Господарський суд
Житомирської області
_______________________________________
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" липня 2021 р. м. Житомир Справа № 906/680/19

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Кудряшової Ю.В.

секретар судового засідання: Сенькіна Л.А.

за участю представників сторін:

від позивача: не прибув;

від відповідача: Ніколаєнко Т.І.,

від відповідача: Слівінський А.О. - адвокат, ордер серії ЖТ №089500 від 08.04.2021 ,

від третьої особи - КП "Міський ринок": Папірник О.Є. - керівник;

від третьої особи - Коростишівської міської ради : Слівінський А.О., довіреність № 03-26/2376 від 28.12.2020.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Підприємства Коростишівської райспоживспілки "Кооперативний ринок"

до ОСОБА_1

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача:

- Комунального підприємства "Міський ринок" Коростишівської міської ради

- Коростишівської міської ради Коростишівського району Житомирської області

про стягнення 51218 грн.20 коп.

Підприємство Коростишівської райспоживспілки "Кооперативний ринок" звернулося до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 51218,20 грн. неустойки у розмірі подвійної плати за невиконання обов`язку щодо повернення торгівельних майданчиків № 15 та № 180.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що на надіслані ним листи відповідач не реагує, не дивлячись на припинення договору оренди № 131 від 31.12.2013 та вищезазначене рішення господарського суду Житомирської області, торгівельні майданчики № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 не звільняє і використовує їх в своїй господарській діяльності, а позивач несе витрати по їх утриманню.

У зв`язку з цим, позивачем на підставі ч.2 ст. 785 ЦК України заявлено до стягнення з відповідача 51218,20 грн. неустойки у розмірі подвійної плати за невиконання обов`язку щодо повернення торгівельних майданчиків № 15 та № 180, нарахованої за час прострочення користування торгівельними майданчиками у період з 01.04.2016 по 01.11.2018.

Ухвалою Господарського суду Житомирської області від ( ОСОБА_2 ) від 13.08.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; постановлено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін; призначено судове засідання для розгляду справи по суті.

Рішенням Господарського суду Житомирської області від 28.11.2019 по справі №906/680/19 позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Підприємства Коростишівської райспоживспілки "Кооперативний ринок" 33617,84 грн. неустойки, нарахованої за неповернення торгівельних майданчиків №15 та №180 за період з 01.04.2016 по 01.11.2018, а також 1260,94 грн. сплаченого судового збору. В іншій частині в позові відмовлено.

Постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 04.03.2020 апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Господарського суду Житомирської області від 28.11.2019 по справі №906/680/19 без змін.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково; постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 04.03.2020 і рішення Господарського суду Житомирської області від 28.11.2019 у справі № 906/680/19 скасовано, справу передано на новий розгляд до Господарського суду Житомирської області.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу №906/680/19 розподілено судді Кудряшовій Ю.В.

Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 02.02.2021 справу №906/680/19 прийнято до розгляду, постановлено здійснювати розгляд за правилами загального позовного провадження; призначено підготовче судове засідання.

14.05.2021 до суду надійшла заяву представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 про відвід головуючого судді у справі № 906/680/19.

Ухвалою суду від 14.05.2021 в задоволенні заяви представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 про відвід головуючого судді у справі №906/680/19 про відвід судді Кудряшової Ю.В. відмовлено.

Також 14.05.2021 через загальний відділ суду надійшла заява представника Коростишівської міської ради - адвоката Слівінського А.О. за вх. №02-44/787/21 про залучення до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Коростишівську міську раду Коростишівського району Житомирської області.

Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 14.05.2021 залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Коростишівську міську раду Коростишівського району Житомирської області (12501, Житомирська обл., м.Коростишів, вул. Володимирська, буд. 1).

В послідуючому господарський суду ухвалою від 03.06.2021 закрив підготовче провадження та призначив справу №906/680/19 до судового розгляду по суті.

17.06.2021 до суду повернувся примірник ухвали від 08.04.2021, що надсилався відповідачу з відміткою працівника пошти "за закінченням терміну зберігання".

Представник позивача в судове засідання не прибув.

08.07.2021 на електронну пошту суду надійшла заява ПР "Кооперативний ринок", відповідно до якої позивач просить суд розглянути справу по суті без участі їх представника та просить прийняти до уваги висновки КГС, викладені в постанові від 23.06.2021 у справі №906/561/20 та від 08.06.20212 у справі №906/564/20.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити в задоволенні позову. Обґрунтовуючи заперечення, зазначив, що позивач користуючись відсутністю акту приймання-передачі та наявністю справи в 2015 році про звільнення торгівельного майданчика, намагається в 2021 році довести продовження користування. Також представник відповідача повідомив, що укладення акту приймання-передачі не передбачено, майно передавалось без складання акту.

Представник третьої особи КП "Міський ринок" в судовому засіданні пояснила, що торгові місця пусті.

Заслухавши пояснення представника відповідача та третьої особи, дослідивши матеріали, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, 31.12.2013 між Підприємством "Кооперативний ринок" (орендодавець) та ФОП Ніколаєнко Т. І. (орендар) укладено договір оренди № 131 (далі договір № 131).

Згідно пункту 1.1 договору № 131, предметом договору є торговельні майданчики № 15 та № 180 площею 6,75 м2 та 8 м2, місцезнаходження яких зазначене на плані розміщення торговельних місць ринку.

Відповідно до пункту 1.3 договору № 131, об`єкт оренди надається орендодавцем у тимчасове платне користування орендарю для провадження торговельної діяльності.

Положеннями пункту 2.1 договору № 131 передбачено, що орендар набуває права користування об`єктом оренди з дати початку дії договору відповідно до пункту 6 договору, тобто з 01.01.2014 року до 31.12.2014 року включно.

Пунктом 3.1 договору № 131 сторони визначили, що орендна плата складає 364,50 грн. та 461,60 грн. на місяць та вноситься орендарем на розрахунковий рахунок або в касу орендодавця до 10 числа місяця, за який проводиться оплата.

Відповідно до підпункту 4.3.3 пункту 4.3 договору № 131, відповідач взяв на себе зобов`язання своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату.

В послідуючому позивач надіслав відповідачу претензію від 26.06.2014, у якій повідомив, що відмовляється від договору оренди № 131 у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 не сплачує орендну плату протягом трьох місяців, та висунув вимогу про повернення торговельних майданчиків № 15 та № 180.

У зв`язку з неналежним виконанням ФОП Ніколаєнко Т.І. своїх договірних зобов`язань в частині сплати орендної плати, Підприємство "Кооперативний ринок" звернулося до Господарського суду Житомирської області з позовом про стягнення з ФОП Ніколаєнко Т. І. заборгованості з орендної плати з посиланням на договір № 131, неустойки у розмірі подвійної плати за користування об`єктом оренди за час прострочення сплати орендної плати, а саме за період з 28.06.2014 до 01.03.2015, а також просило зобов`язати ОСОБА_1 звільнити торговельні майданчики № НОМЕР_1 і № НОМЕР_2 шляхом вивезення металевих кіосків за межі території Підприємства "Кооперативний ринок".

Рішенням Господарського суду Житомирської області від 30.06.2015 у справі №906/461/15, яке набрало законної сили, позов Підприємства задоволено у повному обсязі, стягнуто з ФОП Ніколаєнко Т.І. на користь Підприємства 1569,68 грн. заборгованості з орендної плати; 13 382,84 грн. неустойки в розмірі подвійної плати за користування торговельними майданчиками та 3 045,00 грн. судового збору. Крім того, зобов`язано ФОП Ніколаєнко Т.І. звільнити торговельний майданчик № 15 площею 6,75 кв. м та торговельний майданчик № 180 площею 8 кв. м, які розташовані на території Підприємства за адресою: АДРЕСА_1 шляхом вивезення металевих кіосків за межі території Підприємства.

Як встановлено судом при розгляді справи № 906/461/15 суди позивач відмовився від договору у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 не сплачувала орендну плату протягом трьох місяців, та висунув вимогу про повернення торговельних майданчиків № 15 та № 180.

За період з 01.03.2015 по 01.04.2016 користування торговельними майданчиками № 15 та № 180, постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 21.12.2016 у справі № 906/428/16 за позовом Підприємства до ФОП Ніколаєнко Т. І. стягнуто з ФОП Ніколаєнко Т.І. на користь Підприємства 21 478,60 грн. неустойки.

У зв`язку з невиконанням відповідачем рішення Господарського суду Житомирської області від 30.06.2015 у справі №906/461/15 позивач звернувся до органів державної виконавчої служби.

З метою виконання наказу Господарського суду Житомирської області № 906/461/15 від 22.07.2015, державна виконавча служба у межах виконавчого провадження № 48260147 вчиняла дії з примусового виконання наказу суду № 906/461/15 у 2016 році. Протягом 2017-2018 років будь-яких дій на виконання наказу органи ДВС не вчиняли, окрім звернення до відділення поліції про вчинення боржником кримінального правопорушення, зокрема:

27.07.2015 постановою старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Коростишівського РУЮ в Житомирській області (далі державний виконавець відділу ДВС) відкрито виконавче провадження з виконання наказу господарського суду Житомирської області №906/461/15 від 22.07.2015;

07.04.2016 державним виконавцем відділу ДВС направлено вимогу боржнику про звільнення торговельних майданчиків № 180, №15, загальною площею 8 м2 та 6.75 м2 на території Підприємства "Кооперативний ринок", розташованих за адресою АДРЕСА_1 , шляхом вивезення металевих кіосків за межі території Підприємства, у строк до 10.04.2016;

25.07.2016 старший державний виконавець відділу ДВС, для забезпечення повного та своєчасного виконання рішення суду, направив вимогу до боржника бути присутньою 04.08.2016 з 15:00 год. до 18:00 год. біля торговельного майданчика № 15 та зазначив, що у разі відсутності боржника, виконавчі дії можуть бути проведені без його участі;

03.08.2016 державний виконавець відділу ДВС склав акт про те, що станом на 03.08.2016 рішення суду у справі № 906/461/15 боржник не виконав у зв`язку з чим постановою державного виконавця від 03.08.2019 на боржника було накладено штраф у розмірі 170,00 грн.;

17.08.2016 державний виконавець відділу ДВС склав акт про те, що станом на 17.08.2016 рішення суду у справі № 906/461/15 боржником не виконано у зв`язку з чим постановою державного виконавця від 18.08.2019 на боржника було накладено штраф у розмірі 340,00 грн.;

30.10.2018 старший державний виконавець відділу ДВС направив подання до Коростишівського районного відділення поліції Коростишівського ВП ГУНП в Житомирській області про вчинення боржником ОСОБА_1 кримінального правопорушення, згідно з яким просив відкрити кримінальне провадження відносно ОСОБА_1 за невиконання рішення суду;

30.10.2018 старший державний виконавець відділу ДВС виніс постанову про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання наказу № 906/461/15 від 22.07.2015 на підставі пункту 11 частини 1 статті 39, статті 40 Закону України "Про виконавче провадження" у зв`язку з направленням повідомлення до правоохоронних органів повідомлення про притягнення боржника до кримінальної відповідальності.

Як вбачається з матеріалів справи рішення господарського суду Житомирської області від 30.06.2015 у справі № 906/461/15 в частині звільнення торгівельного майданчика № 180 загальною площею 8 кв.м. розташованого на території підприємства Коростишівської райспоживспілки "Кооперативний ринок" за адресою АДРЕСА_1 , шляхом вивезення металевих кіосків за межі території підприємства райспоживспілки "Кооперативний ринок", було виконано 29.03.2017, що підтверджується договором купівлі-продажу майна № 1 від 29.03.2017, актом приймання-передачі від 29.03.2017, рішенням виконавчого комітету Коростишівської міської ради № 67 від 21.03.2017 та паспортом прив`язки розміщення тимчасової споруди на земельній ділянці комунальної форми власності по АДРЕСА_1 від 29.03.2017 (а.с. 86-90 том 1), про що позивача було повідомлено шляхом надіслання відповідного акту (а.с. 91-92 том 1).

Також матеріали справи містять заяви свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (а.с. 156-157 том 1), з яких вбачається, що торгівельний майданчик № 15 площею 6.75 кв.м. був звільнений 29.11.2018.

Отже, позивач з метою захисту порушених прав 01.04.2016 направив відповідачу вимогу-лист № 65 від 25.01.2018 про нарахування та сплату на підставі частини 2 статті 785 Цивільного кодексу України неустойки за час прострочення користування торговельними майданчиками № 15 та № 180 на загальну суму 34696,20 грн., а також про звільнення торговельних майданчиків № 15 та №180 шляхом вивезення кіосків за межі території Підприємства "Кооперативний ринок" або укладення договорів оренди кіосків на 2018 рік. Зазначений лист-вимогу відповідач залишив без відповіді.

В послідуючому позивач звернувся до суду з даним позовом.

Договір був укладений між Підприємством і ОСОБА_1 як фізичною особою підприємцем (ФОП).

ОСОБА_1 з 20.09.2005 була зареєстрована як ФОП, однак припинила підприємницьку діяльність 27.12.2016.

На час подання позову до суду відповідач не мала статусу ФОП.

Однак договір укладений з відповідачем як ФОП для провадження торговельної діяльності, тобто для комерційного використання, правовідносини, пов`язані з його використанням, є господарськими, а тому спір в даній справі з урахуванням положень статей 3, 4, 20, 45 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України), статей 51, 52 Цивільного кодексу України підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

Оцінивши в сукупності матеріали справи, проаналізувавши вимоги чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, врахувавши доводи і обґрунтування позивача, господарський суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, виходячи з наступного.

Відповідно до статей 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У відповідності до ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти.

За змістом статей 627, 628 та 629 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк (стаття 759 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частини 1 статті 785 Цивільного кодексу України у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Для застосування наслідків, передбачених частиною 2 статті 785 Цивільного кодексу України, необхідна наявність вини (умислу або необережності) в особи, яка порушила зобов`язання, відповідно до вимог статті 614 Цивільного кодексу України. Тобто судам необхідно встановити обставини, за яких орендар мав можливість передати майно, що було предметом оренди, але умисно цього обов`язку не виконав.

За змістом ст. ст. 610, 611, 612 ЦК України невиконання зобов`язання у погоджений сторонами в договорі строк є порушенням зобов`язання, внаслідок якого до боржника може бути застосовано, зокрема, неустойку.

До предмета доказування при розгляді спорів щодо стягнення неустойки в порядку ч. 2 ст. 785 ЦК України як подвійної плати за користування орендованим майном після спливу строку дії договору оренди, входять обставини невжиття орендарем належних заходів щодо повернення орендодавцю об`єкта оренди за наслідком припинення орендних правовідносин за відсутності умов, які б перешкоджали орендарю вчасно повернути майно орендодавцю у визначений договором оренди строк; умисне ухилення орендаря від обов`язку щодо повернення орендодавцю об`єкта оренди; утримання орендованого майна у володінні орендаря та перешкоджання орендарем в доступі орендодавця до належного йому об`єкта оренди; відсутність з боку орендодавця бездіяльності та невчинення ним дій, спрямованих на ухилення від обов`язку прийняти орендоване майно від орендаря та оформити повернення наймачем орендованого майна.

Водночас примусове виконання обов`язку в натурі застосовується у тих випадках, коли відповідач зобов`язаний вчинити певні дії по відношенню до позивача, але відмовився або уникає можливості виконати свій обов`язок. Тобто цей спосіб захисту застосовується за наявності зобов`язальних правовідносин між позивачем та відповідачем.

ПР "Кооперативний ринок" як орендодавець, якому орендар не повернув річ на вимогу, скористався своїм правом, передбаченим ч. 2 ст. 16 ЦК України, шляхом звернення до Господарського суду Житомирської області з позовом про стягнення неустойки за період з 28.06.2014 по 01.03.2015. Рішення Господарського суду Житомирської області від 30.06.2015 у справі №906/461/15 залишено без змін постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 23.09.2015.

В послідуючому в межах справи 906/428/16 постановою Рівненського апеляційного господарського суду з відповідача стягнуто 21478,60 грн. неустойки за період з 01.03.2015 по 01.04.2016.

Частина 4 ст. 75 ГПК України передбачає, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Господарський суд зазначає, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави (ч. 1 ст. 2 ГПК України).

Відповідно до умов договору, орендар набув право користування торгівельними майданчиками №15 та №180 з моменту підписання договору, будь-яких інших документів сторони не підписували. Водночас договір оренди №131 від 31.12.2013 не містить умов щодо порядку повернення орендарем торгівельних майданчиків з оренди після закінчення його дії чи припинення.

За загальним правилом, об`єкт оренди повертається у той спосіб, в який орендар його отримав.

Частиною 3 статті 13 ЦК України передбачено, що не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Подання позивачем позову про стягнення з ОСОБА_1 неустойки на підставі ч.2 ст.785 ЦК України за період з 01.04.2018 по 01.11.2018 в сумі 51218,20 грн. є зловживання правом та порушення таких засад цивільного законодавства як справедливість, добросовісність та розумність ( п.6 ч.1 ст. 3 ЦК України).

Водночас, суд вважає відзначити, що висновки суду касаційної інстанції, у зв`язку з якими скасовано судові рішення, є обов`язковими для суду першої чи апеляційної інстанції під час нового розгляду справи (ч. 5 ст. 310 ГПК України).

Так, Верховний Суд у складі колегії суддів КГС в постанові від 14.12.2020 відзначив, що до предмета доказування при розгляді спорів щодо стягнення неустойки на підставі частини 2 статті 785 Цивільного кодексу України є необхідним установлення судами факту утримання орендованого майна у володінні орендаря, факту перешкоджання орендарем в доступі орендодавця до належного йому об`єкта оренди, факту відсутності або наявності умислу у орендаря на ухилення від повернення об`єкта оренди. Однак суди не встановили обставин та підстав невиконання рішення суду у справі № 906/461/15 органами ДВС, не дослідили умови договору оренди № 131 щодо можливості орендодавцем самостійно перемістити тимчасову споруду, що установлена на орендованому торговельному місці на штрафний майданчик ринку.

Разом з тим, суд вважає за необхідне зауважити, що позивачем не подано суду жодного доказу на підтвердження утримання орендованого майна у володінні орендаря, факту перешкоджання орендарем в доступі орендодавця до належного йому об`єкта оренди, факту відсутності або наявності умислу у орендаря на ухилення від повернення об`єкта оренди.

Відповідно до ч. 3 ст.63 Закону України "Про виконавче провадження" у разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та в ж и в а є з а х о д і в примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

Також при дослідженні матеріалів виконавчого провадження, судом з`ясовано, що висновку, що органами ДВС здійснено виконавчі дії за рішенням, за яким боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, в даному випадку - звільнення торгівельних майданчик № 15 площею 6,75 кв. м. та торгівельний майданчик № 180 площею 8 кв. м., які розташовані на території Підприємства Коростишівської райспоживспілки "Кооперативний ринок" за адресою: АДРЕСА_1 шляхом вивезення металевих кіосків за межі території Підприємства райспоживспілки "Кооперативний ринок".

Закінчуючи виконавче провадження, державний виконавець послався на приписи ч.3 ст. 63 Закону України "Про виконавче провадження", умовою якої є невиконання рішення боржником, яке не може бути виконане без його участі.

Проте матеріали виконавчого провадження не містять доказів, що повернення приміщення не може бути здійснено без участі ОСОБА_1 .

Крім того, така обставина, що саме боржник відповідно до вказаного наказу зобов`язаний вчинити певні дії не свідчить про те, що у разі невиконання цього наказу саме боржником, воно не може бути виконано без його участі відповідно до абзацу 2 ч. 3 ст. 63 Закону України "Про виконавче провадження", оскільки хоч і зобов`язує саме боржника вчинити ці дії, однак не є нерозривно пов`язаним з особою боржника та не унеможливлює виконання цього наказу без його участі шляхом вжиття державним виконавцем заходів примусового виконання, враховуючи встановлені судом обставини невиконання його у добровільному порядку та вчинення перешкод в його виконанні.

Водночас суд вважає, що встановлена обов`язковість судового рішення, яке набрало законної сили, не дає підстав для висновку про можливість ставити його виконання в залежність від волевиявлення боржника або будь-яких інших осіб на вчинення чи не вчинення дій щодо його виконання, оскільки це б нівелювало значення самого права звернення до суду як засобу захисту та забезпечення реального відновлення порушених прав та інтересів.

У разі відмови ОСОБА_1 добровільно вчинити дії на виконання судового рішення, рішення може бути виконано державним виконавцем примусово, зокрема, без участі боржника з подальшим стягненням з нього коштів, витрачених на звільнення приміщення.

Отже, державний виконавець, приймаючи постанову про закінчення виконавчого провадження від 30.10.2018 ВП №48260147, дійшов передчасного висновку про закінчення виконавчого провадження, оскільки на думку суду не встановлено обставин, за яких прийняте у справі рішення є нерозривно пов`язаним з особою боржника та не може бути виконано без його участі.

Суд, проаналізувавши зазначене вище, дійшов висновку, що органом ДВС не вжито належних заходів щодо виконання рішення у справі №906/461/15 в частині звільнення торгівельних майданчик № 15 площею 6,75 кв. м. та торгівельний майданчик № 180 площею 8 кв. м.

Крім цього, суд зауважує, що пункт 4.2.5. передбачає право орендодавця у разі якщо орендар після припинення дії договору в 7-денний термін не звільнить об`єкт оренди, перемістити тимчасову споруду, що встановлена на орендованому торгівельному місце, на штрафмайданчик ринку.

Проте, позивач, навіть не намагався вжити заходи щодо переміщення тимчасових споруд на штрафмайданчик ринку, лише втретє звернувся до суду з позовом про стягнення неустойки.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Судові витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Керуючись статтями 123, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 19.07.21

Суддя Кудряшова Ю.В.

Віддрукувати:

1 - в справу;

2 - позивачу (рек.)

3 - відповідачу (рек.)

4, 5 - третім особам (рек.)