РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.07.2021 м. КиївСправа № 910/7956/21

За позовом: товариства з обмеженою відповідальністю "МЛК КИЇВ";

до: товариства з обмеженою відповідальністю "ЛЕГІОН 2015";

про: стягнення 68.047,15 грн.

Суддя Балац С.В.

Представники: без виклику сторін.

С У Т Ь С П О Р У :

Товариство з обмеженою відповідальністю "МЛК КИЇВ" (далі - позивач) звернулося до господарського суду міста Києва із позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "ЛЕГІОН 2015" (далі - відповідач) про стягнення 68.047,15 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем порушено грошове зобов`язання за укладеним між сторонами спору договором поставки від 30.09.2019 № П-58/19, що призвело до виникнення у відповідача перед позивачем заборгованості в сумі 68.047,15 грн., з яких: 66.040,82 грн. - основна заборгованість, 1.350,11 грн. - пеня, 284,89 грн. - 3 % річних та 371,33 грн. - інфляційні втрати.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 20.05.2021 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі № 910/7956/21 та вирішено розгляд справи здійснювати в порядку (за правилами) спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, оскільки вказана справа є справою незначної складності та визнана судом малозначною.

Відповідач скориставшись своїм правом, наданим ст. 165 Господарського процесуального кодексу України, надав суду відзив, яким позов відхилив враховуючи пункт укладеного між сторонами спору договору, який передбачає відкладальну умову для здійснення оплати поставленого товару.

Позивач скориставшись своїм правом, наданим ст. 166 Господарського процесуального кодексу України, надав суду відповідь на відзив, в якій зазначив про те, що навіть у разі погодження між сторонами відкладальної умови, не звільняє відповідача від виконання грошового обов`язку за договором.

Відповідач скориставшись своїм правом, наданим ст. 167 Господарського процесуального кодексу України, надав суду заперечення на відповідь на відзив, в яких зазначив про свободу договору та погодження між сторонами спору відкладальної умови з приводу сплати заборгованості.

Дослідивши наявні у матеріалах даної справи докази, господарський суд міста Києва,

В С Т А Н О В И В :

Між позивачем, як постачальником, відповідачем, як покупцем, укладено Договір поставки від 30.09.2019 № П-58/19 (далі - Договір), відповідно до предмету якого позивач зобов`язується поставити та передати у власність відповідача продукцію (товар), на підставі замовлень останнього та у відповідності до погодженої між сторонами специфікації, а відповідач зобов`язується прийняти поставлений позивачем товар та оплатити його вартість у порядку та на умовах, погоджених сторонами у даному Договорі (п. 1.1 Договору).

Пунктом 7.1 Договору визначено, що відповідач оплачує поставлений позивачем товар по закінченню тридцяти календарних днів з дати поставки товару.

Положеннями пункту 8.1 Договору передбачено, що у разі порушення стороною договору строку виконання грошового зобов`язання, передбаченого цим договором, винна сторона зобов`язана сплатити пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період прострочення виконання, нараховану на суму простроченого грошового зобов`язання, за кожен день прострочення.

Статтею 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно зі статтями 11, 509 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав і обов`язків (зобов`язань), які мають виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору (ст. 526 Цивільного Кодексу України), а одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускаються (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Укладений між сторонами Договір за своєю правовою природою є договором підряду.

Положеннями ч. 1 ст. 837 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Позивач зазначає, що станом на 31.03.2021 прострочена заборгованість відповідача перед позивачем за Договором становила 105.039,41 грн. Проте, після підписання між сторонами акту взаємних розрахунків, відповідачем здійснено часткове погашення заборгованості в сумі 38.998,59 грн., що призвело до звернення позивача до господарського суду з вимогою про стягнення з відповідача 66.040,82 грн.

Також позивачем заявлені вимоги про стягнення з відповідача пені в сумі 1.350,11 грн., 3 % річних в сумі 284,89 грн. та інфляційних втрат в сумі 371,33 грн.

Виходячи з викладених вище обставин та наявних у матеріалах даної справи доказів, суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає з урахуванням наступного.

Приписами частини 1 статті 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Так, укладеною між сторонами спору додатковою угодою від 28.12.2019 № б/н до Договору внесено зміни до Договору та доповнено пункт 10.3 новими підпунктами, а саме, зокрема:

- відповідно до підписаного акту звірки взаєморозрахунків сторона, яка буде виступати боржником зобов`язується провести розрахунки протягом семи календарних днів після підписання акту звірки взаєморозрахунків (п. 10.3.3 Договору);

- у разі виникнення у позивача перед відповідачем грошових зобов`язань по інших договорах, укладених між сторонами, відповідач має право провести розрахунок, який вказаний у п. 10.3.3 цього Договору більш пізньою датою (п. 10.3.4 Договору).

Так в матеріалах справи наявний договір про надання маркетингових послуг від 30.09.2019 № М-58/19, укладений між позивачем, як замовником, та відповідачем, як виконавцем, предметом якого є надання відповідачем позивачу послуг, перелічених у додатку до такого договору.

Відповідач зазначає про наявну заборгованість позивача перед відповідачем за вказаним вище договором, а саме за лютий 2021 в сумі 14.735,51 грн., відповідно до рахунку на оплату від 28.02.2021 № .

Вказане твердження позивачем жодним чином не спростоване.

Підсумовуючи викладені вище обставини суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, приймаючи до уваги положення пункту 10.3.4 Договору, приписи частини 1 статті 627 Цивільного кодексу України, враховуючи укладення між сторонами спору договору про надання маркетингових послуг від 30.09.2019 № М-58/19 та наявну заборгованість позивача перед відповідачем за таким правочином, що позивачем не спростовано.

Приписами частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Враховуючи приписи пункту 2 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, суд покладає витрати по сплаті судового збору на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 74, 76, 77, 78, 79, 86, 123, 129, 233, 236, 238, 250, 252, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва,

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили та може бути оскаржено в порядку та строки встановлені ст.ст. 241, 254, 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя С.В. Балац