермерського господарства як спрощеного, пільгового порядку одержання іншими приватними суб`єктами в користування земель державної чи комунальної власності поза передбаченою законом обов`язковою процедурою - без проведення земельних торгів.

У зв`язку із викладеним, враховуючи вимоги статей 7, 12 Закону «Про фермерське господарство», статей 116, 118, 121, 123, 134 Земельного кодексу України, громадянин може використати право на отримання земельної ділянки державної власності один раз, додатково земельні ділянки громадянин або фермерське господарство можуть отримувати на конкурентних засадах через участь у торгах.

Таким чином, ГУ Держземагенство у Полтавській області не надано належної оцінки обставинам і умовам, зазначеним у клопотаннях ОСОБА_1 , відсутності належного обґрунтування розмірів земельних ділянок з урахуванням перспектив діяльності фермерського господарства, в тому числі щодо наявності трудових і матеріальних ресурсів, не перевірено та не враховано обставини, які спростовують дійсність волевиявлення заявника, наявність в нього бажання здійснювати фермерську діяльність та спроможність вести господарство такого виду - виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих для ведення фермерського господарства.

Прийняття рішення про передачу в оренду громадянину відповідачу-3 земельних ділянок, створили передумови для невиправданого, штучного використання процедури створення фермерського господарства як спрощеного, пільгового порядку одержання в користування земель державної чи комунальної власності поза передбаченою законом обов`язковою процедурою - без проведення земельних торгів.

Прокурором ставляться вимоги, зокрема, про визнання незаконними та скасування наказів Головного управління Держземагенства у Полтавській області про надання дозволу ОСОБА_1 на розроблення документації із землеустрою земельних ділянок сільськогосподарського призначення для ведення фермерського господарства від 07.10.2014 р. № 3912-сг; від 12.08.2014 р. № 2217-сг; від 14.07.2014 р. № 1705-сг; про надання ОСОБА_1 в оренду земель сільськогосподарського призначення державної власності із земель запасу для ведення фермерського господарства від 25.11.2014 р. № 4704-сг; від 04.12.2014 р. № 5180-сг; від 04.12.2014 р. № 5181-сг.

Водночас, прийняті накази про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою та накази про затвердження проектів землеустрою та передання земельних ділянок в оренду ОСОБА_1 є ненормативними актами органу влади, які вичерпали свою дію внаслідок їх виконання. Скасування такого акту не породжує наслідків для користувача земельних ділянок, оскільки у такої особи виникло право оренди земельною ділянкою і це право ґрунтується на правовстановлюючих документах, а саме на спірних договорах оренди землі, які зареєстровані у встановленому законом порядку.

Враховуючи викладене суд відмовляє в задоволенні вимог прокурора про визнання недійсними та скасування вищевказаних наказів, оскільки останні вичерпали свою дію внаслідок їх виконання.

Згідно статті 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановлений законом та має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Статтею 204 ЦК України встановлена презумпцію правомірності правочину, відповідно до якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до частини 1 статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

У відповідності до частин 1, 3 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може буги визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно статті 202 ГК України до відносин щодо припинення господарських зобов`язань застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статті 236 Цивільного кодексу України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є таким з моменту його вчинення. Якщо за недійсним правочином права та обов`язки передбачалися лише на майбутнє, можливість настання їх у майбутньому припиняється.

Частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до частини першої статті 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі визнання недійсності правочину одна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

За приписами частини третьої статті 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно з частиною першою статті 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Якщо за недійсним правочином права та обов`язки передбачалися лише на майбутнє, можливість настання їх у майбутньому припиняється.

Відповідно до статті 93 ЗК України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Договір оренди земельної ділянки укладається в письмовій формі (стаття 14 Закону України «Про оренду землі»). Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (частина перша статті 638 ЦК України).

Поняття «юридичного спору» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття «спору про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.

Вирішуючи спори про визнання правочинів недійсними, суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Якщо предметом спору у справі є недійсність договору і такий договір визнається недійсним з моменту вчинення, укладення сторонами додаткової угоди про припинення такого договору та повернення майна не може розцінюватися як підстава для припинення провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета. Розірвання сторонами договору, виконаного повністю або частково, не позбавляє сторони права на звернення до суду з позовом про визнання такого договору недійсним. Так само не перешкоджає поданню відповідного позову закінчення строку (терміну) дії оспорюваного правочину до моменту подання позову.

Отже, дана обставина є підставою для визнання недійсними договорів оренди земельних ділянок, які укладені між відповідачем-1 та відповідачем-2 площею 27,7994 га. к.н. :00:021:0300, площею 58,9281 га., к.н. :00:024:0301 та площею 17,3475 га., к.н. :00:010:0300.

Статтею 216 Цивільного Кодексу України закріплено, що у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.

Відповідно до статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї статті застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Відповідно до частини 2 статті 795 ЦК України повернення наймачем предмета договору найму оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору.

В матеріалах справи відсутній акт приймання-передачі земельних ділянок площею 27,7994 га. к.н.:00:021:0300; площею 58,9281 га., к.н. :00:024:0301 та площею 17,3475 га., к.н. :00:010:0300.

Так, вимога прокурора про зобов`язання ОСОБА_1 повернути в розпорядження Головному управлінню Держгеокадастру у Полтавської області земельні ділянки: площею 27,7994 га. к.н.:00:021:0300, площею 58,9281 га. к.н.:00:024:0301, та площею 17,3478 га. к.н.:00:010:0300 шляхом підписання актів прийому - передачі є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Стосовно клопотання відповідача-1 щодо застосування до даного позову строку позовної давності суд зазначає наступне.

Відповідно до статей 256, 257, 261 Цивільного кодексу України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Позовна давність є строком пред`явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб`єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права (інтересу).

При цьому і в разі пред`явлення позову особою, право якої порушене, і в разі пред`явлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою, позовна давність починає обчислюватися з одного й того самого моменту коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Положення закону про початок перебігу позовної давності поширюється й на звернення прокурора до суду із заявою про захист державних інтересів або інтересів територіальної громади. Це правило пов`язане не тільки з часом безпосередньої обізнаності особи про певні обставини (факти порушення її прав), а й з об`єктивною можливістю цієї особи знати про такі обставини.

Для визначення моменту виникнення права на позов важливими є як об`єктивні (порушення права), так і суб`єктивні (особа дізналася або повинна була дізнатися про це порушення) аспекти. Порівняльний аналіз термінів "довідався" та "міг довідатися", що містяться в статті 261 Цивільного кодексу України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо. Позивач повинен також довести, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Статтею 53 ГПК України передбачено право прокурора звертатися до господарського суду в інтересах держави. У позовній заяві прокурор обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Відповідно до положення рішення Конституційного суду України від 08.04.1999 державні інтереси закріплюються, як нормами Конституції України так і нормами інших правових актів. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо. Під представництвом інтересів держави в суді треба розуміти правовідносини, в яких прокурор, реалізуючи повноваження щодо захисту інтересів держави, вчиняє в суді процесуальні дії.

У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача.

Враховуючи факт, що Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області є відповідачем у справі, а одна й та сама особа (орган) не може бути одночасно позивачем і відповідачем за цим же позовом, оскільки це суперечить нормам цивільного законодавства, у спірних правовідносинах відсутній орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції (згідно статті 122 Земельного кодексу України орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції, є Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області, тобто відповідач-1).

Водночас, не може бути у вказаній справі позивачем і Держгеокадастр України, оскільки звернення Держгеокадастру як центрального органу виконавчої влади з позовом у цій справі до відповідача є неможливим, адже ГУ Держгеокадастру у Полтавській області є територіальним органом Держгеокадастру та їй підпорядковане. А тому розгляд справи за участю підпорядкованих органів як її сторін може вплинути на змагальність судового процесу та призвести до зловживання сторонами їх правами чи до невиконання обов`язків.

Із вказаного вбачається, що єдиним органом, який зможе захистити порушені інтереси держави в даних правовідносинах є прокурор, а тому останній набуває статусу позивача.

Відсутність органу державної влади, уповноваженого реагувати на порушення закону у сфері розпорядження земельними ділянками державної форми власності, у відповідності до вимог статті 1311 Конституції України, покладає на органи прокуратури обов`язок представництва інтересів держави у спірних правовідносинах, шляхом пред`явлення та підтримання у суді відповідного позову.

Про вищевказані порушення вимог земельного законодавства прокуратурі стало відомо з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та листів ГУ Держгеокадастру у Полтавській області про надання інформації та надсилання копій відповідних договорів в 2018 р. (а.с. 50-52).

Враховуючи викладене, вказаний позов заявлений в межах визначеного законом строку позовної давності та при наявності підстав для представництва інтересів держави.

Інші аргументи сторін були досліджені у судовому засіданні та не наводяться у рішенні, позаяк не покладаються судом в його основу, тоді як Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», рішення від 10.02.2010). Крім того, аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду від 26.06.2018 у справі № 127/3429/16-ц.

Згідно зі статтею 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідачів.

Наказом Генерального прокурора № 40 від 17.02.2021 р. днем початку роботи окружних прокуратур визначено 15 березня 2021 року.

Керуючись статтями 123, 129, 209, 210, 232, 233, 236, 238, 240, 241 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Визнати недійсним договір оренди від 08.12.2014 р., що укладений між Головним управлінням Держземагенства у Полтавській області та ОСОБА_1 щодо земельної ділянки площею 27,7994 га. к.н. :00:021:0300, що розташована за межами населеного пункту на території Великопавлівської сільської ради Зіньківського району Полтавської області строком на 21 рік.

3. Визнати недійсним договір оренди від 08.12.2014 р., що укладений між Головним управлінням Держземагенства у Полтавській області та ОСОБА_1 щодо земельної ділянки площею 58,9281 га. к.н. :00:024:0301, що розташована за межами населеного пункту на території Першотравневої сільської ради Зіньківського району Полтавської області строком на 21 рік.

4. Визнати недійсним договір оренди від 01.12.2014 р., що укладений між Головним управлінням Держземагенства у Полтавській області та ОСОБА_1 щодо земельної ділянки площею 17,3478 га. к.н. :00:010:0300, що розташована за межами населеного пункту на території Першотравневої сільської ради Зіньківського району Полтавської області строком на 21 рік;

5. Зобов`язати ОСОБА_1 повернути в розпорядження Головному управлінню Держгеокадастру у Полтавської області земельну ділянку площею 27,7994 га. к.н.:00:021:0300, що розташована за межами населеного пункту на території Великопавлівської сільської ради Зіньківського району Полтавської області, шляхом підписання акту прийому - передачі.

6. Зобов`язати ОСОБА_1 повернути в розпорядження Головному управлінню Держгеокадастру у Полтавської області земельну ділянку площею 58,9281 га. к.н.:00:024:0301, що розташована за межами населеного пункту на території Першотравневої сільської ради Зіньківського району Полтавської області, шляхом підписання акту прийому - передачі.

7. Зобов`язати ОСОБА_1 повернути в розпорядження Головному управлінню Держгеокадастру у Полтавської області земельну ділянку площею 17,3478 га к.н.:00:010:0300, що розташована за межами населеного пункту на території Першотравневої сільської ради Зіньківського району Полтавської області, шляхом підписання акту прийому - передачі.

8. Стягнути з Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області (вул. Уютна, 23, м. Полтава, Полтавська область, 36039, ) на користь Полтавської обласної прокуратури (вулиця 1100-річчя Полтави, 7, Полтава, Полтавська область, 36000, Код ) 3 405, 00 грн. витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

9. Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) на користь Полтавської обласної прокуратури (вулиця 1100-річчя Полтави, 7, Полтава, Полтавська область, 36000, Код ) 10 215,00 грн. витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

10. В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення. Відповідно до п. 17.5 Перехідних положень ГПК України, апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди (через Господарський суд Полтавської області).

В зв`язку з перебуванням судді на лікарняному повний текст рішення складено 27.07.2021 р..

Суддя С.В. Погрібна