РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

28.07.2021Справа № 927/322/21
Господарський суд міста Києва у складі cудді Спичака О.М., за участю секретаря судового засідання Тарасюк І.М., розглянувши матеріали справи

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Понінківська картонно-паперова фабрика-Україна»

до Товариства з обмеженою відповідальністю спільного українсько-естонського підприємства фірми «Вибір»

про стягнення 241261,85 грн.

Представники сторін:

від позивача: Іщук І.А.;

від відповідача: не з`явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

30.03.2021 до Господарського суду Чернігівської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Понінківська картонно-паперова фабрика-Україна» з вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю спільного українсько-естонського підприємства фірми «Вибір» про стягнення 241261,85 грн, з яких 227771,20 грн основного боргу, 6882,52 грн пені, 1690,67 грн 3% річних та 4917,46 грн інфляційних втрат.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказує на те, що відповідач в порушення умов укладеного між сторонами Договору поставки №137/ГК від 08.02.2017 не у повному обсязі оплатив поставлений позивачем товар, у зв`язку з чим у відповідача виникла заборгованість у розмірі 227771,20 грн. Крім того, позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача 6882,52 грн пені, 1690,67 грн 3% річних та 4917,46 грн інфляційних втрат.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 01.04.2021 відкрито провадження у справі №927/322/21, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, судове засідання призначено на 28.04.2021, встановлено учасникам справи строки для подання заяв по суті справи.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 12.05.2021 справу №927/322/21 передано за підсудністю до Господарського суду міста Києва.

Внаслідок проведеного автоматизованого розподілу справу №927/322/21 передано на розгляд судді Спичака О.М.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 31.05.2021 справу №927/322/21 прийнято до провадження суддею Спичком О.М., постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 30.06.2021, встановлено учасникам справи строки для подання заяв по суті справи.

11.06.2021 до Господарського суду міста Києва від позивача надійшла заява про забезпечення позову, в якій позивач просив суд накласти арешт на кошти у розмірі 244880,78 грн. У випадку відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатні для задоволення вимог стягувача, накласти арешт також на належне боржнику інше майно.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.06.2021 відмовлено у задоволенні заяви позивача про забезпечення позову.

У підготовчому засіданні 30.06.2021 судом було постановлено протокольну ухвалу (без виходу до нарадчої кімнати) про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 14.07.2021.

У судовому засіданні 14.07.2021 судом було постановлено протокольну ухвалу (без виходу до нарадчої кімнати) про відкладення судового засідання на 28.07.2021.

Представник позивача у судовому засіданні 28.07.2021 надав усні пояснення по справі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання 28.07.2021 не з`явився, про призначене судове засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується протоколом судового засідання від 14.07.2021.

При цьому, 28.07.2021 до Господарського суду міста Києва від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з зайнятістю представника відповідача в іншому судовому засіданні.

Розглянувши вказане клопотання відповідача, суд дійшов висновку щодо його необґрунтованості, оскільки законодавством не обмежено кола осіб, які можуть бути представниками сторін при розгляді справи.

Крім того, будь-яких інших поважних причин відкладення розгляду справи, зокрема, необхідність подання відзиву, додаткових доказів, ознайомлення з матеріалами справи відповідачем зазначено та обґрунтовано не було.

При цьому, 14.07.2021 у судовому засіданні представник відповідача не повідомив суд про призначене Північним апеляційним господарським судом засідання у справі №920/686/19 на 28.07.2021, хоча ухвала Північного апеляційного господарського суду у справі №920/686/19, якою судове засідання призначено на 28.07.2021, була постановлена судом 05.07.2021.

Відповідач своїм правом на подання відзиву на позовну заяву у визначений судом у відповідності до господарського процесуального закону строк не скористався.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Згідно з ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

У судовому засіданні 28.07.2021 судом було закінчено розгляд справи по суті та оголошено вступну і резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті,

ВСТАНОВИВ:

08.02.2017 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Понінківська картонно-паперова фабрика-Україна» (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю спільним українсько-естонським підприємством фірмою «Вибір» (покупець) укладено Договір поставки №137/ГК, відповідно до умов якого постачальник зобов`язується виготовити і передати у власність покупця, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити гофрокартонну продукцію в узгоджених сторонами кількості та асортименті, на умовах, передбачених цим договором.

Відповідно до п. 2.2. Договору поставки №137/ГК від 08.02.2017 асортимент і ціни на кожну одиницю товару вказані в рахунках на оплату та/або видаткових накладних.

Згідно з п. 2.3 Договору поставки №137/ГК від 08.02.2017 загальна сума договору визначається як сумарна вартість товару, поставленого постачальником покупцю на підставі цього договору.

Ціни за одиницю кожного найменування товару узгоджуються сторонами в рахунках та або видаткових накладних в національній валюті України - гривні (п. 3.1 Договору поставки №137/ГК від 08.02.2017).

У п. 4.8 Договору поставки №137/ГК від 08.02.2017 сторонами погоджено, що разом з кожною партією товару постачальник надає наступні документи: рахунок-фактуру, видаткову накладну, товарно-транспортну накладну, сертифікат якості. Постачальник відповідає за відправку повного пакету товаросупровідної документації та достовірність зазначених у документах даних.

Згідно з п. 13.1 Договору поставки №137/ГК від 08.02.2017 термін дії договору встановлюється до 31.12.2017 з моменту його підписання. Якщо за 1 місяць до спливу строку дії договору жодна з сторін письмово не заявила про небажання продовжувати договір, даний договір вважається продовженим на тих самих умовах і на кожний наступний календарний рік підряд.

З огляду на відсутність в матеріалах справи доказів висловлення будь-якою стороною договору бажання припинити правовідносини за ним, суд дійшов висновку, що вказаний договір був чинним у спірний період (відповідно до п. 13.1 Договору поставки №137/ГК від 08.02.2017).

Звертаючись з даним позовом до суду, позивач вказує на те, що відповідач в порушення умов укладеного між сторонами Договору поставки №137/ГК від 08.02.2017 не у повному обсязі оплатив поставлений позивачем товар, у зв`язку з чим у відповідача виникла заборгованість у розмірі 227771,20 грн. (за видатковою накладною №55 від 02.12.2020 та за видатковою накладною №177 від 06.12.2020). Крім того, позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача 6882,52 грн пені, 1690,67 грн 3% річних та 4917,46 грн інфляційних втрат.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Дослідивши зміст Договору поставки №137/ГК від 08.02.2017, суд дійшов висновку, що вказані договори за своєю правовою природою є договорами поставки.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.ч. 1. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно зі ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Судом встановлено, що 28.02.2017 позивач поставив відповідачу на умовах Договору поставки №137/ГК від 08.02.2017 товар на суму 176892,19 грн, що підтверджується видатковою накладною №587 від 28.02.2017 та відповідною товарно-транспортною накладною, 19.04.2017 - товар на суму 3388,80 грн, що підтверджується видатковою накладною №443 від 19.04.2017 та відповідною товарно-транспортною накладною, 27.04.2017 - товар на суму 196383,34 грн, що підтверджується видатковою накладною №688 від 27.04.2017 та відповідною товарно-транспортною накладною, 30.06.2017 - товар на суму 170758,34 грн, що підтверджується видатковою накладною №5 від 30.06.2017 та відповідною товарно-транспортною накладною, 27.08.2017 - товар на суму 160939,08 грн, що підтверджується видатковою накладною №637 від 27.08.2017 та відповідною товарно-транспортною накладною, 16.09.2017 - товар на суму 28262,40 грн, що підтверджується видатковою накладною №398 від 16.09.2017 та відповідною товарно-транспортною накладною, 27.11.2017 - товар на суму 47626,22 грн, що підтверджується видатковою накладною №694 від 27.11.2017 та відповідною товарно-транспортною накладною, 13.12.2017 - товар на суму 148339,08 грн, що підтверджується видатковою накладною №310 від 13.12.2017 та відповідною товарно-транспортною накладною, 21.02.2018 - товар на суму 167097,60 грн, що підтверджується видатковою накладною №486 від 21.02.2018 та відповідною товарно-транспортною накладною, 21.03.2018 - товар на суму 81587,70 грн, що підтверджується видатковою накладною №427 від 21.03.2018 та відповідною товарно-транспортною накладною, 27.05.2018 - товар на суму 172749,12 грн, що підтверджується видатковою накладною №641 від 27.05.2018 та відповідною товарно-транспортною накладною, 26.08.2018 - товар на суму 219788,16 грн, що підтверджується видатковою накладною №581 від 26.08.2018 та відповідною товарно-транспортною накладною, 11.11.2018 - товар на суму 218736,00 грн, що підтверджується видатковою накладною №288 від 11.11.2018 та відповідною товарно-транспортною накладною, 13.11.2018 - товар на суму 17798,40 грн, що підтверджується видатковою накладною №351 від 13.11.2018 та відповідною товарно-транспортною накладною, 29.01.2019 - товар на суму 206470,75 грн, що підтверджується видатковою накладною №641 від 29.01.2019 та відповідною товарно-транспортною накладною, 11.05.2019 - товар на суму 182868,48 грн, що підтверджується видатковою накладною №238 від 11.05.2019 та відповідною товарно-транспортною накладною, 04.06.2019 - товар на суму 40435,20 грн, що підтверджується видатковою накладною №58 від 04.06.2019 та відповідною товарно-транспортною накладною, 17.08.2019 - товар на суму 204854,50 грн, що підтверджується видатковою накладною №509 від 17.08.2019 та відповідною товарно-транспортною накладною, 14.10.2019 - товар на суму 207185,66 грн, що підтверджується видатковою накладною №354 від 14.10.2019 та відповідною товарно-транспортною накладною, 21.01.2020 - товар на суму 169719,36 грн, що підтверджується видатковою накладною №334 від 21.01.2020 та відповідною товарно-транспортною накладною, 05.04.2020 - товар на суму 210345,60 грн, що підтверджується видатковою накладною №66 від 05.04.2020 та відповідною товарно-транспортною накладною, 24.05.2020 - товар на суму 238438,80 грн, що підтверджується видатковою накладною №607 від 24.05.2020 та відповідною товарно-транспортною накладною, 28.09.2020 - товар на суму 171725,90 грн, що підтверджується видатковою накладною №994 від 28.09.2020 та відповідною товарно-транспортною накладною, 02.12.2020 - товар на суму 57052,80 грн, що підтверджується видатковою накладною №55 від 02.12.2020 та відповідною товарно-транспортною накладною, 06.12.2020 - товар на суму 180770,40 грн, що підтверджується видатковою накладною №177 від 06.12.2020 та відповідною товарно-транспортною накладною.

Вказані накладні підписані представниками сторін та скріплені відбитками печаток позивача і відповідача.

Таким чином, наявними в матеріалах справи належними та допустимими доказами підтверджується факт здійснення позивачем на користь відповідача поставки товару на умовах Договору поставки №137/ГК від 08.02.2017 на загальну суму 3680213,88 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ч. ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

У п. 7.2 Договору поставки №137/ГК від 08.02.2017 зазначено, що покупець здійснює оплату за товар протягом 20-ти календарних днів з дати поставки товару.

Відповідно до п. 4.10 Договору поставки №137/ГК від 08.02.2017 для цілей визначення строків розрахунків відповідно до п. 7.2 договору датою поставки вважається дата підписання видаткової та/або товарно-транспортної накладної. Постачальник забезпечує відповідність дати підписання товарно-транспортної накладної та дати навантаження партії товару у автомобільний транспорт.

Отже, відповідач повинен був оплачувати товар, отриманий від позивача за кожною видатковою накладною, протягом 20-ти календарних днів з дати поставки товару, яка відповідає даті відповідної видаткової/товарно-транспортної накладної.

Як вбачається з долучених позивачем до позовної заяви копій платіжних доручень, відповідачем було сплачено на користь позивача грошові кошти у загальному розмірі 3452442,68 грн.

Таким чином, зважаючи на те, що позивачем на умовах Договору поставки №137/ГК від 08.02.2017 було поставлено відповідачу товар на загальну суму 3680213,88 грн, тоді як відповідачем було сплачено на користь позивача грошові кошти у загальному розмірі 3452442,68 грн, у відповідача виникла заборгованість у сумі 227771,20 грн.

При цьому, зважаючи на призначення платежу, яке вказувалось відповідачем у платіжних дорученнях при здійсненні часткових оплат, суд вважає обґрунтованими доводи позивача, що заборгованість відповідача у сумі 227771,20 грн складається з заборгованості за видатковою накладною №55 від 02.12.2020 на суму 57052,80 грн (заборгованість становить 47000,80 грн) та заборгованості за видатковою накладною №177 від 06.12.2020 на суму 180770,40 грн (заборгованість становить 180770,40 грн).

Крім того, 12.07.2021 позивачем долучено до матеріалів справи копії рахунків, які виставлялись відповідачу для здійснення оплати за продукцію, та реквізити яких вказувались відповідачем при здійсненні оплат.

Доказів сплати грошових коштів у сумі 227771,20 грн станом на дату розгляду справи у суді відповідачем суду не надано.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зазначене також кореспондується з положеннями статей 525, 526 Цивільного кодексу України.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Наявність та розмір заборгованості Товариства з обмеженою відповідальністю спільного українсько-естонського підприємства фірми «Вибір» за Договором поставки №137/ГК від 08.02.2017 у сумі 227771,20 грн підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами та відповідачем не були спростовані, у зв`язку з чим позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Понінківська картонно-паперова фабрика-Україна» в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю спільного українсько-естонського підприємства фірми «Вибір» суми основного боргу у розмірі 227771,20 грн є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Також, позивачем заявлено до стягнення з відповідача пеню у розмірі 6882,52 грн. за загальний період нарахування з 23.12.2020 по 23.03.2021.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

У відповідності до норм частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання зобов`язання.

Згідно з статтею 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» передбачає, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Відповідно до п. 10.1 Договору поставки №137/ГК від 08.02.2017 у разі порушення покупцем строків розрахунку за поставлений товар, які передбачені п. 7.2 договору, покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, діючої в період, за який сплачується пеня, за кожний день прострочення платежу від вартості неоплаченого товару до дня повного виконання своїх зобов`язань.

Як вбачається з розрахунку пені, долученого позивачем до позовної заяви, позивачем за період з 23.12.2020 по 12.02.2021 нараховано пеню у сумі 975,35 грн на суму боргу 57052,00 грн, за період з 12.02.2021 по 04.03.2021 - пеню у сумі 4365,82 грн на суму боргу 227770,00 грн, за період з 05.03.2021 по 23.03.2021 - пеню у сумі 1541,35 грн на суму боргу 227770,00 грн.

Перевіривши вказаний розрахунок пені, суд дійшов висновку щодо його необґрунтованості в частині нарахування пені за період з 12.02.2021 по 04.03.2021 на суму боргу 227770,00 грн, так як за розрахунком суду пеня за вказаний період та на вказану суму боргу становить 1572,55 грн., а не 4365,82 грн, як зазначає позивач.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Понінківська картонно-паперова фабрика-Україна» в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю спільного українсько-естонського підприємства фірми «Вибір» пені у розмірі 6882,52 грн підлягають частковому задоволенню у розмірі 4089,25 грн.

Також, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 1690,67 грн за період з 23.12.2020 по 23.03.2021.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові.

Перевіривши розрахунок 3% річних, долучений позивачем до позовної заяви, суд дійшов висновку щодо його необґрунтованості, оскільки день сплати боргу (частини боргу) не входить до періоду нарахування 3% річних.

Крім того, позивачем неправильно визначено строк оплати товару за видатковою накладною №177 від 06.12.2020, оскільки відповідно до умов п. 7.2 Договору поставки №137/ГК від 08.02.2017 покупець здійснює оплату за товар протягом 20-ти календарних днів з дати поставки товару.

Відповідно до ч. 5 ст. 254 Цивільного кодексу України, якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Таким чином, з урахуванням норм ч. 5 ст. 254 Цивільного кодексу України, відповідач повинен був оплатити товар за видатковою накладною №177 від 06.12.2020 у строк до 28.12.2020 включно, у зв`язку з чим обґрунтованим початком для нарахування 3% річних є 29.12.2020.

Зважаючи на викладені обставини, суд здійснив власний розрахунок 3% річних

Сума боргу (грн)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір процентів річнихЗагальна сума процентів
5705223.12.2020 - 11.02.2021513 %239.03
4700012.02.2021 - 23.03.2021403 %154.52
18077029.12.2020 - 23.03.2021853 %1262.79
Всього:1656,34 грн.
Таким чином, обґрунтованим розміром 3% річних, що підлягає стягненню з відповідача, є 1656,34 грн, у зв`язку з чим позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Понінківська картонно-паперова фабрика-Україна» в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю спільного українсько-естонського підприємства фірми «Вибір» 3% річних у розмірі 1690,67 грн підлягають частковому задоволенню у розмірі 1656,34 грн.

Крім того, позивачем заявлено до стягнення з відповідача інфляційні втрати у розмірі 4917,46 грн за січень-лютий 2021 року.

У разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням унаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати.

Кредитору, у свою чергу, згідно з частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України належить право вимоги до боржника щодо сплати інфляційних втрат за період прострочення в оплаті основного боргу.

Цивільним кодексом України, як основним актом цивільного законодавства, не передбачено механізму здійснення розрахунку інфляційних втрат кредитора у зв`язку із простроченням боржника у виконанні грошового зобов`язання.

Водночас, частиною першою статті 8 Цивільного кодексу України визначено, що якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону).

Частиною п`ятою статті 4 Цивільного кодексу України передбачено, що інші органи державної влади України у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, можуть видавати нормативно-правові акти, що регулюють цивільні відносини.

Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» визначено індексацію грошових доходів населення як встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодувати подорожчання споживчих товарів і послуг (стаття 1 Закону). Статтею 2 цього Закону передбачено як об`єкти індексації грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України, що не мають разового характеру, перелік яких визначено у частині першій цієї статті; водночас, частиною другою статті 2 цього Закону законодавець передбачив право Кабінету Міністрів України встановлювати інші об`єкти індексації, поряд з тими, що зазначені у частині першій цієї статті.

З метою реалізації Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» Кабінет Міністрів України постановою №1078 від 17.07.2003 затвердив Порядок проведення індексації грошових доходів населення (далі - Порядок), пунктом 1 якого передбачено, що цей Порядок визначає правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення. Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. Сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків (пункти 1-1, 4 Порядку).

Отже, при розрахунку інфляційних втрат у зв`язку із простроченням боржником виконання грошового зобов`язання до цивільних відносин, за аналогією закону, підлягають застосуванню норми Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та приписи Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1078 від 17.07.2003, та Методика розрахунку базового індексу споживчих цін, затверджена наказом Державного комітету статистики України №265 від 27.07.2007.

Порядок індексації грошових коштів для цілей застосування статті 625 Цивільного кодексу України визначається із застосуванням індексу споживчих цін (індексу інфляції) за офіційними даними Державного комітету статистики України у відповідний місяць прострочення боржника, як результат множення грошового доходу на величину приросту споживчих цін за певний період, поділену на 100 відсотків (абзац п`ятий пункту 4 постанови КМУ №1078).

Статтею 625 Цивільного кодексу України визначено право особи отримати компенсацію інфляційних збитків за весь період прострочення. Якщо індекс інфляції в окремі періоди є меншим за одиницю та має при цьому економічну характеристику - «дефляція», то це не змінює його правової природи і не може мати наслідком пропуску такого місяця, оскільки протилежне зруйнує послідовність математичного ланцюга розрахунків, визначену Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою КМУ №1078 від 17.07.2003.

Об`єднаною палатою Верховного Суду у постанові від 20.11.2020 у справі №910/13071/19 роз`яснено, що сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.

Методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме:

- час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу;

- час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.

Перевіривши розрахунок інфляційних втрат, долучений позивачем до позовної заяви, суд дійшов висновку щодо його обґрунтованості, у зв`язку з чим позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Понінківська картонно-паперова фабрика-Україна» в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю спільного українсько-естонського підприємства фірми «Вибір» інфляційних втрат у розмірі 4917,46 грн підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України,

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю спільного українсько-естонського підприємства фірми «Вибір» (03065, м. Київ, пр. Гузара Любомира, буд. 46-В, кв. 122; ідентифікаційний код: 14245828) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Понінківська картонно-паперова фабрика-Україна» (43023, Волинська обл., м. Луцьк, вул. Карбишева, буд. 3; ідентифікаційний код: 41085075) суму основного боргу у розмірі 227771 (двісті двадцять сім тисяч сімсот сімдесят одна) грн 20 коп., пеню у розмірі 4089 (чотири тисячі вісімдесят дев`ять) грн 25 коп., 3% річних у розмірі 1656 (одна тисяча шістсот п`ятдесят шість) грн 34 коп., інфляційні втрати у розмірі 4917 (чотири тисячі дев`ятсот сімнадцять) грн 46 коп. та судовий збір у розмірі 3576 (три тисячі п`ятсот сімдесят шість) грн 52 коп.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили у відповідності до приписів ст.241 Господарського процесуального кодексу України. Згідно ч.1 ст.256 та п.п.17.5 пункту 17 Розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст складено та підписано 29.07.2021.

Суддя О.М. Спичак