ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2021 року м. ОдесаСправа № 916/489/20
Колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду у складі:

Головуючого судді: Головея В.М.

Суддів: Разюк Г.П., Савицького Я.Ф.,

розглянувши в порядку письмового провадження (без повідомлення учасників справи) апеляційну скаргу Одеської міської ради

на ухвалу Господарського суду Одеської області від 13.05.2021 (суддя Погребна К.Ф.) про зупинення провадження у справі

за позовом Одеської міської ради

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Термінал-7»

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Департаменту комунальної власності Одеської міської ради

про стягнення 7 070 553,54 грн., -

ВСТАНОВИЛА:

В лютому 2020 року Одеська міська рада (далі - позивач) звернулась до Господарського суду Одеської області із позовом до ТОВ «Термінал-7» (далі відповідач) третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Департамент комунальної власності Одеської міської ради про стягнення безпідставно збережених коштів в сумі 7 070 553,54 грн.

Позов обґрунтований тим, що ТОВ «Термінал-7» є фактичним користувачем земельних ділянок, розташованих за адресою: м. Одеса, вул. Хімічна, 1/1, 1/3, 1/12, 1-а/6, 1/23, 1/28, 1/34 без достатньої правової підстави (без укладеного договору оренди) за рахунок власника цих ділянок Одеської міської ради, зберегло у себе кошти, які, на підставі ст. 1212 ЦК України, повинно відшкодувати за користування вказаними вище земельними ділянками позивачу.

27.04.2021 до суду від відповідача надійшло клопотання про зупинення провадження у справі №916/489/20 до набрання законної сили рішенням у справі №916/96/21.

Клопотання обґрунтовано тим, що позовні вимоги Одеської міської ради у даній справі заявлені на підставі рішення Одеської міської ради від 08.11.2017 року №2723-VII «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок за адрескою: м. Одеса, вул. Хімічна, 1/1, 1/3, 1/12, 1 -а/6, 1/23, 1/28, 1/34, та надання їх в оренду ТОВ «ТЕРМІНАЛ-7»». Пунктом 4 вказаного рішення затверджено орендну плату в розмірі 5 відсотків від нормативної грошової оцінки земельних ділянок. Посилаючись на даний пункт рішення, Одеською міською радою здійснено розрахунок, які вона має намір стягнути з ТОВ «ТЕРМІНАЛ-7» в судовому порядку як, на її думку, безпідставно збережених, в сукупному розмірі 7 070 553,54 грн.. Відповідач вважаючи, що визначена пунктом 4 рішення ставка орендної плати в розмірі 5 відсотків є неправомірно завищеною та дискримінаційною, оскільки, за іншим аналогічним суб`єктам господарювання за користування аналогічними земельними ділянками Одеської міською радою встановлена ставка орендної плати саме в розмірі 3%.. Відповідач звернувся до Господарського суду Одеської області з позовом до Одеської міської ради про визнання недійсним пункту 4 рішення ОМР. Ухвалою Господарського суду Одеської області від 20.01.2021 року у справі №916/96/21 відкрито провадження за вказаним позовом ТОВ «ТЕРМІНАЛ-7».

На думку відповідача, встановлені за результатами розгляду справи №916/96/21 обставини та ухвалене у ній рішення має істотне значення для повного та всебічного розгляду справи №916/489/20.

Ухвалою Господарського суду Одеської області 13.05.2021 провадження у даній справі зупинено до набрання законної сили рішення у справі №916/96/21.

Ухвала мотивована тим, що розгляд даної справи є об`єктивно неможливим до вирішення справи №916/96/21, оскільки суд у даній справі позбавлений можливості встановлювати обставини законності та правомірності пункту 4 рішення Одеської міської ради від 08.11.2017 року №2723-VII, з огляду на те, що це виходить за межі предмета доказування та судового розгляду в дійсні справі.

Не погоджуючись з вищевказаною ухвалою Одеська міська рада звернулась до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу скасувати та направити справу на розгляд суду першої інстанції.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що подані позивачем докази в повній мірі дозволяють встановити та оцінити обставини, які є предметом судового розгляду у даній справі, а тому відсутні правові підстави для зупинення її розгляду.

На думку скаржника, безспірним є факт того, що відповідач не сплачує плату за землю, незважаючи на те, що Одеською міською радою саме на підставі заяви відповідача надано дозвіл на розробку проекту землеустрою відповідних земельних ділянок та затверджено технічну документацію для належного оформлення договору оренди землі та поповнення міського бюджету.

Крім цього, апелянт зазначив, що рішення Одеської міської ради від 08.11.2017 року №2723-VII є чинним та навіть ймовірне скасування п. 4 цього рішення не позбавляє відповідача обов`язку сплачувати плату за землю.

Апелянт вважає, що суд першої інстанції при прийняті оскаржуваної ухвали не обґрунтував, яким чином розгляд справи №916/96/21 унеможливлює розгляд заявлених у даній справі позовних вимог та не встановлено наявності обставин, які перешкоджають суду першої інстанції самостійно встановити ті обставини збереження без достатньої правової підстави відповідачем коштів, які він мав сплатити за користування відповідними земельними ділянками.

Також, скаржник зазначив, що зупинення провадження у даній справі після року її розгляду надає процесуальну перевагу відповідачу, внаслідок того, що на користь відповідача будуть вчинені додаткові процесуальні дії, таким чином, зупинення провадження у даній справі до розгляду господарської справи №916/96/21 призводить до порушення права територіальної громади міста Одеси в особі Одеської міської ради на розгляд справи у продовж розумного строку.

В ході апеляційного розгляду справи Південно-західним апеляційним господарським судом, у відповідності до п.4 ч.5 ст.13 ГПК України, учасникам справи було створено умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строку, встановленого ч. 1 ст. 273 ГПК України.

14.06.2021 до апеляційного суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому останній зазначив, що апеляційна скарга не розкриває які саме обставини, з тих, що входять до предмету доказування у справі №916/489/20, суд може встановити самостійно, ігноруючи при цьому наявність пов`язаної справи №916/96/21. Саме лише твердження позивача про наявність у справі усіх необхідних доказів, необхідних для прийняття рішення у даній справі, не виключає об`єктивної неможливості розгляду даної справи до вирішення спору у справі №916/96/21, оскільки законність та правомірність підстави для розрахунку Одеської міською радою грошових коштів (п. 4 рішення) є переметом судового розгляду і встановлені у межах справ №916/96/21 обставини будуть мати преюдиціальне значення при вирішення цього спору. У зв`язку з цим, відповідач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу господарського суду без змін.

Відповідно до приписів ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Предметом розгляду даної справи є стягнення безпідставно збережених коштів, розмір яких було розраховано позивачем відповідно до витягів з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки м Одеси від 27.10.2017 №№ 5508, 5509, 5504 та п. 4 рішення Одеської міської ради від 08.11.2017 №2723- VII.

Предметом розгляду справи №916/96/21 є визнання недійсним пункту 4 рішення Одеської міської ради від 08.11.2017 № 2723 VII.

Згідно з пунктом 5 частини першої статті 227 ГПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у випадку об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

За змістом пункту 4 частини першої статті 229 ГПК України провадження у справі зупиняється у випадку, встановленому пунктом 5 частини першої статті 227 цього Кодексу - до набрання законної сили судовим рішенням, від якого залежить вирішення справи.

Метою зупинення провадження у справі до розгляду іншої справи є виявлення обставин, підстав, фактів тощо, які не можуть бути з`ясовані та встановлені у цьому процесі, проте які мають значення для справи, провадження у якій зупинено. Для вирішення питання про зупинення провадження у справі господарський суд у кожному випадку повинен з`ясовувати чим обумовлюється неможливість розгляду справи.

Під неможливістю розгляду зазначеної справи слід розуміти неможливість для цього господарського суду самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі, - у зв`язку з непідвідомчістю або непідсудністю іншої справи цьому господарському суду, одночасністю розгляду двох пов`язаних між собою справ різними судами або з інших причин.

Пов`язаною із цією справою є така інша справа, в якій інший суд встановлює обставини, що впливають чи можуть вплинути на подання та оцінку доказів у цій справі; в тому числі йдеться про факти, які мають преюдиціальне значення (частини четверта та шоста статті 75 ГПК України).

Отже, для вирішення питання про зупинення провадження у справі господарський суд у кожному конкретному випадку зобов`язаний з`ясовувати: 1) як пов`язана справа, яка розглядається господарським судом, зі справою, що розглядається іншим судом; 2) чим обумовлюється неможливість розгляду справи (аналогічний висновок викладено у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 10.09.2019 у справі № 922/1962/17, від 17.12.2019 у справі № 917/131/19).

Крім того слід зауважити, що зупинення провадження у справі, на відміну від відкладення розгляду справи, здійснюється без зазначення строку, до усунення обставин (до вирішення іншої справи; до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі), які зумовили зупинення провадження, тому провадження у справі слід зупиняти лише за наявності беззаперечних підстав для цього (висновки викладені у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 15.05.2019 у справі № 904/3935/18, від 10.06.2019 у справі № 914/1983/17, від 16.01.2020 у справі № 908/1188/19).

У вирішені питання наявності/відсутності підстав для зупинення провадження у справі не слід обмежуватися лише аналізом та співставленням змісту заявлених вимог та обставин справ, а й необхідно враховувати предмет судового розгляду у справах (питання, які розглядаються судом) та у разі оскарження судових рішень - також зважати на об`єкт оскарження (судові рішення, що оскаржуються). Лише детальний аналіз наведених елементів надає можливість вирішити питання про зупинення провадження у справі.

Враховуючи приписи пункту п`ятого частини першої статті 227 ГПК України, суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Однак, всупереч вказаному, господарський суд в оскаржуваній ухвалі не навів мотивів, на підставі яких він дійшов висновку про об`єктивну неможливість розгляду цієї справи, неможливість встановити та оцінити певні конкретні обставини (факти), що мають суттєве значення для вирішення цього спору на підставі наявних в матеріалах справи доказів.

Так, зупиняючи провадження у цій справі до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 916/96/21, суд першої інстанції вказав, що суд у справі №916/489/20 позбавлений можливості встановлювати обставини законності та правомірності пункту 4 рішення Одеської міської ради від 08.11.2017 року №2723-VII, з огляду на те, що це виходить за межі предмета доказування та судового розгляду в дійсні справі.

Однак, судова колегія вважає, що надані позивачем до суду докази в повній мірі дозволяють встановити та оцінити обставини, які є предметом судового розгляду у даній справі, а тому відсутні правові підстави для зупинення розгляду даної справи.

Приймаючи оскаржувану ухвалу господарський суд, не зазначив, яким чином розгляд справи №916/96/21 унеможливлює розгляд заявлених у даній справі позовних вимог та не встановлено наявності обставин, що перешкоджають суду першої інстанції самостійно встановити обставини збереження без достатньої правової підстави відповідачем коштів, які останній мав сплатити за користування відповідними земельними ділянками.

Отже, господарський суд дійшов помилкового висновку про наявність підстав для зупинення провадження у цій справі, не дотримавшись при цьому приписів пункту 5 частини першої статті 227 ГПК України.

Крім цього, судова колегія зазначає, що із встановлених обставин справи вбачається, що на момент звернення позивача до суду із позовом в лютому 2020 року про стягнення безпідставно збережених коштів, спору щодо визнання недійсним п. 4 рішення Одеської міської ради від 08.11.2017 ще не існувало, хоча спірне рішення було прийнято позивачем ще у 2017 році, однак оскаржити його пункт відповідач вирішив лише в січні 2021 року.

Дана справа перебуває на розгляді в суді першої інстанції з лютого 2020 року (майже півтора роки), в той час, як нормами господарського процесуального кодексу закріплено розгляд справи господарським судом першої інстанції в межах 90 днів (три місяці), а саме, суд має розпочати розгляд справи по суті не пізніше ніж через шістдесят днів з дня відкриття провадження у справі, а у випадку продовження строку підготовчого провадження - не пізніше наступного дня з дня закінчення такого строку. Суд розглядає справу по суті протягом тридцяти днів з дня початку розгляду справи по суті (ст. 195 ГПУ України).

Необґрунтоване зупинення провадження у справі призводить до затягування строків її розгляду і перебування в стані невизначеності учасників процесу, що свідчить про порушення положень частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що покладає на національні суди обов`язок здійснити швидкий та ефективний розгляд справ упродовж розумного строку.

Виходячи з аналізу приписів статті 2 ГПК України, на господарське судочинство покладено обов`язок забезпечення розумності строків розгляду справ, а на сторони - неприпустимість зловживання процесуальними правами. Крім того, виходячи з аналізу статті 5 ГПК України, звернення до господарського суду повинно мати ефективний спосіб захисту порушених прав.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням чатини першої статті 6 Конвенції (рішення ЄСПЛ від 27.04.2000 у справі «Фрідлендер проти Франції», рішення ЄСПЛ від 08.11.2005 у справі «Смірнова проти України»). Роль національних судів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (рішення ЄСПЛ від 30.11.2006 у справі «Красношапка проти України»).

Близький висновок викладено в постановах Верховного Суду від 25.05.2018 у справі № 910/31771/18, від 02.06.2020 у справі № 910/6674/19.

Таким чином, оскаржувана ухвала прийнята без урахування вимог пункту 5 частини першої статті 227 ГПК України, оскільки не містить аргументованих та переконливих обґрунтувань необхідності зупинення провадження у справі, як щодо об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 916/96/21.

З урахуванням вищевикладеного судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, ухвала господарського суду від 13.05.2021 скасуванню, з направленням справи до Господарського суду Одеської області для продовження розгляду.

Оскільки дана справа підлягає направленню для продовження розгляду до суду першої інстанції, розподіл судових витрат буде здійснено у відповідності до норм чинного законодавства, згідно із загальними правилами ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 269, 275, 277, 280-283 ГПК України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Одеської міської ради - задовольнити.

2. Ухвалу Господарського суду Одеської області від 13.05.2021 - скасувати.

3. Справу передати до Господарського суду Одеської області для продовження розгляду.

Постанова суду є остаточною і оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених у п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Постанову прийнято 28.07.2021 у зв`язку з перебування головуючого судді Головея В.М. у відпустці з 14.06.2021 по 27.07.2021.

Головуючий суддя: Головей В.М.

Судді: Разюк Г.П.

Савицький Я.Ф.

У зв`язку з припиненням відправлення поштової кореспонденції у Південно-західному апеляційному господарському суді, копії даної постанови поштою не надсилаються.

Надіслати копії цієї постанови на електронні адреси, зазначені учасниками справи.