ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2021 року м. ОдесаСправа № 916/379/21
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Ярош А.І.,

суддів Діброви Г.І., Колоколова С.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

на рішення Господарського суду Одеської області від 20 квітня 2021 року

у справі №916/379/21

За позовом: Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01601, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, буд. 6, , електронна адреса - )

До відповідача: Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Довженка 2" (65058, м. Одеса, вул. Довженка, буд. 2, код ЄДРПОУ - 38976140. електронна адреса: )

про стягнення,

В С Т А Н О В И В:

Позивач - Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі - АТ "НАК "Нафтогаз України"), звернувся до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку (далі - ОСББ) "Довженка 2" про стягнення заборгованості у розмірі 179 806 грн 95 коп., пені у розмірі 28 845 грн 07 коп., 3% річних у розмірі 11 800 грн 87 коп., інфляційних втрат у розмірі 12 458 грн 30 коп.

ОСББ "Довженка 2", проти позову заперечував з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, що надійшов до суду 15.04.2021р., а також просив зменшити розмір штрафних санкцій до 5 000 грн.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 20 квітня 2021 року у справі №916/379/21 (суддя Рога Н.В.) закрито провадження у справі №916/379/21 за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Довженка 2" про стягнення заборгованості у розмірі 179 806 грн 95 коп., пені у розмірі 28 845 грн 07 коп., 3% річних у розмірі 11 800 грн 87 коп., інфляційних втрат у розмірі 12 458 грн 30 коп. в частині позовних вимог щодо стягнення заборгованості у розмірі 179 806 грн 95 коп. на підставі п.2 ч.1 ст.231 ГПК України.

Стягнуто з Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Довженка 2" на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" пеню у розмірі 14 422 грн 53 коп., 3% річних у розмірі 11 800 грн 87 коп., інфляційні втрати у розмірі 12 458 грн 30 коп. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 270 грн. В решті позову відмовлено.

Приймаючи рішення, суд першої інстанції встановив, що відповідач не виконав своїх зобов`язань за Договором у визначені сторонам строки, у зв`язку з чим станом на 30.11.2020р. утворилась заборгованість у розмірі 179 809 грн 95 коп. Однак, в ході розгляду справи судом відповідачем в повному обсязі сплачено на користь позивача заборгованість у розмірі 179 809 грн 95 коп. При цьому, частину заборгованості у розмірі 78 000 грн відповідачем було сплачено ще до подачі позовної заяви.

На підставі вищенаведеного, суд дійшов висновку про наявність підстав для закриття провадження у справі №916/379/21 в частині позовних вимог щодо стягнення з ОСББ "Довженка 2" заборгованості у розмірі 179 809 грн 95 коп.

Перевіривши розрахунок пені у розмірі 28 845 грн. 07 коп., 3% річних в сумі 11 800 грн 87 коп., інфляційні втрати - 12 458 грн 30 коп., суд встановив, що розрахунки позивача є вірними.

Однак, враховуючи, що ОСББ "Довженка 2" повністю погашено заборгованість, частину якої сплачено ще до подачі позовної заяви, а її виникнення значною мірою пов`язане з своєчасною та повною оплатою мешканцями багатоквартирного будинку комунальних послуг, які надає відповідач, до складу яких входить надання послуг з теплопостачання будинку, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для зменшення розміру пені на 50%, тобто, до 14 422 грн 53 коп.

Не погодившись із зазначеним рішенням суду, Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Одеської області від 20.04.2021 року у справі №916/379/21 в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення пені в розмірі 14 422,54 грн. скасувати, прийняти нове рішення в цій частині, яким позовні вимоги Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» щодо стягнення пені в розмірі 14 422,54 грн., у стягненні яких було відмовлено, - задовольнити. Судові витрати покласти на Відповідача по справі.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт заперечує проти неправомірного зменшення пені, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, зазначає, що укладаючи з позивачем Договір постачання природного газу, відповідач взяв на себе зобов`язання у разі прострочення виконання умов договору нести відповідальність у вигляді пені у розмірі визначеному цим Договором. Отже, як наслідок, за прострочення виконання умов договору настає відповідальність визначена умовами договору (пункт 8.2) Договору, зокрема сплата неустойки.

Щодо невчасних розрахунків контрагентів Відповідача, апелянт зазначає, що боржник не звільняється від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання зобов`язання за будь-яких обставин. Виконання умов Договору не ставиться в залежність від виконання будь-яких зобов`язань з боку третіх осіб, зокрема споживачів. Не міститься і в умовах договору умови, що виконання умов договору ставиться у залежність від третіх осіб. Водночас, відповідачем вказано, що прострочення виконання зобов`язання за договором перед позивачем є невчасні розрахунки споживачів.

У вирішенні питання про можливість зменшення неустойки суд повинен брати до уваги майновий стан сторін і оцінити співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема з розміром збитків кредитора, врахував інтереси обох сторін. Майновий стан сторін та соціальна значущість підприємства також мають значення для вирішення питання про зменшення пені. Отже, суд повинен врахувати інтереси обох сторін, дослідити належні докази в обґрунтування наведеного відповідачем згідно ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України.

Однак, відповідач до матеріалів справи не надав жодних належних доказів, які б підтверджували неспроможність відповідача виконати взяті на себе зобов`язання.

На думку апелянта, у даній ситуації мають значення принципи справедливості та добросовісності, які поширюються не тільки на сферу виконання зобов`язань, а і на сферу користування правами, тобто, такі засади здійснення судочинства виступають своєрідною межею між припустимим використанням права (як формою правомірного поводження) та зловживанням правами (як формою недозволеного використання прав) і у майбутньому.

Зменшуючи розмір пені майже на 50%, суд таким чином хоче ототожнити зменшення розміру пені з повним звільненням боржника від відповідальності за порушення зобов`язання (стаття 218 Господарського кодексу України), тоді як зі змісту статті 233 Господарського кодексу України, яка регулює зменшення розміру штрафних санкцій, чітко вбачається, що зменшення судом розміру стягуваної пені є проявом обмеження відповідальності боржника, але аж ніяк не звільненням його від відповідальності.

Зменшення розміру пені майже на 50% фактично нівелює мету існування неустойки як цивільної відповідальності за порушення зобов`язання, що, у свою чергу, може розцінюватися як спосіб уникнення відповідальності та призведе до порушення балансу інтересів сторін. Зменшення судом розміру пені спричинить Позивачу додаткові втрати та дозволить Відповідачу і у подальшому безкарно порушувати договірні умови.

З огляду на наведене, беручи до уваги ті обставини, що відсутність вини відповідача у виникненні боргу, його важкий фінансовий стан не є винятковим випадком та підставою для зменшення неустойки, апелянт наголошує, що суд не надав належної уваги ступеню виконання зобов`язання боржником, не виконавши при цьому вимоги закону щодо оцінки майнового стану сторін, які беруть участь у зобов`язанні, та інших інтересів сторін, які заслуговують на увагу, що призвело до порушення ст. 233 ГК України ст. 525, 526, 551, 599, 625 Цивільного кодексу України.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 24.05.2021 відкрито апеляційне провадження по справі №916/379/21 за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Одеської області від 20 квітня 2021 року.

Вирішено розгляд справи №916/379/21 здійснювати в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи; встановлено іншим учасникам справи згідно з нормами ст. 263 Господарського процесуального кодексу України строк для подання відзиву на апеляційну скаргу (з доказами його направлення учасникам справи).

Відзив на апеляційну скаргу , клопотання, додаткові пояснення, заперечення до суду не надходили. Сторони повідомлені про розгляд справи, шляхом направлення ухвали суду від 24.05.2021 на електронні адреси сторін, у зв`язку з тимчасовим припиненням відправки Південно-західним апеляційним господарським судом поштової кореспонденції.

Відповідно до приписів ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Переглянувши у порядку письмового провадження оскаржуване у справі рішення суду першої інстанції, в межах доводів та вимог, наведених в апеляційній скарзі, колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 11.10.2018р. між ПАТ "НАК "Нафтогаз України" (Постачальник) та ОСББ "Довженка 2" (Споживач) укладено Договір №7089/18-ТЕ-23 постачання природного газу.

Згідно з ч. ч. 1-3 ст. 12 Закону України "Про ринок природного газу" постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором. Якість та інші фізико-хімічні характеристики природного газу визначаються згідно із встановленими стандартами та нормативно-правовими актами. Постачання природного газу здійснюється за цінами, що вільно встановлюються між постачальником та споживачем, крім випадків, передбачених цим Законом. Права та обов`язки постачальників і споживачів визначаються цим Законом, Цивільним і Господарським кодексами України, правилами постачання природного газу, іншими нормативно-правовими актами, а також договором постачання природного газу.

Згідно зі ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру.

Сторонами у справі неодноразово вносилися зміни у Договір шляхом укладання додаткових угод, зокрема, щодо обсягів природного газу, що передається, ціни за 1000 куб.м газу, порядку проведення розрахунків, строку дії Договору.

Додатковою угодою №4 до Договору постачання природного газу №7089/18-ТЕ-23 від 11.10.2018р., що була укладена 30.11.2018р., викладено у новій редакції розділи 1-12 Договору.

У відповідності до п.11.1 Договору (в редакції Додаткової угоди №10 від 29.05.2019р.) Договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками Сторін та скріплення підпису Постачальника і діє в частині постачання природного газу до 30.09.2019р. (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

Відповідно до п. 2.1 Договору (в редакції Додаткової угоди №6 від 20.03.2019р.), Постачальник передає Споживачу в період з 01.10.2018р. по 30.04.2019р. замовлений Споживачем обсяг (об`єм) природного газу у кількості 99,829 грн, де за березень 2019р. 16,0 тис.куб.м.

Відповідно до п. 2.1 Договору (в редакції Додаткової угоди №8 від 24.04.2019р.), Постачальник передає Споживачу у квітні 2019р. замовлений Споживачем обсяг (об`єм) природного газу в кількості 4,0 тис.куб.м.

Відповідно до п. 2.1 Договору (в редакції Додаткової угоди №9/1 від 24.04.2019р.), Постачальник передає Споживачу у квітні 2019р. замовлений Споживачем обсяг (об`єм) природного газу в кількості 3,0 тис.куб.м.

Відповідно до п. 2.1 Договору (в редакції Додаткової угоди №10 від 29.05.2019р.), Постачальник передає Споживачу у червні-вересні 2019р. замовлений Споживачем обсяг (об`єм) природного газу в кількості 12,0 тис.куб.м., у тому числі по місяцях: червень 2019р.- 3,0 тис.куб.м.; липень 2019р. - 3,0 тис.куб.м.; серпень 2019р. - 3,0 тис.куб.м.; вересень 2019р. - 3,0 тис.куб.м.

Згідно п.2.2 Договору (в редакції Додаткової угоди №4 від 30.11.2018р.) Споживач підтверджує, що замовлені ним обсяги природного газу, які визначені в п.2.1 Договору, повністю покривають потреби Споживача у відповідних розрахункових періодах для потреб, визначених п. 1.2 цього Договору. Споживач самостійно визначає обсяги зазначені в п. 2.1 Договору і несе відповідальність за правильність їх визначення.

У відповідності до п.3.8 Договору (в редакції Додаткової угоди №4 від 30.11.2018р.) приймання-передача газу, переданого Постачальником Споживачеві у відповідному розрахунковому періоді, оформлюється актом приймання-передачі газу.

Згідно п.4.2 Договору ціна за 1000 куб.м. газу у березні 2019р. - 6 235 грн 51 коп., квітні 2019р. - 6 235 грн 51 коп., травні 2019р. - 5 990 грн, червні 2019р. - 5 553 грн 89 коп., липні 2019р. - 4 905 грн 675 коп., серпні 2019р. - 4 653 грн 544 коп. та вересні 2019р. - 4 493 грн 6363 коп., крім того податок на додану вартість - 20%.

Відповідно до пункту 5.1 Договору (в редакції Додаткової угоди №4) оплата за газ здійснюється Споживачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

На виконання умов Договору за період з жовтня 2018р. по вересень 2019р. АТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" було надано, а ОСББ "Довженка 2" прийнято природний газ на загальну суму 832 896 грн 18 коп., що підтверджується підписаними та скріпленими печатками сторін актами приймання - передачі природного газу (а.с.53-64). Доказів наявності заперечень щодо кількості поставленого природного газу, а також порядку поставки та інших зауважень матеріали справи не містять.

В свою чергу, відповідач не виконав своїх зобов`язань за Договором у визначені сторонам строки, у зв`язку з чим станом на 30.11.2020р. утворилась заборгованість у розмірі 179 809 грн 95 коп.

В ході розгляду справи судом встановлено, що відповідачем в повному обсязі сплачено на користь позивача заборгованість у розмірі 179 809 грн 95 коп. При цьому, частину заборгованості у розмірі 78000 грн відповідачем було сплачено ще до подачі позовної заяви.

З огляду на викладене, судом першої інстанції закрито провадження у справі в частині стягнення заборгованості у розмірі 179 809 грн 95 коп.

Оскільки апелянт не погоджується із оскаржуваним рішенням виключно в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення пені в розмірі 14 422,54 грн, колегія суддів переглядає зазначене судове рішення лише в межах цих вимог апеляційної скарги, у зв`язку з чим в іншій частині перегляд рішення Південно-західним апеляційним господарським судом не здійснюється, відповідно до приписів частини першої статті 269 Господарського процесуального кодексу України.

На підставі ст. ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України , між сторонами на підставі договору виникло господарське зобов`язання, яке в силу ст. ст. 525, 526 ЦК України, ст. 193 ГК України має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Беручи до уваги правову природу укладеного Договору, кореспондуючі права та обов`язки його сторін, оцінка правомірності заявлених вимог мала здійснюватися судом за нормами Цивільного та Господарського Кодексів України, які регламентують правовідносини з розрахунків в межах купівлі-продажу, а також інших відповідних нормативно-правових актів, які регулюють відносини в сфері постачання природного газу.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Як встановлено місцевим судом та не заперечується сторонами в межах апеляційного провадження, оплата за поставлений природний газ проводилась відповідачем з порушенням строку, встановленого договором, що свідчить про неналежне (із допущеним простроченням) виконання ним такого грошового зобов`язання в силу ст. 610 Цивільного кодексу України, а сам відповідач вважається таким, що прострочив виконання грошового зобов`язання у розумінні ч. 1 ст. 612 цього Кодексу.

Відповідно до ст. ст. 530, 610 - 612 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов`язання у строк, встановлений договором.

Відповідно до ч.1 ст.548 ЦК України виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

В силу ч.1 ст.546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою (штраф, пеня).

За змістом п.3 ч.1 ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

В ст.549 ЦК України надано визначення неустойки (штрафу, пені), під якою слід розуміти грошову суму або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

За змістом ст. ст. 549, 611, 625 Цивільного кодексу України та ст. ст. 216-218 Господарського кодексу України наслідком прострочення виконання грошового зобов`язання є право кредитора вимагати, зокрема, сплати 3% річних, інфляційних втрат та пені, нарахування якої в розглядуваному випадку передбачено п. 8.2 Договору.

У відповідності до п.7.1 Договору ( в редакції Додаткової угоди №4) за невиконання або неналежне виконання договірних зобов`язань за цим Договором сторони несуть відповідальність у випадках, передбачених законодавством і цим Договором.

Пунктом 7.2 Договору (в редакції Додаткової угоди №4) визначено, що у разі прострочення Споживачем оплати згідно п.п. 5.1, 5.6 Договору він зобов`язується сплатити Постачальнику пеню у розмірі 15,3% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного Банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції про арифметично вірний та такий, що відповідає нормам законодавства України, розрахунок пені , розмір якої становить 28 845 грн. 07 коп. Період нарахування визначено позивачем правильно та в межах шестимісячного строку, передбаченого ст. 232 ГК України. Нарахування здійснено по кожному окремому зобов`язанню.

У відзиві на позовну заяву відповідач просив суд зменшити розмір штрафних санкцій до 5 000 грн., посилаючись на те, що невиконання відповідачем договірних зобов`язань виникло з об`єктивних і незалежних від боржника причин та обставин, зокрема, значну заборгованість споживачів за спожиті послуги теплопостачання і їх неплатоспроможність, відсутність негативних наслідків та збитків позивача, повне погашення заборгованості відповідачем, складний фінансовий стан ОСББ, неприбутковість організації.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 233 Господарського кодексу України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій; при цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Наведені норми визначають можливість зменшення судом розміру штрафних санкцій (стягуваної неустойки) у двох випадках:

- коли належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками (ч.1 ст. 233 Господарського процесуального кодексу України та ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України);

- якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин (ч. 2 ст. 233 Господарського кодексу України).

Кожен з таких випадків передбачає врахування різних аспектів: якщо в першому випадку суд має зважати на ступінь виконання зобов`язань боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу, то в другому - законодавство передбачає необхідність врахування інтересів боржника.

Саме таку правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 15.02.2018 у справі №467/1346/15-ц.

Зі змісту ст. 233 Господарського кодексу України вбачається, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

При цьому, вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, залежить від розсуду суду.

Господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені. При застосуванні правил про зменшення неустойки суди не мають якогось усталеного критерію для зменшення розміру неустойки, тому кожного разу потрібно оцінювати обставини та наслідки порушення зобов`язання на предмет наявності виняткових обставин на стороні боржника.

Частина 2 статті 233 Господарського кодексу України встановлює, що у разі якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

В даній нормі під "іншими учасниками господарських відносин" слід розуміти третіх осіб, які не беруть участь у правовідносинах між боржником та кредитором, проте, наприклад, пов`язані з кредитором договірними відносинами.

Отже, якщо порушення зобов`язання учасника господарських відносин не потягло за собою значні збитки для іншого господарюючого суб`єкта, то суд може зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Інститут зменшення неустойки судом є ефективним механізмом забезпечення балансу інтересів сторін порушеного зобов`язання.

Із мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України №7-рп/2013 від 11.07.2013 вбачається, що неустойка має на меті стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

Зважаючи на викладене, колегія суддів вважає, що зменшуючи суму належної до стягнення пені, розрахованої позивачем за несвоєчасну оплату вартості поставленого природного газу, на 50% до 14 422 грн 53 коп., суд першої інстанції правомірно прийняв до уваги факт повної оплати заборгованості ОСББ "Довженка 2" , а також те, що її виникнення значною мірою пов`язане з несвоєчасною оплатою мешканцями багатоквартирного будинку комунальних послуг, які надає відповідач, до складу яких входить надання послуг з теплопостачання будинку.

За висновками колегії суддів, судом першої інстанції дотримано збалансованість інтересів сторін, врахувавши причини та строк прострочки платежу, та захищено майнові права позивача, стягнувши з відповідача також компенсацію за порушення грошового зобов`язання у вигляді 3 % річних та інфляційних втрат.

Колегія суддів відхиляє доводи апелянта про неврахуванням судом першої інстанції співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема з розміром збитків кредитора, з інтересами кредитора, суд зауважує, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження погіршення фінансового стану, ускладнення господарської діяльності, завдання збитків позивачу саме в результаті дій відповідача.

При цьому, слід наголосити, що застосування штрафних санкцій спрямоване на стимулювання боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може лягати непомірним тягарем для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора (рішення Конституційного Суду України № 7-рп/2013 від 11.07.2013; постанова КГС ВС від 10.04.2019 № 905/1005/18).

Судова колегія приймає до уваги, що основний борг за договором постачання природного газу №7089/18-ТЕ-23 від 11.10.2018р., хоча і з порушенням строків, проте був погашений у повному обсязі, при цьому, своєчасність та повнота здійснення відповідачем розрахунків за договорами з постачальниками комунальних послуг залежить від своєчасності та повноти сплати внесків всіма співвласниками будинку.

Враховуючи, що позивач є монополістом на ринку поставки споживачам природного газу, договори постачання природного газу укладаються виключно на умовах АТ «НАК «Нафтогаз України», в тому числі щодо умов застосування штрафних санкцій.

Наявність у кредитора можливості стягувати зі споживача надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення, оскільки неустойка має на меті, в першу чергу, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може лягати непомірним тягарем для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.Така правова позиція викладена в рішенні Конституційного Суду України №7-рп/2013 від 11.07.2013, а також в постанові Верховного Суду від 26.03.2019 у справі №913/284/18.

Слід також приймати до уваги і введені державою заходи із запровадження карантину з метою попередження розповсюдження захворюваності на гостру респіраторну інфекцію, спричинену короновірусом COVID-19, що спричинило погіршення стану платоспроможності населення країни, в тому числі через вимушену неможливість працювати, а також втрату роботи громадянами.

Судовою колегією відхиляються посилання скаржника на ототожнення зменшення розміру пені на 50% з повним звільненням боржника від відповідальності, оскільки саме часткове задоволення судом першої інстанції клопотання відповідача щодо зменшення розміру пені як раз вказує на врахування майнових інтересів позивача.

Законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій, дане питання вирішується господарським судом згідно з ст.86 ГПК України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, колегія суддів не вбачає порушення інтересів стягувача у даному випадку, та вважає що судом дотримано збалансованість інтересів сторін, враховано ступінь виконання відповідачем своїх зобов`язань за спірним договором, відсутність доказів понесення позивачем збитків внаслідок допущеного відповідачем порушення грошових зобов`язань у спірних правовідносинах, баланс інтересів сторін.

З огляду на вищевикладене, враховуючи інтереси обох сторін, приймаючи до уваги ступінь виконання основного зобов`язання відповідачем (на момент винесення рішення суду першої інстанції - виконано в повному обсязі), поважність причин несвоєчасного виконання відповідачем зобов`язання (відповідач є неприбутковою організацією та сплачує поставлений позивачем природний газ після надходження відповідних оплат від мешканців будинку), поведінку відповідача, яка свідчить про вжиття ним всіх можливих заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення порушення та його наслідків, виходячи з того, що можливість використання судом права на зменшення розміру штрафних санкцій, як і визначення розміру, до якого вони підлягають зменшенню, законодавством віднесено на розсуд суду, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок господарського суду першої інстанції про зменшення нарахованої позивачем пені на 50% - до 14 422 грн 53 коп.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного суду від 05.03.2019 у справі №923/536/18, від 18.06.2019 у справі №924/754/18.

Будь-яких порушень процесуальних норм права, які призвели до неправильного вирішення справи, або неправильного застосування норм матеріального права при розгляді апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції виявлено не було, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржене рішення - залишенню без змін.

За таких обставин, враховуючи, що доводи і вимоги апеляційної скарги не підтверджують наявність обставин, які згідно зі ст. 277 Господарського процесуального кодексу України визначені в якості підстав для зміни чи скасування оскаржуваного судового рішення, а підстав для виходу за межі апеляційних доводів і вимог в порядку ч. 4 ст. 269 цього Кодексу апеляційним судом встановлено не було, апеляційна скарга Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" залишається без задоволення, а рішення Господарського суду Одеської області від 20 квітня 2021 року у справі №916/379/21 підлягає залишенню без змін.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати, пов`язані з апеляційним переглядом підлягають віднесенню на скаржника.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, судова колегія

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства ,,Національна акціонерна компанія ,,Нафтогаз України" залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Одеської області від 20 квітня 2021 року у справі №916/379/21 залишити без змін.

Постанова в порядку статті 284 Господарського процесуального кодексу України набирає законної сили з дня її прийняття. Постанова суду є остаточною і не підлягає оскарженню, крім випадків, передбачених у п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя А.І. Ярош

Судді Г.І. Діброва

С.І. Колоколов