ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" липня 2021 р. Справа№ 910/8298/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Козир Т.П.

суддів: Кравчука Г.А.

Коробенка Г.П.

при секретарі Вага В.В.

за участю представників сторін:

прокурора: Шевченко О.В. посв.

від позивача: Тетерятник О.В. дов.

від відповідача: Шевчука О.В. дов.

від третьої особи: не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві апеляційну скаргу першого заступника керівника Київської міської прокуратури

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 07.06.2021 (повний текст складено 07.06.2021)

у справі №910/8298/21 (суддя Баранов Д.О.)

за позовом заступника керівника Київської міської прокуратури в інтересах держави в особі Київської міської ради

до Приватного підприємства "Конвалія-нерухомість"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимоги щодо предмета спору: державний реєстратор Комунального підприємства "Благоустрій Шевченківського району" Клюковський Максим Володимирович

про зобов`язання вчинити дії,

УСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.06.2021 відмовлено у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Не погоджуючись з прийнятою ухвалою суду, перший заступник керівника Київської міської прокуратури подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нове рішення, яким задовольнити заяву про забезпечення позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що місцевим господарським судом порушені норми процесуального права та неповно з`ясовані обставини, що мають значення для справи, оскільки необхідність забезпечення позову обумовлена тим, що реєстрація за відповідачем права власності на спірне нерухоме майно надає йому можливість розпоряджатись ним, у тому числі відчужувати його, а отже, невжиття заходів забезпечення позову у вигляді накладення арешту на спірне майно та заборони суб`єктам державної реєстрації вчиняти реєстраційні дії щодо нього співвідноситься з предметом позову і забезпечить фактичне поновлення порушеного права позивача та можливість виконання судового рішення, а не вжиття вказаних заходів ускладнить чи унеможливить ефективний захист або поновлення порушених прав або інтересів держави в межах цього судового провадження.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу заперечує проти її задоволення та просить залишити оскаржувану ухвалу без змін, посилаючись на те, що він є власником квартир та нежитлових приміщень у будинках по вул.Хорива,2, в м. Києві (згідно відповідних договорів купівлі-продажу, міни); умови інвестиційного договору, на які посилається прокурор, стосуються новоствореного об`єкту, а не існуючих будівель; забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно може застосовуватись лише у справі, в якій заявлено майнову вимогу, у той час як предметом даного спору є немайнова вимога, про що зазначає сам прокурор; вжиття заходів забезпечення позову перешкодить відповідачу виконувати умови інвестиційного договору; рішення у даній справі, у разі задоволення позову, підлягатиме примусовому виконанню шляхом внесення запису про скасування державної реєстрації права власності, тому посилання прокурора на судову практику у справах, в яких були заявлені позовні вимоги, задоволення яких не вимагатиме примусового виконання, є безпідставним.

26.07.2021 від журналіста ІА "Активні громадяни" Перова Д.А. надійшло клопотання про здійснення відеозапису судового засідання, яке було задоволено судом.

Прокурор у судовому засіданні підтримала доводи, викладені у апеляційній скарзі, просила її задовольнити.

Представник позивача у судовому засіданні підтримала апеляційну скаргу прокурора.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечив проти задоволення апеляційної скарги з підстав, викладених у відзиві.

Заслухавши пояснення прокурора та представників сторін, дослідивши матеріали оскарження ухвали, розглянувши апеляційну скаргу, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів оскарження вбачається, що у травні 2021 року заступник керівника Київської міської прокуратури звернувся у Господарський суд міста Києва з позовом в інтересах держави в особі Київської міської ради до Приватного підприємства "Конвалія-нерухомість", у якому просить суд скасувати державну реєстрацію права власності на нежитлові будівлі літ. А, Б, В, Г, Д, Є, Ж, З по вул. Хорива, 2, в Києві Приватного підприємства "Конвалія-нерухомість" (04071, м. Київ, вул. Хорива, будинок 2; ідентифікаційний код: 37175879), проведену 24.07.2017 державним реєстратором Комунального підприємства "Благоустрій Шевченківського району" Клюковським М.В. на підставі рішення про державну реєстрації прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) № 36384694 від 31.07.2017.

Позовні вимоги мотивовані тим, що будинки по вул. Хорива, 2, літ. А, Б, В, Г, Д, Є, Ж, З належать до комунальної власності територіальної громади міста Києва; 28.10.2010 з відповідачем був укладений інвестиційний договір №16, відповідно до якого відповідач зобов`язаний був провести реконструкцію та будівництво об`єкту за вказаною адресою; згідно умов п.8.2 інвестиційного договору право власності забудовника-інвестора та замовника на майно виникає після введення об`єкту в експлуатацію; відповідачем не було виконані інвестиційні зобов`язання, згідно з якими передбачалось набуття ним у власність спірного майна, однак 24.07.2017 за відповідачем було зареєстровано право власності на нежитлову будівлю по вул. Хорива, 2; державна реєстрація права власності на означені вище будівлі є незаконною та підлягає скасуванню, оскільки під час проведення реєстраційних дій не було дотримано встановленого законодавством порядку вибуття майна з комунальної власності, а також, відповідачем не виконані інвестиційні зобов`язання.

Після подання позову прокурором було подано заяву про вжиття заходів забезпечення позову, у якій він просив:

- накласти арешт на нежитлову будівлю (літ. А, Б, В, Г, Д, Є, Ж, 3) по вул.Хорива, 2, в м. Києві, загальною площею 3 109, 7 кв.м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000);

- заборонити державним реєстраторам прав на нерухоме майно та органам державної реєстрації прав (в т.ч. Міністерству юстиції України та його територіальним органам, Комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації, виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, Київській міській, районним у місті Києві державним адміністраціям, акредитованим суб`єктам, нотаріусам, іншим особам та органам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень") вчиняти будь-які реєстраційні дії, в тому числі, але не обмежуючись, державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно, державну реєстрацію обтяжень речових прав на нерухоме майно, скасування державної реєстрації речових прав та їх обтяжень на нерухоме майно щодо нежитлової будівлі (літ. А, Б, В, Г, Д, Є, Ж, 3) по вул. Хорива, 2, в м. Києві, загальною площею 3 109, 7 кв.м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000).

Заява мотивована тим, що відповідачем незаконно зареєстровано за собою право власності на нежитлові будівлі (літ. А, Б, В, Г, Д, Є, Ж, З) по вул. Хорива, 2, у м.Києві загальною площею 3 109,7 кв.м., а за наявності державної реєстрації права власності на спірні об`єкти за відповідачем, на даний час існує реальна можливість відчуження спірного об`єкту, що ускладнить захист та поновлення порушених прав позивача, тому необхідно накласти арешт на нежитлову будівлю та заборонити державним реєстраторам вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо вказаного об`єкту.

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, місцевий господарський суд прийшов до висновку щодо відсутності обставин, з якими процесуальний закон пов`язує необхідність вжиття заходів забезпечення позову, оскільки заявником не доведено, що відповідачем вчиняються будь-які дії, спрямовані на відчуження спірного майна повністю, або їх частин іншим особам, як і не доведено того, що підприємством вчиняються будь-які підготовчі дії до його реалізації, а також не доведено, що невжиття заходів до забезпечення позову вказаним в заяві шляхом може істотно ускладнити чи унеможливити виконання можливого рішення суду.

Північний апеляційний господарський суд погоджується із цим висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Під забезпеченням позову необхідно розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити (аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі №381/4019/18).

Згідно зі ст. 137 ГПК України позов забезпечується, у тому числі, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб (п.1 ч.1 ст. 137); забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання (п.4 ч.1 ст. 137);

Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч. 4 ст. 137 ГПК України).

Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Заходи забезпечення позову повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу (аналогічну правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19).

За приписами чинного процесуального кодексу особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з такою заявою та подати докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Заходи щодо забезпечення позову обов`язково повинні застосовуватися відповідно до їх мети, з урахуванням безпосереднього зв`язку між предметом позову та заявою про забезпечення позову.

Отже, питання задоволення заяви сторони у справі про застосування заходів до забезпечення позову вирішується судом в кожному конкретному випадку виходячи з характеру обставин справи, що дозволяють зробити висновок щодо утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду у випадку невжиття заходів забезпечення позову.

При вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем або іншими особами дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

При цьому, обов`язок доказування покладається на особу, яка подала заяву про забезпечення позову.

Отже, у розумінні зазначених положень обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову. З урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 73 ГПК України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову. Аналогічну правову позицію висловлено Верховним Судом у постанові від 14.06.2018 по справі №910/361/18.

З матеріалів оскарження, вбачається, що прокурор просив накласти арешт на нежитлову будівлю та заборонити державним реєстраторам вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо неї, посилаючись на те, що існує реальна можливість відчуження спірного об`єкту.

Однак, при цьому прокурором до заяви про забезпечення позову не надано доказів на підтвердження реальних, існуючих обставин, які вказують на вчинення відповідачем дій щодо продажу чи підготовки до продажу будівель, а доводи прокурора зводяться виключно до припущень про таку можливість.

Відтак, подана прокурором заява про забезпечення позову не містить обґрунтованих мотивів та посилань на докази, на підставі яких суд міг би дійти висновку щодо обґрунтованості, доцільності та необхідності забезпечення позову у визначений заявником спосіб на даній стадії судового процесу.

Таким чином, місцевий господарський суд дійшов підставного висновку про те, що заява прокурора про вжиття заходів до забезпечення позову не підлягає до задоволення.

При цьому, відмова у забезпеченні позову не позбавляє прокурора права повторно подати заяву про забезпечення позову, з наданням переконливих доказів на підтвердження своїх доводів.

У апеляційній скарзі прокурор додатково посилається на те, що у немайнових спорах, рішення в яких не вимагає примусового виконання, має досліджуватись, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, зокрема, чи зможе позивач їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.

Однак, вказані твердження прокурора не відповідають змісту його позовних вимог, оскільки прокурор у позові просить скасувати державну реєстрацію права власності на нежитлові будівлі, отже, у разі задоволення позову рішення вимагатиме примусового виконання шляхом внесення до реєстру відповідного запису про скасування оскаржуваної реєстраційної дії.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному та повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Доводи апелянта по суті його скарги в межах заявлених вимог свого підтвердження в судовому засіданні не знайшли, оскільки не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставами для скасування ухвали господарського суду першої інстанції.

За таких обставин суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що ухвала суду першої інстанції ґрунтується на фактичних обставинах та прийнята відповідно до норм чинного законодавства, а тому підстави для її скасування відсутні. Отже, відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги.

Оскільки цією постановою суд апеляційної інстанції не змінює рішення та не ухвалює нового, розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції не здійснюється.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.287 ГПК України ухвали суду першої інстанції про відмову у забезпеченні позову після їх перегляду в апеляційному порядку не підлягають касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 267-285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу першого заступника керівника Київської міської прокуратури залишити без задоволення, а ухвалу Господарського суду міста Києва від 07 червня 2021 року - без змін.

2. Матеріали оскарження повернути до Господарського суду міста Києва.

3. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню.

Повний текст постанови складено 28.07.2021.

Головуючий суддя Т.П. Козир

Судді Г.А. Кравчук

Г.П. Коробенко