ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20.07.2021 м. Івано-ФранківськСправа № 909/568/21

Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Шкіндер П. А. , секретар судового засідання Попович Л. І., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Титан-Груп", вул. Сахарова, буд. 37, 5-ий поверх,м. Львів,79026

до відповідача: Дочірнього підприємства "М"ясопереробний комплекс "Росана" Товариства з обмеженою відповідальністю "Росан-Агро" вул. Галицька, буд. 128,м. Рогатин,Івано-Франківська область,77000

про стягнення заборгованості в сумі 82 202 грн 57 к.

представники сторін не з"явилися

ВСТАНОВИВ:

Товариства з обмеженою відповідальністю "Титан-Груп" звернулось з позовом до

Дочірнього підприємства "М"ясопереробний комплекс "Росана" Товариства з обмеженою відповідальністю "Росан-Агро" про стягнення заборгованості в сумі 82 202 грн 57 к.

Представники сторін в судове засідання не з"явились, хоча про дату час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Відповідач відзиву у строки і порядку, визначені ГПК України та ухвалою суду, не надав, аргументів, викладених позивачем у позовній заяві, не спростував, відтак спір розглядається за наявними матеріалами справи.

Дослідивши матеріали справи в їх сукупності та взаємозв`язку, оцінивши надані докази, суд установив таке.

Між Дочірнім підприємством "М"ясопереробний комплекс "Росана" Товариства з обмеженою відповідальністю "Росан-Агро" (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Титан-Груп" (виконацець) було укладено договір № 1/0513/01 від 13.05.2013 про надання охоронних послуг.

Згідно п. 1.1, виконавець приймає на себе забезпечення охорони майна замовника та запобігання порушення громадського порядку на території об"екту Тваринницького комплексу "Дичка", що знаходиться за адресою Івано-Франківська область, м. Рогатин, вул. Галицька, 128.

Згідно п. 3.2.12, договору, замовник зобов"язаний своєчасно вносити плату за послуги виконавця.

Виконавець згідно договору не пізніше 1 числа наступного місяця надає замовнику до підпису акт виконаних робіт та рахунок на оплату встановленого зразка за попередній місяць, п. 2.3. договору.

Оплата здійснюється не пізніше 10 числа місяця, наступного за звітним, за умови, якщо до виконавця не було застосовано будь якої штрафної санкції за невиконання умов договору і сторонами підписаний акт виконаних робіт за звітний місяць.

Додатковою угодою № 4 від 01.01.2017, поміж іншим, п. 2.1 договору, викладено у наступній редакції.

"2.1.Вартість охоронних послуг виконавця за даним договором за місяць становить 14799,55 грн з врахуванням ПДВ, яке становить 2466,59 грн".

Позивач добросовісно виконував взяті на себе зобов"язання, однак відповідач допустив прострочення своїх зобов"язань на суму 73997, 75 грн.

Термін дії договору за згодою сторін припинено 31.12.2020.

Відповідач допустив часткове прострочення своїх зобов"язань за період з 01.01.2020 по 31.12.2020, а саме:

за квітень 2020 - 14799,55 грн;

за вересень 2020 - 14799,55 грн;

за жовтень 2020 - 14799,55 грн;

за листопад 2020 - 14799,55 грн;

за грудень - 14799,55 грн;

Всього 73997,75 грн.

За даний період відповідачем підписано всі акти приймання-передачі наданих послуг, претензій не було.

Станом на 04.06.2021 заборгованість станосить 73997,75 грн.

З метою досудового врегулювання спору 15.03.2021 відповідачу надіслано претензію № 1 на суму 73799,75 грн, яка ним отримана 22.03.2021, однак відповіді не надійшло на неї.

Згідно п. 7.1 договору, у випадку несвоєчасної оплати за охорону об"екта, нараховується пеня у розмірі подвійної ставки НБУ , яка діяла в період, за який нараховується пеня, від суми простроченої плати за кожен день прострочення платежу.

31.12.2020 сторонами підписано останній акт здачі-прийняття наданих послуг, кінцевою датою на оплату послуг було 10.01.2021, а отже, з 11.01.2021 і станом на час подання позовної заяв відбувається прострочення виконання зобов"язання.

Основна заборгованість за період з 11.01.2021 до 01.06.2021 складає 73799,75 грн

Інфляційні витрати за період з 11.01.2021 до 01.06.2021, а саме:

січень 2021 - 101,30 грн

лютиий 2021 - 101,00 грн

березень 2021 - 101,70

квітень 2021 - 100,70 грн.

Отже, інфляційні витрати складають - 3528,14 грн.

Розрахунок 3% річних за період з 11.01.2021 до 01.06.2021 складає - 861,33 грн.

Пеня за період з 11.01.2021 - 04.03.2021 - 1285,94 грн

з 05.03.2021 - 15.04.2021 - 1103,96 грн

з 16.04.2021 - 01.06.2021 - 1425,45 грн.

Всього разом - 3815,35 грн.

Таким чином до стягнення з відповідача підлягає:

73997,75 грн - основний борг;

3815,35 грн - штрафні санкції

- 861, 33 грн - 3% річних за прострочення грошового зобов"язання;

3528,14 грн - інфляційне збільшення боргу за прострочення зобов"язання.

У силу вимог ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 1, 2 ст. 193 ГК України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтею 536 ЦК України унормовано, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 525 ЦК України, ч. 6 ст. 193 ГК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У силу вимог ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відтак, враховуючи положення ч. 2 ст. 625 ЦК України, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції, а також 3% річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу.

Нарахування інфляційних втрат здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому до розрахунку мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція). Нарахування інфляційних втрат за наступний період здійснюється з урахуванням збільшення суми боргу на індекс інфляції попереднього місяця, оскільки інфляційні втрати не є штрафними санкціями, а входять до складу грошового зобов`язання.

За ч. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ч. 4 ст. 231 ГК України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано (ч. 2 ст. 232 ГК України).

Пунктом 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч.ч. 1, 2 ст. 549 ЦК України).

Відповідно до ч.І ст.611 ЦК України одним з правових наслідків порушення зобов`язання є встановлене договором або законом відшкодування збитків.

Боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки (ч.І ст. 623 ЦК України).

На час розгляду справи збитки Позивача в добровільному порядку Відповідачем не відшкодовані.

Відповідно до ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

На підставі викладеного, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими, а відтак позов підлягає задоволенню повністю.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується положеннями ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, та враховуючи висновки суду про повне задоволення позову покладає витрати по сплаті судового збору в розмірі 2270 грн. на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 124, 129-1 Конституції України, статтями 1, 4, 12, 20, 46, 73, 74, 76-79, 86, 123, 129, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Титан-Груп" до Дочірнього підприємства "М"ясопереробний комплекс "Росана" Товариства з обмеженою відповідальністю "Росан-Агро" про стягнення заборгованості в сумі 82 202 грн 57 к., задоволити.

Стягнути з Дочірнього підприємства "М"ясопереробний комплекс "Росана" Товариства з обмеженою відповідальністю "Росан-Агро" ( 77000, Івано-Франківська область, Рогатинський район, м. Рогатин, вул. Галицька, 128, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Титан-Груп" ( 79026, м. Львів, вул. Сахарова, 37, 5-ий поверх, ) 73997,75 грн ( сімдесят три тисячі дев"ятсот дев"яносто сім грн, 75 к.) основного боргу, 3815,35 грн (три тисячі вісімсот п"ятнадцять грн 35 к) штрафних санкцій, 861,33 грн (вісімсот шістдесят одну грн, 33 к) - 3% річних за прострочення грошового зобов"язання, 3528,14 грн ( три тисячі п"ятсот двадцять вісім грн, 14 к.) - інфляційне збільшення боргу за прострочення грошового зобов"язання та 2270 грн (дві тисячі двісті сімдесят грн) сплаченого судового збору.

Видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ч. 1 ст. 256 ГПК України).

Повне рішення складено 20.07.2021

Суддя Шкіндер П.А.