СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" липня 2021 р. Справа № 913/22/21

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючий суддя Геза Т.Д., суддя Мартюхіна Н.О., суддя Плахов О.В.

секретар судового засідання - Євтушенко Є.В.,

за участю:

від позивача - Зубенко В.М.,

від відповідача - Дугінов М.О., Висіцька І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою програмного забезпечення "EаsyCon"

апеляційну скаргу Фермерського господарства «Агро-Макс» (вх. №1106 Л/2)

на рішення господарського суду Луганської області від 10.03.2021 року (суддя Яресько Б.В., ухвалене в м. Харків 10.03.2021 о 16:16 год., повний текст складено 15.03.2021)

та на додаткове рішення господарського суду Луганської області від 25.03.2021 року (суддя Яресько Б.В., ухвалене в м. Харків 25.03.2021 о 14:14 год., повний текст складено 29.03.2021)

у справі № 913/22/21

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРЕКС", м. Київ,

до Фермерського господарства "АГРО-МАКС", Луганська обл., Марківський район, селище міського типу Марківка,

про стягнення 2 048 081 грн 63 коп.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Агрекс" звернулося до господарського суду Луганської області з позовною заявою до Фермерського господарства "Агро-Макс", в якій просить суд стягнути з відповідача на користь позивача штраф, передбачений пунктом 6.2. договору поставки №2078 від 30 липня 2020 року, у розмірі 222 750, 00грн; стягнути з відповідача на користь позивача штраф, передбачений пунктом 6.3. договору поставки №2078 від 30 липня 2020 року, у розмірі 445 500,00грн; компенсацію різниці в гривні між доларовим еквівалентом вартості Товару на момент отримання та повернення передоплати, у відповідності до пункту 6.3 договору, в сумі 16 331, 63грн; збитки за договором поставки № 2078 від 30 липня 2020 року, у розмірі 1 363 500, 00грн; судові витрати, які складаються з суми сплаченого судового збору у розмірі 30 721, 23грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 30.07.2020 між Фермерським господарством «Агро-Макс» як Постачальником та ТОВ «Агрекс» як Покупцем був укладений договір поставки №2078, за умовами якого Постачальник зобов`язався поставити, а Покупець - прийняти та оплатити насіння соняшнику врожаю на загальну суму 1 485 000, 00грн.

Як вказує позивач, договір поставки №2078 від 30.07.2020 був укладений шляхом факсимільних копій електронною поштою між електронними адресами сторін.

Позивач зазначає, що по договору поставки №2078 від 30.07.2020 ним було сплачено 742 500, 00грн, однак, відповідач поставку товару не здійснив.

Згідно доводів позовної заяви, 26.10.2020 відповідач листом №21 зазначив, що договір поставки №2078 не укладався та не підписувався, та виконуватись не буде.

29.10.2020 ФГ «Агро-Макс» повернуло ТОВ «Агрекс» 742 500, 00грн передоплати.

Позивач вважає, що відповідач є таким, що прострочив виконання зобов`язання з поставки соняшнику, відтак, має сплатити позивачу штрафи, передбачені пунктами 6.2., 6.3. договору, передбачену пунктом 6.3. договору компенсацію різниці в гривні між доларовим еквівалентом вартості товару на момент отримання та повернення передоплати в сумі 16 331, 63грн.

Позивач також посилається на наявність у нього збитків внаслідок невиконання відповідачем зобов`язань за договором, які полягають у тому, що позивач з метою виконання зобов`язань за власними зовнішньоекономічними контрактами у листопаді 2020 року додатково закупив в інших постачальників насіння соняшнику, у зв`язку із чим, додатково на закупівлю соняшника витратив 1 3636 500, 00грн.

Нормативно позов обґрунтовано ст.ст. 173-174, 181, 193, 216, 218, 224-225 Господарського кодексу України, ст.ст. 11, 16, 22, 509, 526-527, 530, 549, 550-551, 599, 607, 610-612, 614, 617, 622-624, 629, 638-639, 641-642, 655, 662-663, 712, 1166 Цивільного кодексу України, Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг».

Рішенням господарського суду Луганської області від 10.03.2021 у справі № 913/22/21 позов задоволено в повному обсязі.

Стягнуто з Фермерського господарства "Агро-Макс" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрекс" штраф, передбачений пунктом 6.2. Договору у розмірі 222 750, 00грн; штраф, передбачений пунктом 6.3. Договору у розмірі 445 500, 00грн; компенсацію за пунктом 6.3 Договору в сумі 16 331, 63 грн; збитки у розмірі 1 363 500, 00грн; судові витрати у розмірі 30 721, 23грн.

Рішення місцевого господарського суду обґрунтовано тим, що відповідачу було відомо про укладення з позивачем договору поставки №2078 та Специфікації №1 від 30.07.2020 та їх умови.

З урахуванням встановлення судом першої інстанції факту невиконання відповідачем умов договору поставки, місцевий господарський суд дійшов висновку, що вимоги позивача щодо стягнення штрафу, передбаченого пунктом 6.2. Договору поставки № 2078 від 30 липня 2020 року у розмірі 222 750, 00грн; штрафу, передбаченого пунктом 6.3. Договору поставки № 2078 від 30 липня 2020 року у розмірі 445 500, 00грн, та компенсації різниці в гривні між доларовим еквівалентом вартості товару на момент отримання та повернення передоплати, у відповідності до пункту 6.3 Договору, в сумі 16 331, 63грн, є обґрунтованими, арифметично вірними, та підлягають задоволенню.

Щодо позовної вимоги про стягнення збитків, суд першої інстанції дійшов висновку, що причинно-наслідковий зв`язок між протиправною поведінкою відповідача та збитками позивача у вигляді реальних збитків підтверджується порушенням умов договору та протиправною відмовою відповідача від поставки встановленого обсягу насіння соняшника, у зв`язку з чим, позивач був позбавлений можливості отримати товар в листопаді 2020 року з будь-яких інших джерел за ціною, що існувала в липні 2020 року, яка дозволяла отримати дохід в очікуваному розмірі. У зв`язку з чим, позивач був вимушений понести реальні збитки, закуповуючи товар у третіх осіб за цінами листопада 2020 року, які значно перевищували ціну липня 2020 року. За таких обставин, вимоги позивача щодо стягнення збитків в сумі 1 363 500, 00грн суд першої інстанції визнав обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Додатковим рішенням господарського суду Луганської області від 25.03.2021 у справі №913/22/21 клопотання Фермерського господарства "Агро-Макс" задоволено частково.

Долучено до матеріалів справи докази понесення відповідачем Фермерським господарством "Агро-Макс" судових витрат на професійну правничу допомогу адвоката в сумі 18 300, 00грн.

В частині вимог щодо стягнення судових витрат в сумі 18 300грн на користь відповідача з позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрекс" відмовлено.

Додаткове рішення обґрунтовано тим, що позов було задоволено повністю, відтак, судові витрати відповідно до ч.4 ст. 129 ГПКК України покладаються на відповідача.

05.04.2021 Фермерське господарство "Агро-Макс" звернулося до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою на рішення господарського суду Луганської області від 10.03.2021 та на додаткове рішення господарського суду Луганської області від 25.03.2021 у справі № 913/22/21, в якій просить скасувати рішення господарського суду Луганської області від 10.03.2021 та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Просить скасувати додаткове рішення господарського суду Луганської області від 25.03.2021 у справі №913/22/21 та ухвалити нове рішення, яким заяву про стягнення судових витрат з позивача на користь відповідача задовольнити повністю.

Також просить прийняти, як докази, у справі матеріали службової перевірки, проведеної відповідно до наказу голови ФГ "Агро- Макс" №1/1 від 10.02.2021, з огляду на неможливість їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від ФГ "Агро-Макс". Заявник апеляційної скарги просить долучити їх до матеріалів справи та врахувати при ухваленні рішення у даній справі.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що ФГ «Агро-Макс» ніколи не виявляло свою волю на укладення договору поставки від 30.07.2020 № 2078 та Специфікації №1 від 30.07,2020 у наданій позивачем редакції, а тому такий договір не є укладеним, права та обов`язки за таким договором сторонами не набуті, а правовідносини за ним - не виникли.

Апелянт зазначає, що відповідно до п. 8.2 копії договору поставки №2078 від 30.07.2020 договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами.

Відповідач посилається на те, що позивач не надав оригіналів договору поставки № 2078 від 30.07.2020, Специфікації № 1 до нього, рахунку №8 від 30.07.2020, листа № 27 від 08.09.2020, на які він посилається в обґрунтування позову, а надав лише копії цих документів.

На думку апелянта, суд першої інстанції не врахував, що роздруківка електронної переписки не може бути використана як доказ у справі, оскільки така переписка не відповідає вимогам Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», не містить електронного цифрового підпису, який є обов`язковим реквізитом електронного документа, що унеможливлює ідентифікацію відправника повідомлення, зміст такого документа не захищений від внесення правок та викривлення.

Апелянт вважає, що на наданих позивачем копіях договору поставки №2078 від 30.07.2020, Специфікації № 1 до нього, рахунку № 8 від 30.07.2020 та листі № 27 від 08.09.2020 міститься абсолютно однаковий підпис, зроблений, на переконання відповідача, за допомогою предмета (пристрою), на якому (яким) відтворений підпис, схожий на підпис Дугінова О.М.

Відповідач зазначає, що виходячи зі змісту частини З статті 207 Цивільного кодексу України та наказу голови ФГ «Агро-Макс» № 6 від 26.03.2012, для правомірного використання факсиміле необхідним є належне укладення договору (із власноручними підписами або ЕЦП (КЕП) представників), у якому буде передбачено можливість застосування такого факсиміле та міститиметься його зразок, проте, такий договір позивач та відповідач не укладали. Застосування факсиміле при укладанні договору заборонене як чинним законодавством України, так і наказом Голови ФГ «Агро-Макс» № 6 від 26.03.2012. Отже, як вважає відповідач, висновок суду першої інстанції, що договір поставки № 2078 від 30.07.2020 та Специфікація № 1 до нього підписувалися головою ФГ «Агро-Макс» Дугіновим М.О., не відповідає фактичним обставинам справи.

Апелянт посилається на те, що ФГ «Агро-Макс» на виконання вимог частин 1-2 статті 1212 Цивільного кодексу України повернуло ФГ "Агро-Макс" 742 500, 00грн як перераховані без достатньої правової підстави. Даний факт підтверджується долученою до позову ТОВ «Агрекс» випискою від 29.10.2020, з якої вбачається, що 29.10.2020 ФГ «Агро-Макс» здійснено повернення помилково перерахованих коштів, а не передоплати, як стверджує позивач.

На думку апелянта, суд першої інстанції в порушення статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та статті 236 Господарського процесуального кодексу України не врахував висновки щодо застосування норм права, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2018 у справі №922/3412/17та постановах Верховного Суду від 11.06.2019 у справі №904/2882/18, від 24.09.2019 у справі № 922/1158/18, від 28.12.2019 у справі № 922/788/19, від 16.03.2020 у справі №910/1162/19.

Крім того, апелянт зазначає, що відповідно до наказу голови ФГ «Агро-Макс» №1/1 від 10.02.2021, була проведена службова перевірка, мета якої полягала:

- у встановленні особи, яка протягом липня-вересня 2020 року направляла з електронної адреси на електронну адресу проєкти договорів поставки, специфікацій до них або будь-яких додаткових угод/додатків до них;

- у встановленні особи, яка протягом липня-вересня 2020 року використовувала факсиміле підпису Голови ФГ «Агро-Макс» Дугінова М.О. на проєктах договорів поставки, специфікацій до них та/або будь-яких додаткових угод/додатків до них, покупцем у яких вказувалось ТОВ «Агрекс», а також підстав застосування факсимільного відтворення підпису Голови ФГ «Агро-Макс» у вказаний період із вказаним контрагентом.

Апелянт вказує, що перевірка тривала з 10.02.2021 по 02.04.2021, її тривалість пов`язана з відпусткою голови ФГ «Агро-Макс» Дугінова М.О., встановленням карантину та запровадженням обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню COVID-19, внаслідок яких опитування працівників господарства, огляд документів та комп`ютерної техніки неодноразово відкладались.

З огляду на викладене, просить прийняти як докази у справі матеріали службової перевірки, проведеної відповідно до наказу голови ФГ "Агро- Макс" №1/1 від 10.02.2021, з огляду на неможливість їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від ФГ "Агро-Макс".

В обґрунтування підстав скасування додаткового рішення апелянт зазначає, що оскільки він вважає, що Східний апеляційний господарський суд має скасувати рішення господарського суду Луганської області від 10.03.2021 у справі №913/22/21 та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, відтак, підлягає і скасуванню додаткове рішення господарського суду Луганської області від 25.03.2021 у даній справі із ухваленням нового рішення, яким заяву про стягнення судових витрат з ТОВ «Агрекс» на користь ФГ «Агро-Макс» задовольнити повністю.

До апеляційної скарги в якості додаткових доказів апелянтом додано копію акту службової перевірки від 02.04.2021 ФГ «Агро-Макс», копію наказу №1/1 від 10.02.2021, письмові пояснення головного бухгалтера ФГ «Агро-Макс» Щелововської Т.О. та голови ФГ «Агро-Макс» Дугінова М.О., копію наказу №6 від 26.03.2012 ФГ «Агро-Макс» «Про умови та порядок використання факсимільного відтворення підпису голови ФГ «Агро-Макс» Дугінова М.О.», звіти про суми нарахування заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, надбавки, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, відомості про трудові відносини осіб та період проходження військової служби, відомості про нарахування заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) застрахованим особам.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.04.2021 сформовано наступний склад колегії суддів: головуючий суддя - Геза Т.Д., суддя Здоровко Л.М., суддя Мартюхіна Н.О.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 14.04.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фермерського господарства "Агро-Макс" на рішення господарського суду Луганської області від 10.03.2021 та на додаткове рішення господарського суду Луганської області від 25.03.2021 у справі №913/22/21. Розгляд справи призначено на 19.05.2021 о 10:45 год.

Позивач подав до Східного апеляційного господарського суду відзив на апеляційну скаргу (вх. №5062 від 30.04.2021), в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані рішення і додаткове рішення місцевого господарського суду - залишити без змін.

Свої заперечення обґрунтовує тим, що твердження відповідача, що його уповноважені особи не підписували та не скріплювали печаткою договір поставки №2078 та Специфікацію № 1 до нього, рахунок на сплату Товару № 8 від 30.07.2020, лист № 27 від 08.09.2020 спростовується наданими копіями вищенаведених документів, які містять всі необхідні реквізити договору, найменування та П.І.Б. особи, яка підписала договір, - Дугінов Максим Олександрович, підпис Дугінова Максима Олександровича, печатку ФГ «Агро-Макс».

Позивач зазначає, що вищенаведені документи були роздруковані відповідачем, підписані в оригіналах та підписані його посадовими особами і скріплені печаткою, з підписаних оригіналів письмових документів відповідачем за допомогою технічних засобів було зроблено факсимільну копію, яка була надіслана з електронної адреси відповідача на електронну адресу позивача .

Позивач посилається на те, що електронна адреса - є офіційною адресою відповідача відповідно до Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 10.02.2021 року за кодом 38.

Позивач зазначає, що договір поставки № 2078 та Специфікація № 1 до нього, рахунок на сплату Товару № 8 від 30.07.2020, лист № 27 від 08.09.2020 року були створені шляхом складання паперового письмового, а не електронного документа із наступним надсилання засобами електронного зв`язку. Отже, вважає, що зазначені документи не є електронними документами в розумінні статей 5, 7 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг", а тому їх надсилання засобами електронного зв`язку не зумовлює необхідність скріплення документів електронним цифровим підписом.

Позивач вважає, що у відповідності до статей 207, 638, 639 Цивільного кодексу України, статті 181 Господарського кодексу України, договір поставки від 30.07.2020 №2078 та Специфікації № 1 до нього були укладені сторонами шляхом обміну факсимільними копіями засобами електронного зв`язку, тобто копіями, які повністю відтворили весь текст договору, його умови, підписи та реквізити сторін, печатки сторін, у спосіб, який унеможливлював перекручення чи спотворення змісту договору, і яким сторони надали силу оригіналів до моменту заміни копій на оригінали, а твердження відповідача про те, що договір поставки та специфікація до нього є неукладеним, суперечать вищенаведеним правовим нормам.

Крім того, позивач звертає увагу на те, що відповідач підтвердив укладення договору поставки від 30.07.2020 № 2078 такими діями:

- надісланням відповідачем рахунку на отримання передоплати за договором поставки від 30.07.2020 № 2078 із вказівкою номеру договору в рахунку;

- фактом отримання відповідачем передоплати від позивача 04.08.2020 300000,00 грн., та 05.08.2020 442500,00 грн., а повернення її лише 29.10.2020, тобто відповідач користувався грошовими коштами понад 85 днів (майже три місяці);

- направленням листа № 27 від 08.09.2020, яким відповідач просив змінити ціну за договором поставки № 2078 від 30.07.2020;

- фактом реєстрації відповідачем в Єдиному реєстрі податкових накладних від 04.08.2020 № 22 на суму 300000,00 грн;

- фактом реєстрації відповідачем в Єдиному реєстрі податкових накладних від 05.08.2020 № 23 на суму 442500,00 грн.

Також позивач заперечує проти долучення до матеріалів справи додаткових доказів, які було складено після винесення рішення судом першої інстанції, що порушує вимоги статті 269 Господарського процесуального кодексу України.

17.05.2021 від апелянта до Східного апеляційного господарського суду надійшли додаткові пояснення (вх.№5564), якими ФГ «Агро-Макс» підтримує доводи апеляційної скарги.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 19.05.2021 оголошено у судовому засіданні перерву до 09.06.2021 о 14:15 год.

У зв`язку з відпусткою судді-члена колегії Мартюхіної Н.О., протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.06.2021 сформовано наступний склад колегії суддів: головуючий суддя - Геза Т.Д., суддя Здоровко Л.М., суддя Плахов О.В.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 09.06.2021 оголошено у судовому засіданні перерву до 14.07.2021 о 14:15 год.

12.07.2021 від апелянта надійшли додаткові пояснення (вх.№7937), якими ФГ «Агро-Макс» підтримує доводи апеляційної скарги.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 14.07.2021 оголошено перерву в судовому засіданні до 26.07.2021 о 15:45год.

У зв`язку з відпусткою судді-члена колегії Здоровко Л.М., протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.07.2021 сформовано наступний склад колегії суддів: головуючий суддя - Геза Т.Д., суддя Мартюхіна Н.О., суддя Плахов О.В.

У судовому засіданні Східного апеляційного господарського суду 26.07.2021 яке відбулось у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою програмного забезпечення Easycon, були присутні представники сторін, які висловили свої доводи і вимоги щодо апеляційної скарги.

Представники апелянта просили апеляційну скаргу задовольнити, скасувати рішення господарського суду Луганської області від 10.03.2021 та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити у повному обсязі; скасувати додаткове рішення господарського суду Луганської області від 25.03.2021 у справі №913/22/21 та ухвалити нове рішення, яким заяву про стягнення судових витрат з позивача на користь відповідача задовольнити повністю.

Представник позивача проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив рішення господарського суду Луганської області від 10.03.2021 та додаткове рішення господарського суду Луганської області від 25.03.2021 у справі №913/22/21 залишити без змін.

Вирішуючи питання наявності або відсутності підстав для прийняття апеляційним судом доданих відповідачем до апеляційної скарги додаткових доказів колегія суддів зазначає наступне.

Обґрунтовуючи подання додаткових доказів до суду апеляційної інстанції, відповідач посилається на неможливість їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від ФГ "Агро-Макс".

Статтею 80 Господарського процесуального кодексу України чітко врегульовано порядок та строки подання доказів учасниками справи.

Так, частинами 3-4 статті 80 Господарського процесуального кодексу України встановлено, зокрема, що відповідач повинен подати суду докази разом з поданням відзиву. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу; у випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів (частина 5 статті 80 Господарського процесуального кодексу України).

Оскільки дана справа розглядалась за правилами загального позовного провадження, то питання, які стосуються подання доказів, вирішується судом першої інстанції на стадії підготовчого засідання (стаття 182 Господарського процесуального кодексу України).

У розумінні наведених положень докази, які підтверджують заперечення відповідача, мають бути подані позивачем одночасно з поданням відзиву в рамках підготовчого провадження, а неможливість подання доказів у цей строк повинна бути письмово доведена позивачем до суду та належним чином обґрунтована.

У свою чергу, статтею 269 Господарського процесуального кодексу України, якою встановлено межі перегляду справи в суді апеляційної інстанції, передбачено, що докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Системний аналіз статей 80, 269 Господарського процесуального кодексу України свідчить про те, що докази, якими відповідач обґрунтовує свої вимоги, а відповідач свої заперечення, повинні існувати на момент звернення до суду з відповідним позовом, і в даному випадку саме на відповідача покладено обов`язок подання таких доказів одночасно з відзивом на позовну заяву.

Проте додатковий доказ - результати службової перевірки, проведеної відповідно до наказу голови ФГ "АГРО - МАКС" №1/1 від 10.02.2021 складено вже після ухвалення оскаржуваного рішення у справі.

Отже, така обставина, як відсутність існування доказів на момент прийняття рішення суду першої інстанції, взагалі виключає можливість прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів у порядку статті 269 Господарського процесуального кодексу України незалежно від причин неподання відповідачем таких доказів.

Навпаки, саме допущення такої можливості судом апеляційної інстанції матиме наслідком порушення вищенаведених норм процесуального права, а також принципу правової визначеності, ключовим елементом якого є однозначність та передбачуваність правозастосування, а отже системність та послідовність у діяльності відповідних органів, насамперед судів.

Зазначена правова позиція відповідає правовій позиції, викладеній у постановах Верховного Суду від 11.09.2019 у справі № 922/393/18, від 25.04.2018 у справі №911/3250/16, від 06.02.2019 у справі №916/3130/17 та від 26.02.2019 у справі №913/632/17.

За таких обставин колегія суддів відмовляє у задоволенні клопотання відповідача про долучення додаткових доказів.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Фіксація судових засідань 19.05.2021, 09.06.2021, 14.07.2021, 26.07.2021 апеляційної інстанції здійснювалась за допомогою звукозаписувального технічного засобу згідно вимог ст.ст.222, 223 та п.17.7 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України в порядку розгляду апеляційної скарги, встановленому ст. 270 Господарського процесуального кодексу України.

Заслухавши суддю-доповідача, присутніх у судових засіданнях учасників справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваних рішення та додаткового рішення, з урахуванням повноважень, визначених в ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, судова колегія встановила.

Згідно доводів позовної заяви, Товариство з обмеженою відповідальністю "Агрекс", як покупець, та Фермерське господарство "Агро-Макс", як постачальник, використовуючи електронні поштові адреси (позивач) та (відповідач) шляхом обміну факсимільними копіями, підписаних уповноваженими особами та скріплених печатками юридичних осіб, документів уклали договір поставки № 2078 від 30.07.2020 (надалі - Договір) зі Специфікацією № 1 від 30.07.2020 (надалі - Специфікація).

Пунктом 1.1 Договору встановлено, що постачальник зобов`язався поставити, а покупець - прийняти та оплатити насіння соняшника врожаю 2020 року.

Відповідно до пунктів 2.1, 3.1 Договору, кількість та строки поставки товару, умови оплати, визначаються у Специфікації, яка є невід`ємною частиною Договору.

Форма оплати - безготівковий розрахунок. Порядок оплати товару обумовлюється сторонами в Специфікаціях, які є невід`ємними частинами цього Договору (пункти 3.2., 3.3. Договору).

Розділом 4 Договору визначено, що товар поставляється покупцеві на умовах «Інкотермс - 2010», зазначених у Специфікаціях, які є невід`ємними частинами Договору. Термін поставки товару обумовлюється сторонами у Специфікаціях, які є невід`ємними частинами Договору. Датою поставки товару (частини товару) вважається день фактичного прийняття товару покупцем за кількістю та якістю, який зазначений у відповідних документах на товар (його частину) - товарно-транспортній накладній, розрахунку вартості товару за показниками якості, та видатковій накладній.

Згідно з пунктом 6.2. Договору, у разі несвоєчасної поставки або не поставки товару, або його частини, постачальник сплачує штраф в розмірі 5% від вартості не поставленого (несвоєчасно поставленого) товару і, крім того, відшкодовує всі заподіяні цим збитки. В разі несвоєчасної поставки або не поставки товару, або його частині, на строк понад 10 календарних днів відповідач також додатково сплачує позивачу штраф у розмірі 10% від вартості непоставленого (несвоєчасно поставленого) товару або його частини.

Пунктом 6.3 Договору встановлено, що у разі прострочення поставки (не поставки) товару, або його частини на строк більш ніж 10 днів, відповідач за письмовою вимогою позивача, зобов`язаний негайно, та у будь-якому випадку не пізніше робочого дня наступного за днем отримання такої письмової вимоги повернути позивачу отриману від нього попередню оплату, на яку не було поставлено товар. Також, відповідач зобов`язаний сплатити позивачу в такому випадку компенсацію, яка розраховується як різниця між доларовим еквівалентом вартості товару (частини вартості товару), що повертається відповідачем (визначається за офіційним курсом НБУ гривні к долару США на день такого повернення) та доларовим еквівалентом вартості товару (частини вартості товару), що була сплачена позивачем (визначається за офіційним курсом НБУ гривні к долару США на день такої оплати). Компенсація сплачується відповідачем позивачу у гривнях України за офіційним курсом НБУ гривні України к долару США на день оплати такої компенсації. У разі неповернення позивачу в цей строк попередньої оплати та вищевказаної компенсації, відповідач зобов`язаний сплатити позивачу також штраф в розмірі 30% від вартості не поставленого в строк товару.

Згідно з умовами Специфікації №1 від 30.07.2020 до Договору, відповідач зобов`язаний поставити 150,00 тонн (+/- 10% на вибір покупця) насіння соняшника, на умовах DAP склади ТОВ "СВАТІВСЬКА ОЛІЯ", за ціною 9 900, 00грн за 1 тонну, на загальну суму 1485000,00 грн., в т.ч. ПДВ, в строк до 30.10.2020, а позивач зобов`язаний був сплатити поставлений Товар на умовах: попередня оплата 50% вартості Товару - 742500,00 грн; остаточні розрахунки протягом 5-ти банківських днів з дати поставки Товару в повному обсязі, але не раніше реєстрації податкових накладних на Товар.

Також позивачем надано копію рахунку ФГ «Агро-Макс» на оплату №8 від 30.07.2020.

Оригінали Договору, Специфікації та рахунку позивачем на надано.

Позивачем надано роздруківки вхідної та вихідної кореспонденції електронної пошти, однак, із даних роздруківок неможливо встановити зміст документів, що надсилались, їх адресата, чи підписані документи електронним цифровим підписом.

04.08.2020 платіжним дорученням № 7640 позивач перерахував відповідачу 300000 грн. 00 коп. призначення платежу - "Передплата за насіння соняшнику зг.дог № 2078 від 30.07.2020 , спец.№ 1 в т.ч. ПДВ 50000,00 грн".

05.08.2020 платіжним дорученням № 7659 позивач перерахував відповідачу 442500 грн. 00 коп. призначення платежу - "Передплата за насіння соняшнику зг.дог № 2078 від 30.07.2020, спец.№ 1 в т.ч. ПДВ 73750,00 грн".

11.08.2020 відповідачем подана податкова накладна 04082020/22 реєстраційний номер щодо одержання оплати за насіння соняшника в кількості 30,30303 т. вартістю 8250 грн. 00 коп. без ПДВ на суму 300000 грн. з ПДВ

13.08.2020 відповідачем була подана податкова накладна 05082020/23 реєстраційний номер щодо одержання оплати за насіння соняшника в кількості 44,6969696 т. вартістю 8250 грн. 00 коп. без ПДВ на суму 442500 грн. з ПДВ.

Згідно наданої позивачем копії електронного листа, 08.09.2020 відповідач направив на електрону адресу позивачу копію листа № 27 від 08.09.2020 з пропозицією збільшити ціну соняшника врожаю 2020 на рівні закупівельних цін на даний час.

Листом від 12.10.2020 № 1-501 позивач запропонував відповідачу в строк до 30.10.2020 здійснити поставку насіння соняшника врожаю 2020 року на суму 1633500 грн. 00 коп. в кількості 165т, на умовах, передбачених Специфікацією №1 від 30.07.2020 до договору поставки № 2078 від 30.07.2020.

Згідно наданої позивачем копії листа від 26.10.2020 № 21, відповідач повідомив позивача, що договір № 2078 від 30.07.2020 та Специфікація № 1 до нього відповідачем не укладалися та не підписувалися. Після отримання листа був виявлений факт отримання від позивача коштів в розмірі 742500 грн. за договором поставки № 2078 від 30.07.2020, які будуть повернути, як перераховані без достатньої правової підстави.

29.10.2020 відповідач платіжними дорученнями № 196 та № 197 перерахував позивачу 300000 грн. 00 коп., та 442500 грн. 00 коп. з призначенням платежу "Повернення помилково перерахованих коштів".

Також 29.10.2020 відповідач здійснив коригування податкових накладних 04082020/22 та 05082020/23.

10.11.2020 позивач направив на адресу відповідача лист № 1-569 з вимогою підписати та повернути договір № 2078 від 30.07.2020 та Специфікацію №1 до договору поставки № 2078, а також лист № 1-570 від 10.11.2020 з вимогою здійснити поставку насіння соняшнику врожаю 2020 року на суму 1633500 грн. в кількості 165т, на умовах, передбачених Специфікацією №1 від 03.07.2020 до договору поставки №2078 від 30.07.2020, сплатити компенсацію, передбачену пунктом 6.3. договору в сумі 16331 грн. 64 коп., та штраф, передбачений пунктом 6.3. договору, в сумі 245175 грн. 00 коп.

На підтвердження понесення збитків позивачем надано копію договору поставки № 2269 від 18.11.2020, укладеного позивачем, як покупцем, та СФГ «Мрія», як постачальником на закупівлю 200 т соняшнику по ціні 19 000грн до 08.12.2020.

На підтвердження факту виконання договору поставки № 2269 позивачем додано копії накладних № 376 від 03.12.2020, № 349 від 24.11.2020, № 352 від 25.11.2020, № 360 від 27.11.2020, № 365 від 29.11.2020, № 370 від 01.12.2020, № 372 від 02.12.2020, за якими насіння соняшника поставлено на склади ТОВ "СВАТІВСЬКА ОЛІЯ", та платіжні доручення № 9294 від 24.11.2020 на суму 3040000 грн. 00 коп., №9342 від 26.11.2020 на суму 4656000 грн. 00 коп., № 9571 від 09.12.2020 на суму 758000 грн. 00 коп.

Позивач у позовній заяві стверджує, що на укладення зазначеного договору поставки із СФГ «Мрія» його змусила обставина невиконання відповідачем умов договору № 2078 від 30.07.2020.

Відповідно до наданої відповідачем цінової довідки № 40-С від 30.11.2020 Луганської регіональної торгово-промислової палати, орієнтовна середня вартість насіння соняшнику врожаю 2020 складає 18875,00 грн.

Згідно з ціновою довідкою № 2-С від 11.01.2021 Луганської регіональної торгово-промислової палати, орієнтовна середня вартість насіння соняшнику врожаю 2020 складає 19740,00 грн.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, суд апеляційної інстанції виходить з такого.

Відповідно до статті 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Основними видами господарських зобов`язань є майново-господарські зобов`язання та організаційно-господарські зобов`язання.

Згідно зі статтею 175 Господарського кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтею 509 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Статтею 174 Господарського кодексу України серед підстав виникнення господарських зобов`язань передбачено господарські договори.

Відповідно до частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі статтею 638 Цивільного кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Статтею 640 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

Господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів (частина 7 статті 179 Господарського кодексу України).

Господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів (частина 1 статті 181 Господарського кодексу України).

Відповідно до частин 1, 2 Цивільного кодексу України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

У пункті 1 частини 1 статті 208 Цивільного кодексу України передбачено, що у письмовій формі належить вчиняти правочини між юридичними особами.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами) (частини 1, 2 статті 207 Цивільного кодексу України).

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів (частина 3 статті 207 Цивільного кодексу України).

Як зазначено вище, ТОВ "Агрекс", стверджує про укладення договору поставки від 30.07.2020 № 2078 шляхом обміну факсимільних копій засобами електронного зв`язку та виникнення між сторонами господарських зобов`язань.

Посилаючись на дані обставини позивач надав суду скріншоти електронних листів із зображенням надісланих файлів та роздруківку переписки між електронними поштовими адресами та .

Колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає, що дані роздруківки електронної переписки не є належним доказом укладення між сторонами Договору і вчинення між сторонами дій, спрямованих на виникнення та виконання зобов`язань за цим Договором.

Відповідно до статті 96 Господарського процесуального кодексу України, електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, яка містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних й інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет).

Електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним цифровим підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис". Законом може бути передбачено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу.

Однак, позивачем таких доказів суду не надано.

За змістом частини 4 статті 96 цього Кодексу, учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених в порядку, передбаченому законом.

Однак, паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом.

Так, на відносини, що виникають у процесі створення, відправлення, передавання, одержання, зберігання, оброблення, використання та знищення електронних документів поширюється дія Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг".

Статтею 5 зазначеного Закону визначено, що електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною.

За змістом статей 6, 7 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг", для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис.

Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.

Оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис".

Отже, електронний документ, на підставі якого між сторонами виникають права та обов`язки, має відповідати положенням Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг".

Відповідно до статей 73, 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Надані позивачем роздруківки електронного листування вищезазначених документів не можуть вважатись електронними документами (копіями електронних документів), оскільки не відповідають вимогам статей 5, 7 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг", та не є належними і допустимими доказами у справі.

При цьому, у матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що Договір, Специфікація № 1, рахунок, копії яких наявні в матеріалах справи, створювалися у порядку, визначеному Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг", та що вони підписувалися електронним цифровим підписом уповноваженою на те особою (з можливістю ідентифікувати підписантів договору), який є обов`язковим реквізитом електронного документа.

Сторони в судовому засіданні підтвердили, що електронні листи, якими здійснювалася зазначена електронна переписка між наведеними електронними адресами, не містять електронного підпису.

Такі обставини унеможливлюють ідентифікацію відправників відповідних повідомлень, а зміст таких документів не захищений від внесення правок та викривлення.

Аналогічна правова позиція щодо неналежності та недопустимості як доказів укладення договору роздруківки з електронної переписки, за відсутності у відповідних електронних повідомленнях електронного цифрового підпису викладена в постановах Верховного Суду від 11.06.2019 у справі № 904/2882/18, від 24.09.2019 у справі № 922/1151/18, від 28.12.2019 у справі № 922/788/19, від 16.03.2020 у справі №910/1162/19.

Зважаючи на це, колегія суддів дійшла висновку, що надані ТОВ "Агрекс" копії Договору, Специфікації, рахунку, роздруківки з електронної переписки між електронними адресами .uа та не є доказами обміну між ТОВ "Агрекс" та ФГ "Агро-Макс" електронними документами, в яких зафіксовано зміст договору поставки від 30.07.2020 № 2078 та воля сторін на його укладення, тобто здійснення однією зі сторін пропозиції укласти такий Договір та її прийняття другою стороною - дій, за допомогою яких згідно зі статтею 638 Цивільного кодексу України повинно здійснюватися укладення договору.

Оскільки договір поставки від 30.07.2020 № 2078 не має ознак електронного документа, не підписаний електронними цифровими підписами сторін, такий правочин міг набрати чинності виключно після його фізичного підписання сторонами та скріплення печатками у паперовому вигляді.

Проте, позивачем не надано суду належним чином оформленого оригіналу свого примірника договору, або належним чином засвідченої копії з оригіналу такого документа, а відповідач, як зазначено вище, заперечує факт укладення такого договору й відповідно, наявність у нього відповідного примірника.

У матеріалах справи відсутні докази здійснення між ТОВ "Агрекс" та ФГ «Агро-Макс» обміну іншими документами, ніж електронними, в яких зафіксовано зміст договору поставки від 30.07.2020 № 2078 та воля сторін на його укладення або укладення такого Договору шляхом підписання в письмовому вигляді одного документа, в якому зафіксовано зміст Договору, підписання в письмовому вигляді Специфікації до Договору чи Додаткових угод до нього.

Сторони не спростовують відсутність таких документів.

Наявні у матеріалах справи копії листів не підтверджують укладення між сторонами договору поставки від 30.07.2020 № 2078, оскільки не є документами, в яких зафіксовано зміст відповідного договору та воля сторін на його укладення.

Також не є підтвердженням укладення Договору здійснення ТОВ «Агрекс» оплати з посиланням в призначенні платежу «договір поставки від 30.07.2020 № 2078», оскільки, як зазначено вище, в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, в яких зафіксовано зміст Договору та волевиявлення сторін на його укладення; наявна у матеріалах справи копія Договору являє собою роздруківку з електронної переписки між двома електронними поштовими адресами та , яка за відсутності електронного підпису відповідного електронного повідомлення не є електронним документом чи його копією, а, отже, належним та допустимим доказом.

ФГ "Агро-Макс" заперечує підписання зазначеного Договору, вказуючи, що на Договорі, Специфікації та рахунку проставлено замість справжнього підпису його керівника факсиміле, в той час, як у матеріалах справи відсутня оформлена відповідно до статті 207 Цивільного кодексу України згода сторін на використання факсиміле, та ТОВ "Агрекс" не надано оригіналу вказаних документів.

Отже, у матеріалах справи відсутні докази укладення договору поставки від 30.07.2020 № 2078 та Специфікації.

Поряд з цим, судова колегія зазначає, що аналіз положень пунктів 44.1, 44.2 статті 44, пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України свідчить, що платник податку на прибуток підприємств з метою визначення об`єкта оподаткування - прибутку визначає фінансовий результат до оподаткування (прибутку або збитку) шляхом коригування (збільшення або зменшення), використовуючи дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування. При цьому показники обліку доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, визначаються на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату у фінансовій звітності підприємства визначаються відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності.

Виходячи з положень абзацу 11 частини першої статті 1, частини першої статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.

Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати обов`язкові реквізити, перелік яких визначено у цій нормі.

Таким чином, у податковому обліку понесені витрати на придбання товарів/послуг та доходи від реалізації товарів/послуг мають бути підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, які містять відомості про господарську операцію, підтверджують її фактичне здійснення.

До первинних документів бухгалтерського обліку, що підтверджують показники, відображені платником податків у податковій звітності, належать усі документи в їх сукупності, складені щодо господарської операції, які за змістом відповідають вимогам закону та які відображають реальні господарські операції.

Фактом підтвердження господарської операції є первинні документи, які не були надані позивачем до суду першої інстанції, а надані ТОВ «Агрекс» податкові декларації підтверджують лише порядок оподаткування цієї операції, сам факт вчинення оподаткування не свідчить про наявність господарської операції.

29.10.2020 відповідач здійснив коригування податкових накладних 04082020/22 та 05082020/23.

Натомість, господарський суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо наявності підстав прийняття в якості належних та допустимих доказів укладення такого Договору із Специфікацією роздруківку з електронної переписки між електронними адресами () та .

Оскільки позов ТОВ "Агрекс" ґрунтується на порушенні ФГ "Агро-Макс" умов договору поставки 30.07.2020 № 2078 щодо не поставки товару, і при цьому, розмір позовних вимог щодо стягнення штрафів, компенсації різниці в гривні між доларовим еквівалентом вартості товару на момент отримання та повернення передоплати обчислено на підставі пунктів 6.2., 6.3. Договору, факт укладення якого є недоведеним, підстави для задоволення позову в цій частині відсутні.

Щодо заявлених до стягнення збитків, колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає таке.

Статтею 224 Господарського кодексу України передбачено, що учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Також відповідно до статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено.

Згідно зі статтею 225 Господарського кодексу України, до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються:

- вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства;

- додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною;

- неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною;

- матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Відповідальність особи у вигляді обов`язку відшкодувати збитків наступає лише за наявності в сукупності певних умов, які разом утворюють склад правопорушення, а саме: наявність збитків, протиправної поведінки, причинного зв`язку між поведінкою і збитками, вини.

Такий елемент, як наявність збитків, полягає у будь-якому знеціненні блага, що охороняється законом.

Протиправна поведінка заподіювача шкоди (збитків) полягає у порушенні правової норми , що виявляється у здійсненні заборонених правовою нормою дій або в утриманні в здійсненні наказів правової норми діяти певним чином.

Наявність такої умови цивільно-правової відповідальності, як причинний зв`язок між протиправною поведінкою і збитками, зумовлена необхідністю встановлення факту, що саме протиправна поведінка конкретної особи, на яку покладається така відповідальність, є тією безпосередньою причиною, що з необхідністю та невідворотністю спричинила збитки.

Вина є суб`єктивним елементом відповідальності і полягає у психічному ставленні особи до вчинення нею протиправного діяння і проявляється у вигляді умислу або необережності.

Відсутність хоча б одного із вказаних елементів, що утворюють склад правопорушення, не дає підстави кваліфікувати поведінку боржника як правопорушення та, відповідно, не може бути підставою застосування відповідальності за порушення у сфері господарської діяльності.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач вимогу про стягнення з відповідача 1 363 500,00 грн збитків обґрунтовує тим, що у зв`язку із протиправною відмовою відповідача від поставки насіння соняшника, позивач був позбавлений можливості отримати товар в листопаді 2020 року з будь -яких інших джерел за ціною, що існувала в липні 2020 року, яка дозволяла отримати дохід в очікуваному розмірі, у зв`язку з чим, позивач був вимушений понести реальні збитки, закуповуючи товар у третіх осіб за цінами листопада 2020 року, які значно перевищували ціну липня 2020 року.

На підтвердження понесення збитків позивач посилається на копію договору поставки № 2269 від 18.11.2020, укладеного позивачем, як покупцем, та СФГ «Мрія», як постачальником, на закупівлю 200 т соняшнику по ціні 19 000грн до 08.12.2020, копії накладних № 376 від 03.12.2020, № 349 від 24.11.2020, № 352 від 25.11.2020, № 360 від 27.11.2020, № 365 від 29.11.2020, № 370 від 01.12.2020, № 372 від 02.12.2020, за якими насіння соняшника поставлено на склади ТОВ "СВАТІВСЬКА ОЛІЯ", та платіжні доручення № 9294 від 24.11.2020 на суму 3040000 грн. 00 коп., №9342 від 26.11.2020 на суму 4656000 грн. 00 коп., № 9571 від 09.12.2020 на суму 758000 грн. 00 коп.

Як вказує позивач, різниця ціни тони соняшника за договорами № 2078 та № 2269 склала 9 090, 00грн, з врахуванням обсягу поставки 150 тон - 1 363 500,00 00 коп.

Однак, як зазначено вище, у матеріалах справи відсутні докази укладення договору поставки від 30.07.2020 № 2078 та Специфікації до нього, за яким відповідач мав би поставити товар.

Отже, не доведена протиправна поведінка і вина відповідача, а також причинний зв`язок між протиправною поведінкою відповідача і збитками.

За таких обставин, позов в частині стягнення з відповідача на користь позивача 1363500,00 грн. збитків задоволенню також не підлягає.

Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга в частині оскарження рішення господарського суду Луганської області у справі №913/22/21 підлягає задоволенню, рішення господарського суду Луганської області від 10.03.2021 у справі № 913/22/21 слід скасувати і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Щодо додаткового рішення господарського суду Луганської області від 25.03.2021 у справі № 913/22/21 суд апеляційної інстанції зазначає таке.

З матеріалів справи вбачається, що 10.03.2021 від Фермерського господарства "Агро-Макс" надійшла заява про вирішення питання щодо судових витрат після ухвалення рішення по справі, в обґрунтування якої зазначено, що надання доказів понесення фактичних витрат на правничу допомогу до закінчення судових дебатів неможливе, оскільки акт прийому - передачі послуг підписується після останнього судового засідання, а оплата послуг здійснюється із розрахунку фактично витраченого часу на надання професійної правничої допомоги.

19.03.2021 на адресу господарського суду Луганської області від відповідача надійшло клопотання про долучення додаткових доказів до матеріалів справи, в якому просить суд вирішити питання про судові витрати та стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрекс" витрати на правничу допомогу в розмірі 18300, 00 грн.

На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу, Фермерським господарством "Агро-Макс" надано копію договору про надання професійної правничої допомоги №58/2019 від 02.12.2019, оригінал рахунку №420/2021 на суму 9600 грн 00 коп., оригінал платіжного доручення №300 від 22.02.2021 про сплату витрат на правничу допомогу в розмірі 9600 грн 00 коп., оригінал рахунку №439/2021 на суму 8700 грн, оригінал платіжного доручення №317 від 12.03.2021 про сплату витрат на правничу допомогу в розмірі 8700 грн 00 коп., оригінал акту приймання наданих послуг відповідно до договору про надання професійної правничої допомоги від 11.03.2021.

Ухвалою Господарського суду Луганської області від 19.03.2021 клопотання Фермерського господарства "Агро-Макс" призначено до розгляду в судовому засіданні на 25.03.2021 о 14 год. 10 хв.

Додатковим рішенням господарського суду Луганської області від 25.03.2021 у справі № 913/22/21 у задоволенні клопотання Фермерського господарства "Агро-Макс" про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 18300 грн 00 відмовлено.

Колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає, що відповідно до частини 4 статті 129 господарського процесуального кодексу України, інші ніж судовий збір судові витрати покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки за результатами апеляційного перегляду даної справи в задоволенні позову відмовлено, понесені ФГ "Агро-Макс" витрати на професійну правничу допомогу покладаються на позивача -ТОВ "Агрекс".

При визначенні відповідного розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно зі статтею 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу.

Відповідно до пункту 12 частини 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України, основними засадами (принципами) господарського судочинства, зокрема є: відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

За приписами статті 15 Господарського процесуального кодексу України, суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями тощо.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (стаття 16 Господарського процесуального кодексу України).

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Згідно зі статтею 123 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Частинами 1-3 статті 124 Господарського процесуального кодексу України, передбачено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Статтею 126 Господарського процесуального кодексу України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

За змістом статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).

Разом із тим, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України).

Слід зазначити, що зміст частини восьмої статті 129 Господарського процесуального кодексу України визначає алгоритм дій учасників процесу, за умови дотримання яких суд приймає до розгляду відповідне клопотання сторони. Так, у сторони спору виникає право на подання відповідних доказів понесення розміру судових витрат за умови попереднього подання заяви, в якій вона має повідомити суд про намір подати відповідні докази понесених судових витрат та термін, в який подаються такі докази.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

Водночас за змістом частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

У розумінні положень частини 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України, зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України. Разом із тим, у частині 5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Зокрема, відповідно до частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

ФГ "Агро-Макс" до відзиву на позовну заяву додано попередній орієнтовний розрахунок суми судових витрат, які він очікує понести у зв`язку із розглядом справи, де вказано, що відповідач очікує понести, зокрема, витрати на надання професійної правничої допомоги під час розгляду справи в розмірі 7500 грн. на оплату послуг адвоката в частині підготовки відзиву - 3 години, виходячи з погодинної ставки адвоката 2 500 грн. за 1 годину, встановленої Договором про надання професійної правничої допомоги від 02.12.2020 № 58/2019, а також витрати на оплату послуг адвоката в частині участі в судових засідання - без зазначення розміру, в залежності від кількості та тривалості засідань.

Надання Фермерському господарству "Агро-Макс" адвокатських послуг, пов`язаних з розглядом даної справи в суді першої інстанції в сумі 18300 грн підтверджується наступним.

02.12.2019 між Адвокатським об`єднанням "Адвокатська фірма "Єфімов та партнери", виконавець, та Фермерським господарством "Агро-Макс", замовник укладено договір про надання професійної правничої допомоги № 58/2019, відповідно до предмету якого (пункт 1.1.) замовник замовляє, а виконавець приймає на себе зобов`язання із своєчасного та якісного надання замовнику послуг з правової допомоги, а замовник - приймати та оплачувати ці послуги належним чином.

У розділі "Визначення термінів" до послуг сторонами віднесено, зокрема представництво інтересів замовника в судах із наділенням виконавця всіма правами сторони. При цьому, сторони узгодили, що перелік послуг не є обмеженим та виконавець здійснює будь-які дії, необхідні для надання правової допомоги замовнику.

Вартість послуг адвоката в пункті 3.1. Договору визначена в розмірі погодинної ставки 2500 грн. за час роботи.

Відповідно до пункту 2.6. Договору, прийняття наданих послуг здійснюється шляхом підписання актів приймання-передачі наданих послуг.

На виконання вказаного Договору сторонами складено Акт приймання- передачі наданих послуг від 11.03.2021.

За цим Актом, адвокатом надано наступні послуги, пов`язані з представництвом інтересів ФГ "Агро-Макс" при розгляді даної справи із зазначенням обліку часу, та вартості, обрахованої, виходячи з витраченого часу та погодинної ставки роботи адвоката:

- ознайомлення з матеріалами справи та формування правової позиції, підготовка та подання відзиву на позовну заяву у справі №913/22/21 - 2, 5год, вартість 7250 грн;

- участь адвоката в судовому засіданні в режимі відеоконференції у справі №913/22/21, яке відбулося 01.02.2021 - 0,3 год., вартість 750 грн;

- ознайомлення із відповіддю на відзив ТОВ "Агрекс", підготовка та подання заперечення на відповідь на відзив у справі № 913/22/21 - 1,8 год. вартість 4500 грн;

- участь адвоката в судовому засіданні в режимі відеоконференції у справі №913/19/21, яке відбулося 10.03.2021 - 1,1 год, вартість 2750 грн.

Всього адвокатом на надання зазначених послуг витрачено 6, 1 год., загальна вартість послуг - 15250 грн., ПДВ 3050 грн., всього до сплати ФГ "Агро-Макс" - 18 300 грн.

Колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява № 19336/04).

Зазначений правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 30.11.2020 у справі №922/2869/19, від 08.04.2020 у справі №922/2685/19.

При цьому, в постанові Верховного Суду від 15.04.2021 у справі № 910/7540/19 наведено висновок, що від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконання робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою, але не доказів обґрунтування часу, витраченого фахівцем в галузі права.

Що стосується часу, витраченого фахівцем у галузі права, то зі змісту норм процесуального права можна зробити висновок, що достатнім є підтвердження лише кількості такого часу, але не обґрунтування, що саме така кількість часу витрачена на відповідні дії.

З матеріалів справи вбачається, що ФГ "Агро-Макс" платіжними дорученням від 22.02.2021 № 300 та від 12.03.2021 №317 оплатив послуги з надання правничої допомоги за Договором від 02.12.2019 № 58/2019 в розмірі 18 300 грн. відповідно до виставлених Адвокатським об`єднанням "Адвокатська фірма "Єфімов та партнери" рахунків.

Реальність, обґрунтованість і розумність наведених в Акті приймання-передачі від 11.03.2021 послуг підтверджуються матеріалами справи, зокрема щодо участі адвоката ФГ "Агро-Макс" в судових засіданнях, складання процесуальних документів, в тому числі зазначених в Акті. Вартість послуг визначена, виходячи з обліку витраченого часу та погодинної ставки роботи адвоката - 2500 грн., встановленої в договорі про надання правової допомоги від 02.12.2019 № 58/2019.

Виходячи з наведеного, з урахуванням результатів апеляційного перегляду даної справи по суті, додаткове рішення підлягає скасуванню, клопотання Фермерського господарства «Агро-Макс» задоволенню зі стягненням з Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрекс" на користь Фермерського господарства "Агро-Макс" 18 300,00 грн витрат на професійну правничу допомогу адвоката в суді першої інстанції.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати ФГ "Агро-Макс" зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на ТОВ "Агрекс".

Отже, апеляційна скарга підлягає задоволенню, оскаржувані рішення -скасуванню із прийняттям нового рішення про відмову в задоволенні позову, зі стягненням з Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрекс" на користь Фермерського господарства "Агро-Макс" 46081,90 грн. витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги та 18300 грн. витрат на професійну правничу допомогу адвоката в суді першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 273, п.2 ч.1 ст. 275, 277, ст.ст. 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фермерського господарства "АГРО-МАКС на рішення господарського суду Луганської області від 10.03.2021 та на додаткове рішення господарського суду Луганської області від 25.03.2021 у справі № 913/22/21 задовольнити.

Рішення господарського суду Луганської області від 10.03.2021 у справі № 913/22/21 скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Відмовити у задоволенні позовних вимог.

Додаткове рішення господарського суду Луганської області від 25.03.2021 у справі № 913/22/21 скасувати.

Клопотання Фермерського господарства "АГРО-МАКС" про стягнення витрат на професійну правничу допомогу адвоката у суді першої інстанції (вх. № 305/21 від 19.03.2021) задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРЕКС» (01010, м. Київ, вул. Миколи Гайцана, буд. 6 кв. 4 ідентифікаційний код 25602906) на користь Фермерського господарства «АГРО-МАКС» (92400 Луганська область, селище міського типу Марківка, вул. Єременка б. 137, корпус А, ідентифікаційний код 37587044) 18300,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу адвоката в суді першої інстанції.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРЕКС» (01010, м. Київ, вул. Миколи Гайцана, буд. 6 кв. 4 ідентифікаційний код 25602906) на користь Фермерського господарства «АГРО-МАКС» (92400 Луганська область, селище міського типу Марківка, вул. Єременка б. 137, корпус А, ідентифікаційний код 37587044) 46081,84 грн. витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Порядок та строки оскарження постанови передбачені статтями 287-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 30.07.2021.

Головуючий суддя Т.Д. Геза

Суддя Н.О. Мартюхіна

Суддя О.В. Плахов