РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

27.07.2021Справа № 910/7062/21

Господарський суд міста Києва в складі судді Коткова О.В., розглянувши у спрощеному позовному провадженні справу № 910/7062/21

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова група "ТАС"

до Приватного акціонерного товариства "Українська транспортна страхова компанія"

про стягнення грошових коштів

Без виклику учасників судового процесу.

СУТЬ СПОРУ:

30 квітня 2021 року до Господарського суду міста Києва від Приватного акціонерного товариства "Страхова група "ТАС" (позивач) надійшла позовна заява № 01215/0121 від 23.04.2021 року до Приватного акціонерного товариства "Українська транспортна страхова компанія" (відповідач) про стягнення 20 898,89 грн., з них: страхового відшкодування - 15 500,00 грн. (п`ятнадцять тисяч п`ятсот гривень), пені - 2692,33 грн. (дві тисячі шістсот дев`яносто дві гривні 33 копійки), 3% річних - 952,93 (дев`ятсот п`ятдесят дві гривні 93 копійки) та інфляційних витрат - 1703,63 грн. (одна тисяча сімсот три гривні 63 копійки).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на підставі договору добровільного комплексного страхування транспортних ризиків № AZ10 706770 від 21.11.2017 року, внаслідок настання страхової події - дорожньо-транспортної пригоди, позивачем виплачено відшкодування власнику пошкодженого застрахованого ним автомобіля марки "Audi A6", державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , тому, відповідно до ст. 27 Закону України "Про страхування" та ст. 993 ЦК України позивач отримав право зворотної вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду. За наслідками ДТП було складено європротокол, в якому, як стверджує позивач водії скористалися своїм правом та склали повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, у якому зафіксували (погодили) обставини скоєння ДТП. Оскільки цивільна відповідальність власника транспортного засобу - автомобіля марки "Volkswagen Caddy", державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , застрахована відповідачем, позивач просить суд стягнути з відповідача суму страхового відшкодування.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.05.2021 року позовну заяву № 01215/0121 від 23.04.2021 року Приватного акціонерного товариства "Страхова група "ТАС" до Приватного акціонерного товариства "Українська транспортна страхова компанія" про стягнення грошових коштів залишено без руху, надано Приватному акціонерному товариству "Страхова група "ТАС" строк для усунення встановлених недоліків позовної заяви протягом 5 (п`яти) днів з дня вручення даної ухвали.

У відповідності до відомостей з офіційного веб-сайту Державного підприємства "Укрпошта" за поштовим ідентифікатором № 650 вбачається, що поштове відправлення з ухвалою суду від 13.05.2021 року у справі № 910/7062/21 було вручене уповноваженому представнику позивача - 19.05.2021 року.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 116 Господарського процесуального кодексу України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Тобто, строк для усунення встановлених недоліків позовної заяви до 24.05.2021 року (включно).

24.05.2021 року через відділ діловодства суду від Приватного акціонерного товариства "Страхова група "ТАС" надійшла заява № 01473/0121 від 19.05.2021 року "Про усунення недоліків позовної заяви" (вказана заява направлена засобами поштового зв`язку 21.05.2021 року, що підтверджується відбитком календарного штемпеля на відповідному конверті, тобто подані до суду у встановлений строк).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.05.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, ухвалено розгляд справи № 910/7062/21 здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін; встановлено відповідачу строк у п`ятнадцять днів з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позов із урахуванням вимог, передбачених статтею 165 Господарського процесуального кодексу України, з викладенням мотивів повного або часткового відхилення вимог позивача з посиланням на діюче законодавство; докази направлення відзиву позивачу.

10.06.2021 року через відділ діловодства суду від Моторного (транспортного) страхового бюро України надійшла інформація про страхове покриття № 9-02/20024 від 04.06.2021 року.

Як вбачається з рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення № 240 ухвалу Господарського суду міста Києва від 27.05.2021 року у справі № 910/7062/21 вручено уповноваженому представнику відповідача - 02.06.2021 року.

Тобто, строк для надання відзиву на позовну заяву до 17.06.2021 року (включно).

22.06.2021 року через відділ діловодства суду від відповідача надійшов відзив на позов № 259 від 16.06.2021 року, в якому відповідач проти позовних вимог заперечив. Заперечення відповідача мотивовані тим, що відповідач звернувся до судового експерта Скорохода К.М. для складання висновку транспортно трасологічної експертизи. Відповідно до висновку експерта № 143/21 від 14.06.2021 року пошкодження автомобіля "Audi A6", державний реєстраційний номер НОМЕР_1 не могли бути утворені внаслідок зіткнення з автомобілем "Volkswagen Caddy", державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , пояснення ОСОБА_1 , які було надано страховій компанії стосовно обставин виникнення всього комплексу пошкодження лівої частини кузова автомобіля "Audi A6", державний реєстраційний номер НОМЕР_1 внаслідок зіткнення з автомобілем "Volkswagen Caddy", державний реєстраційний номер НОМЕР_2 технічно не спроможні. Зазначені обставини виключають обов`язок відповідача щодо виплати страхового відшкодування. Вказаний відзив на позов направлений засобами поштового зв`язку 17.06.2021 року, тобто поданий у встановлений судом строк.

24.06.2021 року через відділ діловодства суду від позивача надійшла відповідь на відзив № 01879/0121 від 23.06.2021 року, в якій позивач проти доводів відповідача заперечив, посилаючись на те, що підписавши європротокол від 07.09.2018 року ОСОБА_2 визнав свою вину, тобто учасники ДТП дійшли згоди про обставини події та винну особу.

05.07.2021 року через відділ діловодства суду від відповідача надійшли заперечення щодо відповіді на відзив № 283 від 30.06.2021 року, в яких відповідач вказав, що складання учасниками ДТП європротоколу не є безумовною умовою для визнання страховиком обставин ДТП та можуть ставитися ним під сумнів.

Згідно з ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами (ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України).

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

07.09.2018 року у місті Новоград Волинський по вул. Житомирській біля будинку 86 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу "Audi A6", державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , який знаходився під керуванням ОСОБА_1 та транспортного засобу "Volkswagen Caddy", державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , який знаходився під керуванням ОСОБА_2 .

Відповідно до ст. 33.2 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (в редакції чинній на момент ДТП), У разі настання дорожньо-транспортної пригоди за участю лише забезпечених транспортних засобів, за умови відсутності травмованих (загиблих) людей, а також за згоди водіїв цих транспортних засобів щодо обставин її скоєння, за відсутності у них ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, ці водії мають право спільно скласти повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду.

У такому разі водії транспортних засобів після складення зазначеного в цьому пункті повідомлення мають право залишити місце дорожньо-транспортної пригоди та звільняються від обов`язку інформувати відповідні підрозділи Національної поліції про її настання.

У разі оформлення документів про дорожньо-транспортну пригоду без участі уповноважених на те працівників відповідних підрозділів Національної поліції розмір страхової виплати за шкоду, заподіяну майну потерпілих, не може перевищувати максимальних розмірів, затверджених Уповноваженим органом за поданням МТСБУ, що діяли на день настання страхового випадку.

Моторним (транспортним) страховим бюро України було встановлено відповідний зразок повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду та за погодженням з Державною автомобільною інспекцією Міністерства внутрішніх справ України затверджено Інструкцію щодо заповнення повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду.

Відповідно до вказаної вище Інструкції у європротоколі зазначаються фактична дата, час та місце настання дорожньо-транспортної пригоди, інформація про страхувальника згідно з даними полісу та інше. Виправлення у повідомленні категорично забороняються та замість зіпсованого бланку заповнюється інший.

З відомостей, які містяться в повідомленні про дорожньо-транспортну пригоду (європротокол) від 07.09.2018 року вбачається, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено автомобіль "Audi A6", державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , шляхом зіткнення з автомобілем "Volkswagen Caddy", державний реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Судом встановлено, що європротокол складений обома учасниками ДТП у частинах, що стосуються інформації про транспортний засіб А та транспортний засіб В, не містить виправлень, у відповідних пунктах зазначено дату, час та місце дорожньо-транспортної пригоди, наявна схема ДТП, а також відсутні будь-які відмітки про наявність з боку сторін зауважень стосовно відомостей, які зазначені у даному європротоколі.

Крім того, сам лише факт складання та підписання обома учасниками ДТП повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (європротоколу) вказує на наявність у водіїв транспортних засобів згоди щодо обставин її скоєння.

Отже, враховуючи вищенаведене, з урахуванням приписів чинного законодавства, суд приймає до уваги повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (європротокол) від 07.09.2018 року, як належний доказ вчинення дорожньо-транспортної пригоди, за участю транспортних засобів "Audi A6", державний реєстраційний номер НОМЕР_1 та "Volkswagen Caddy", державний реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Вина особи, яка керувала транспортним засобом "Volkswagen Caddy", державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , підтверджується повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду (європротокол) від 07.09.2018 року, підписаного обома учасниками ДТП, без будь-яких зауважень.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 07.09.2018 року, було пошкоджено транспортний засіб "Audi A6", державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , майнові інтереси пов`язані з володінням, користуванням та/або розпорядженням вказаним транспортним засобом були застраховані Приватним акціонерним товариством "Страхова група "ТАС" на підставі договору добровільного комплексного страхування транспортних ризиків № AZ10 706770 від 21.11.2017 року.

Згідно з ч. 1 ст. 16 Закону України "Про страхування", договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Дана норма кореспондується із статтею 979 Цивільного кодексу України, якою визначено, що за договором страхування страховик зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно п. 3 ст. 20 Закону України "Про страхування", страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.

Статтею 9 Закону України "Про страхування" визначено, що страховою виплатою є грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. При цьому, розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. Вказаною статтею також визначено, що страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник.

Положеннями ст. 11 Цивільного кодексу України встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства.

Таким актом є Закон України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", який містить спеціальні норми щодо регулювання правовідносин з відшкодування шкоди, заподіяної з вини власника транспортного засобу, який застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

З матеріалів справи та положень ст.ст. 512, 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України "Про страхування" вбачається, що Приватне акціонерне товариство "Страхова група "ТАС" набуло право вимоги до відповідача в порядку суброгації.

Як зазначає Верховний Суд, перехід права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика називається суброгацією. При суброгації нового зобов`язання із відшкодування збитків не виникає - відбувається заміна кредитора: потерпілий (а ним є страхувальник або вигодонабувач) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Внаслідок цього страховик виступає замість потерпілого.

Хоч і регрес, і суброгація виникають на підставі закону, проте вказані підстави є різними. Так суброгація виникає, зокрема, на підставі ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України "Про страхування", а регрес, зокрема, на підставі ст. 38 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Між поняттями суброгації та регресу існують відмінності. За суброгації відбувається лише зміна осіб у вже наявному зобов`язанні (зміна активного суб`єкта) зі збереженням самого зобов`язання. Це означає, що одна особа набуває прав і обов`язків іншої особи у конкретних правовідносинах. У процесуальному відношенні страхувальник передає свої права страховику на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. При регресі одне зобов`язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається.

Регрес у страхуванні виникає стосовно вузького кола осіб, тоді як суброгація застосовуються щодо будь-якої особи, відповідальної за настання страхового випадку. При суброгації перебіг строку позовної давності починається з моменту виникнення страхового випадку. При регресі - з моменту, коли страховик виплатив страхове відшкодування, тобто зазнав збитків.

Відповідно до положень ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України "Про страхування" від дня страхового випадку внаслідок заміни кредитора у зобов`язанні з відшкодування шкоди до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат й у межах загального строку позовної давності, переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані страхувальнику збитки.

За цією нормою страхувальник, який отримав майнову шкоду в деліктному правовідношенні набув право вимоги відшкодування до заподіювача й строк такої вимоги почав спливати у момент заподіяння шкоди, але у зв`язку з погашенням шкоди коштами страхового відшкодування до страховика переходить право вимоги (права кредитора, яким у деліктному зобов`язанні є потерпілий) до заподіювача із залишком строку позовної давності, оскільки відповідно до статті 262 Цивільного кодексу України заміна сторін у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності. При цьому строк позовної давності у страховому зобов`язанні є загальним (три роки) та його перебіг починається від дня настання страхового випадку.

У спірному зобов`язанні відбулася заміна кредитора - страхувальник передав страховикові, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки. При цьому строк позовної давності у страховому зобов`язанні є загальним (три роки) та його перебіг починається від дня настання страхового випадку. Аналогічна позиція міститься у постанові Верховного Суду України № 6-112цс13 від 25.12.2013 року.

За ст. 27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Внаслідок вказаної ДТП пошкоджено автомобіль "Audi A6", державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , та власнику автомобіля завдано шкоду, визначену на підставі ремонтної калькуляції № 13495_07 від 11.09.2018 року.

ПАТ "Страхова група "ТАС" було складено страховий акт, згідно якого дорожньо-транспортну пригоду, яка мала місце 07.09.2018 року визнано страховим випадком та вирішено виплатити страхове відшкодування в розмірі 16 000,00 грн.

За наслідками вказаної дорожньо-транспортної пригоди позивачем було виплачено страхове відшкодування в розмірі 16 000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 97070 від 14.09.2018 року.

Таким чином, до ПАТ "Страхова група "ТАС" перейшло в межах суми 16 000,00 грн. право зворотної вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Судом встановлено, що відносини між Приватним акціонерним товариством "Українська транспортна страхова компанія", як страховиком та власником автомобіля "Volkswagen Caddy", державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , як страхувальником врегульовані полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ/1987803.

У відповідності до ст. 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Відповідно до ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Таким чином, на підставі зазначених вище норм та у зв`язку з укладенням відповідачем з власником транспортного засобу "Opel Vivaro", державний реєстраційний номер НОМЕР_3 полісу страхування цивільно-правової відповідальності № АМ/1987803, відповідач прийняв на себе обов`язок відшкодовувати завдану шкоду, заподіяну майну третіх осіб внаслідок експлуатації транспортного засобу "Opel Vivaro", державний реєстраційний номер НОМЕР_3 .

Згідно з пунктом 36.2 статті 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його; у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

З метою отримання страхового відшкодування позивач звернувся до відповідача із заявою вих. № Г0401/70 від 03.01.2019 року про виплату страхового відшкодування у розмірі 16 000,00 грн., виплаченого позивачем за наслідками дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 07.09.2018 року.

Відповідно до статті 251 Цивільного кодексу України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.

Згідно зі статтею 252 Цивільного кодексу України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

За приписами частини 1 статті 253 Цивільного кодексу України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день (ч. 5 ст. 254 ЦК України).

З огляду на приписи п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» граничний строк на виплату суми страхового відшкодування за приписами пункту 36.2 статті 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" сплинув 08.04.2019 року.

Однак, як встановлено судом, у межах встановленого строку (90 днів) відповідач позивачу страхове відшкодування у розмірі 16 000,00 грн. не сплатив.

Відповідач проти позовних вимог заперечив. В основу заперечень відповідача покладене твердження про те, що відповідно до висновку експерта № 143/21 від 14.06.2021 року пошкодження автомобіля "Audi A6", державний реєстраційний номер НОМЕР_1 не могли бути утворені внаслідок зіткнення з автомобілем "Volkswagen Caddy", державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , пояснення ОСОБА_1 , які було надано страховій компанії стосовно обставин виникнення всього комплексу пошкодження лівої частини кузова автомобіля "Audi A6", державний реєстраційний номер НОМЕР_1 внаслідок зіткнення з автомобілем "Volkswagen Caddy", державний реєстраційний номер НОМЕР_2 технічно не спроможні.

Щодо заперечень відповідача суд зауважує, що як вбачається зі схеми ДТП та відомостей, які були внесені учасниками ДТП до повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (європротколу), автомобіль "Volkswagen Caddy", державний реєстраційний номер НОМЕР_2 при спробі зміни руху на сусідню полосу не врахував дорожню обстановку та не надав перевагу в русі автомобілю "Audi A6", державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем "Audi A6", державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , про що вказано у європротколі, та в подальшому зафіксовано на фотознімках.

Отже за встановлених обставин, посилання відповідача не приймаються судом в якості підстави для відмови у задоволенні позову, оскільки не містять під собою жодного належного обґрунтування, підтвердженого належними та допустимими доказами.

Згідно частини 2 підпункту 12.1 статті 12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Враховуючи викладене, зважаючи на положення ст. 993 Цивільного кодексу України, ст. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з огляду на те, що полісом № АМ/1987803 встановлено ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну в розмірі 100 000,00 грн. і франшизу в сумі - 500,00 грн., суд дійшов висновку про обґрунтованість доводів позивача, проте стягненню з відповідача підлягає сума страхового відшкодування за шкоду, заподіяну внаслідок експлуатації ОСОБА_2 транспортного засобу "Volkswagen Caddy", державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , в розмірі 15 500,00 грн. (16 000,00 грн. (розмір виплаченого страхового відшкодування) - 500,00 грн. (франшиза за полісом № АМ/1987803) = 15 500,00 грн.).

Позивач також просить стягнути з відповідача на його користь пеню у розмірі 2692,33 грн., 3% річних у розмірі 952,93 та інфляційні витрати у розмірі 1703,63 грн.

Стаття 611 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки.

Згідно із положень ст. 546, 549 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, різновидом якої є пеня.

За змістом ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 551 Цивільного кодексу України предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до п. 36.5 ст. 36 вказаного Закону за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

При цьому, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано (ч. 6 ст. 232 ГК України).

Судом встановлено, що відповідач мав здійснити страхове відшкодування у строк до 08.04.2019 року. Отже, починаючи з 09.04.2019 року відповідач є таким, що прострочив виконання грошового зобов`язання.

При перевірці розрахунку пені, в межах заявленого позивачем періоду, суд встановив, що він виконаний арифметично вірно, відтак, сума пені, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, не виходячи за межі визначеного позивачем періоду, за розрахунком позивача, становить 2692,33 грн.

Пунктом 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитору зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певних дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За змістом статей 524 та 533 Цивільного кодексу України грошовим є зобов`язання, яке виражається в грошових одиницях України (або грошовому еквіваленті в іноземній валюті), тобто будь-яке зобов`язання зі сплати коштів.

Статтею 979 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі настання страхового випадку страховик зобов`язаний виплатити страхувальнику грошову суму (страхову виплату).

Таким чином, правовідношення, в якому страховик у разі настання страхового випадку зобов`язаний здійснити страхову виплату, є грошовим зобов`язанням. А правовідношення з відшкодування шкоди в порядку суброгації, які склалися між сторонами у справі, що розглядається, також є грошовим зобов`язанням.

Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають із підстав, встановлених статтею 11 Цивільного кодексу України.

Згідно зі статтею 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, інші юридичні факти.

Таким чином, грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки із договірних відносин, а й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема і факту завдання майнової шкоди іншій особі.

Отже, зважаючи на таку юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія положень частини 2 статі 625 Цивільного кодексу України.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 01.06.2016 року у справі № 910/22034/15.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних, в межах заявленого позивачем періоду, суд встановив, що він виконаний арифметично вірно, відтак, сума 3% річних, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, не виходячи за межі визначеного позивачем періоду, за розрахунком позивача, становить 952,93 грн.

В частині нарахування інфляційних втрат судом враховується правовий висновок, викладений у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду в постанові від 20.11.2020 року у справі № 910/13071/19. Зокрема, сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.

Методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме:

- час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу;

- час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.

Оскільки прострочення виконання зобов`язання виникло з 09.04.2019 року, правомірним є нарахування інфляційних втрат за період з квітня 2019 року.

Здійснивши перерахунок інфляційних витрат, суд встановив, що він виконаний арифметично вірно, відтак, сума інфляційних витрат, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, не виходячи за межі визначеного позивачем періоду, за розрахунком позивача, становить 1703,63 грн.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Таким чином, зважаючи на встановлені обставини справи та вимоги правових норм викладених вище, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Приймаючи до уваги встановлені судом факти та обставини, що були наведені вище, суд дійшов висновку, що викладені відповідачем у відзиві заперечення на позов не спростовують зазначених позивачем в позові доводів за встановлених вище судом фактів та обставин.

Судові витрати позивача по сплаті судового збору в сумі 2270,00 грн. відповідно до положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

Керуючись ст. 73, 86, 129, 219, 233, 236, 238, 241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Українська транспортна страхова компанія" (ідентифікаційний код 22945712, адреса: 01033, м. Київ, вул. Саксаганського, 77) на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова група "ТАС" (ідентифікаційний код 30115243, адреса: 03117, м. Київ, проспект Перемоги, 65) грошові кошти: страхового відшкодування - 15 500,00 грн. (п`ятнадцять тисяч п`ятсот гривень), пені - 2692,33 грн. (дві тисячі шістсот дев`яносто дві гривні 33 копійки), 3% річних - 952,93 (дев`ятсот п`ятдесят дві гривні 93 копійки), інфляційних витрат - 1703,63 грн. (одна тисяча сімсот три гривні 63 копійки) та судовий збір - 2270,00 грн. (дві тисячі двісті сімдесят гривень).

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено та підписано 27.07.2021р.

Суддя О.В. Котков