РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

26.07.2021Справа № 910/3711/21
Господарський суд міста Києва у складі судді Алєєвої І.В., за участю секретаря судового засідання Голуба О.М. розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Київські енергетичні послуги»

про стягнення 19 207 102, 96 грн (згідно заяви про зменшення розміру позовних вимог від 05.07.2021)

За участю представників сторін, згідно протоколу судового засідання від 26.07.2021.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство «Національна енергетична компанія «Укренерго» звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Київські енергетичні послуги» про стягнення 19 929 061, 94 грн.

В обґрунтування позовних вимог Приватне акціонерне товариство «Національна енергетична компанія «Укренерго» посилається на неналежне виконання відповідачем обов`язку щодо своєчасної оплати за послуги з передачі електроенергії згідно умов договору про надання послуг з передачі електричної енергії від 01.01.2019 № 0205-02024.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.03.2021 позовну заяву Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» залишено без руху.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.03.2021 позовну заяву прийнято судом до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання у справі призначено на 19.04.2021.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.04.2021 продовжено строк підготовчого провадження у справі, розгляд справи призначено на 24.05.2021.

23.04.2021 від відповідача через канцелярію суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просив зменшити розмір штрафних санкцій на 90 %.

05.05.2021 від позивача через канцелярію суду надійшла відповідь на відзив, в якій просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

21.05.2021 від відповідача через канцелярію суду надійшли доповнення до відзиву на позовну заяву та заперечення на відповідь на відзив позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.05.2021 відкладено підготовче засідання на 07.06.2021.

У судовому засіданні 07.06.2021 суд протокольною ухвалою відклав розгляд справи на 05.07.2021.

05.07.2021 від позивача через канцелярію Господарського суду міста Києва надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог, яка належним чином оформлена та прийнята судом до розгляду.

За приписами ст. 46 ГПК України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

З урахуванням наведеної норми ГПК України та заяви позивача, остаточними позовними вимогами по даній справі є стягнення з відповідача на користь позивача 19 207 102, 96 грн. У вказаній заяві позивач також просив повернути позивачу з Державного бюджету України зайво сплачений судовий збір у розмірі 10 829, 39 грн.

В судовому засіданні 05.07.2021 протокольною ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначили розгляд справи по суті на 19.07.2021.

16.07.2021 від відповідача через канцелярію суду надійшли письмові пояснення по справі, в яких відповідач просив відмовити в задоволені позовних вимог щодо стягнення штрафу у розмірі 7 %, зменшити розмір штрафних санкції та інфляції на 90 %.

У судовому засіданні 19.07.2021 протокольною ухвалою суду відкладено розгляд справи на 26.07.2021.

22.07.2021 від відповідача через канцелярію суду надійшли додаткові письмові пояснення, в яких відповідач просив відмовити в задоволені позовних вимог щодо стягнення штрафу у розмірі 7 %, зменшити розмір штрафних санкції та інфляції на 90 %.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.07.2021 позивачу було повернуто з Державного бюджету України зайво сплачений судовий збір у розмірі 10 829, 39 грн.

26.07.2021 від позивача через канцелярію суду надійшли письмові пояснення.

Представник позивача у судовому засіданні 26.07.2021 надав свої усні пояснення та підтримав позовні вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні 26.07.2021 частково заперечив проти задоволення позовних вимог. Просив відмовити у задоволені вимог щодо стягнення штрафу у розмірі 7 % , зменшити розмір штрафних санкції та інфляції на 90 %.

В судовому засіданні 26.07.2021 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва,

УСТАНОВИВ:

01.01.2019 між позивачем (оператор системи передачі/ОСП) та відповідачем (користувач) укладено договір про надання послуг з передачі електричної енергії від № 0205-02024.

Згідно п. 1.1. Договору позивач зобов`язується надавати послугу з передачі електричної енергії (далі - Послуга) відповідно до умов цього Договору, а відповідач зобов`язується здійснювати оплату за Послугу відповідно до умов цього Договору.

Відповідно до п. 4.1. Договору для розрахунків за цим договором використовується плановий і фактичний обсяг послуги:

- плановий обсяг послуги визначається на основі наданих користувачем і погоджених ОСП повідомлень щодо планового обсягу передачі електричної енергії на розрахунковий місяць;

- визначення фактичного обсягу послуги у розрахунковому місяці здійснюється на підставі даних щодо погодинних обсягів передачі електроенергії по точках комерційного обліку, які зареєстровані за відповідним Користувачем (додаток 2). З цією метою використовуються дані обліку Адміністратора комерційного обліку та ЕІС користувача.

Пунктом 6.2. Договору встановлено поетапний порядок здійснення розрахунку:

1 платіж - до 17:00 другого банківського дня розрахункового місяця у розмірі не менше 1/5 від планової вартості послуги, визначеної згідно з пунктом 4 цього договору. Подальша оплата може здійснюватися щоденно або шляхом сплати 1/5 від планової вартості послуги, яка визначена згідно з пунктом 4, у кожен з наступних періодів:

2 платіж - з 06 до 10 числа розрахункового періоду;

3 платіж - з 11 до 15 числа розрахункового періоду;

4 платіж - з 16 до 20 числа розрахункового періоду;

5 платіж - з 21 до 25 числа розрахункового місяця.

При цьому розмір оплати у вказані періоди повинен бути не меншим планової вартості послуг, яка визначена згідно з пунктом 4, на 5 днів наперед.

Відповідно до пункту 6.3 Договору у разі зміни планових обсягів Послуги протягом розрахункового місяця користувач:

передає ОСП письмове факсимільне повідомлення про зміну обсягів Послуги не менше ніж за 2 робочі дні до моменту очікуваної зміни планових обсягів Послуги;

сплачує вартість Послуги до дати очікуваного перевищення запланованих обсягів Послуги або зменшує останній/останні планові платежі на відповідну суму у разі зменшення запланованих обсягів Послуги.

Відповідно до п. 5.1. Договору планова та фактична вартість послуги (грн) за цим Договором визначається шляхом множення планового та фактичного обсягу (МВт-год) за розрахунковий період на тариф на послугу, затверджений регулятором (грн/МВт-год).

Тариф на послуги з передачі електричної енергії у період грудень 2019 - березень 2020 був встановлений постановами НКРЕКП:

- грудні 2019 - постановою НКРЕКП від 12.07.2019 № 1411 (зі змінами, внесеними постановою НКРЕКП від 30.08.2019 № 1781), тариф на рівні 116, 54 грн/МВт.год;

- у січні - березні 2020 - постановою НКРЕКП від 10.12.2019 № 2668, тариф на рівні 155, 40 грн/МВт.год.

Згідно п. 6.5. Договору користувач здійснює розрахунок з ОСП за фактичний обсяг послуги протягом 3 банківських днів з моменту та на підставі отримання акта приймання-передачі послуги, який ОСП надає користувачу протягом перших 5 робочих днів місяця, наступного за розрахунковим. Оплата послуги здійснюється на підставі рахунків, наданих виконавцем або самостійно сформованих в електронному вигляді за допомогю «Системи управління ринком», з використанням електронно-цифрового підпису тієї особи, яка уповноважена підписувати документ в електронному вигляді, у порядку, визначеному законодавством.

Відповідно до п. 6.6 Договору у разі виникнення розбіжностей за отриманим від ОСП за попередній розрахунковий місяць актом приймання-передачі Послуги Користувач має право оскаржити зазначену в акті приймання-передачі Послуги вартість Послуги шляхом направлення ОСП повідомлення протягом 5 робочих днів з моменту отримання акта. Процедура оскарження не звільняє Користувача від платіжного зобов`язання у встановлений Договором термін. Якщо Користувач не надає ОСП повідомлення з обґрунтуванням розбіжностей протягом 5 робочих днів з дати отримання акта приймання-передачі послуги, то вважається, що цей акт прийнято без розбіжностей.

Пунктом 6.7. Договору передбачено, що у випадку порушення користувачем термінів розрахунку ОСП має право нарахувати пеню у розмірі 0, 1 % (але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня) від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.

Пеня нараховується до повного виконання Користувачем своїх зобов`язань.

За прострочення зазначеного терміну понад тридцять календарних днів додатково стягується штраф у розмірі 7 % від суми простроченого платежу.

У разі якщо фактичний обсяг оплати Користувачем Послуги перевищує суму, зазначену в акті приймання-передачі наданої Послуги, ОСП (за заявою Користувача) протягом 5 банківських днів з дня отримання заяви повертає Користувачу надлишок коштів або враховує їх як оплату Послуги наступних розрахункових періодів.

У разі недотримання ОСП цих термінів Користувач має право нарахувати пеню у розмірі 0,1 % від суми коштів (але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня), що підлягають поверненню, за кожен день прострочення. Пеня нараховується до повного виконання ОСП зобов`язань щодо повернення коштів.

За прострочення зазначеного терміну понад тридцять календарних днів додатково стягується штраф у розмірі 7 % від суми коштів, що підлягають поверненню.

Відповідач починаючи з грудня місяця 2019 систематично порушує вимоги договору щодо строків оплати наданих послуг передбачених розділом 6 договору про, що не заперечує сам відповідач у відзиві на позовну заяву.

Згідно підпункту 1 пункту 7.1 Договору ОСП має право отримувати від Користувача своєчасну оплату за Послугу. Цьому праву ОСП кореспондує встановлений підпунктом 3 пункту 9.3 Договору обов`язок Користувача здійснювати вчасно та у повному обсязі оплату за Послугу на умовах, визначених цим Договором.

З урахуванням викладеного позивач звернувся до господарського суду з даним позовом, який в подальшому уточнив позовні вимоги шляхом їх зменшення та просив стягнути з відповідача 19 207 102, 96 грн, з яких: штраф - 10 431 710, 60 грн; пеня - 6 115 182, 62 грн; 3 % річних - 901 470, 05 грн та інфляційні втрати - 1 758 739, 69 грн.

Згідно із ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ст. 626 ЦК України).

Статтею 627 ЦК України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 1 ст. 903 ЦК України встановлено, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до статей 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір є обов`язковим до виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

За приписами п. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Судом встановлено та не заперечується самим відповідачем у відзиві на позовну заяву порушення ним умов договору про передання послуг з передачі електроенергії від 01.01.2019 № 0205-02024.

Згідно п. 6.7. Договору у випадку порушення користувачем термінів розрахунку ОСП має право нарахувати пеню у розмірі 0, 1 % (але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня) від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.

За прострочення зазначеного терміну понад тридцять календарних днів додатково стягується штраф у розмірі 7 % від суми простроченого платежу.

Позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача за порушення умов договору штрафних санкцій, а саме: пені у розмірі 6 115 182, 62 грн та штрафу у розмірі 10 431 710, 60 грн.

Відповідач у відзиві на позовну заяву та письмових пояснень з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог просить відмовити в задоволені позовних вимог щодо стягнення штрафу у розмірі 7 %, зменшити розмір штрафних санкцій та інфляції на 90 %, мотивуючи це тим, що незначні прострочення платежів за договором відбулись через незалежні від відповідача обставини, а одночасне стягнення штрафу та пені суперечить ст. 61 Конституції України.

Приписами ст. 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно з частинами 1, 3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Частиною 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Статтею 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Згідно ст. 3 вищезазначеного Закону України, розмір пені, передбачений статтею 1, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується.

Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 ГК України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Аналогічну правову позицію наведено у постанові Верховного Суду від 09.02.2018 у справі № 911/2813/17, постанові Верховного Суду від 22.03.2018 у справі № 911/1351/17, постанові Верховного Суду від 17.05.2018 у справі № 910/6046/16, постанові Верховного Суду від 25.05.2018 у справі № 922/1720/17, постанові Верховного Суду від 08.08.2018 у справі № 908/1843/17.

Таким чином, твердження відповідача по відмову в задоволенні позовних вимог щодо стягнення штрафу у розмірі 7 % від суми простроченого платежу з тих підстав, що одночасне застосування штрафу та пені за одним видом цивільно-правової відповідальності суперечить ст. 61 Конституції України є безпідставним та необґрунтованим.

Здійснивши перерахунок заявленого позивачем по відповідним періодам штрафу у розмірі 10 431 710, 60 грн за порушення умов договору, Господарський суд міста Києва вважає його таким, що відповідає вимогам закону, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню штраф у заявленому розмірі.

Крім того, суд також зазначає про обґрунтованість заявленої позивачем пені по відповідним періодам у розмірі 6 115 182, 62 грн, який відповідає вимогам закону та умовам договору про надання послуг з передачі електроенергії.

Позивач у письмових поясненнях з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог просить зменшити розмір штрафних санкції та інфляції на 90 %.

На запитання суду щодо зменшення штрафних санкції, відповідач наголосив, що просить зменшити пеню та інфляційні витрати, зменшити штраф відповідач не просив.

Статтею 233 ГК України передбачено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій.

Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення (ч. 3 ст. 551 ЦК України).

Наявність обставин, які мають істотне значення при вирішенні питання про зменшення розміру санкцій, вирішується судом на підставі аналізу конкретної ситуації.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Відповідач у відзиві на позовну заяву зазначає, що в розумінні ст. 614 ЦК України обов`язковим елементом для притягнення боржника до господарсько-правової відповідальності та застосування до нього штрафних санкцій є факт порушення ним свого зобов`язання та наявність його вини (у формі умислу або необережності). Відповідач вказує, що ним вживалися усі залежні від нього заходи для недопущення господарського правопорушення. Відповідач не відмовлявся від оплат, однак через неузгодженість умов оплат споживачами та перед іншими учасниками ринку не завжди оплати здійснювалися вчасно. При цьому споживачі не завжди виконують умови щодо своєчасної оплати електричної енергії. Основна маса розрахунків населення припадає на наступний місяць за місяцем споживання і, як правило, аналогічно сплачують і бюджетні установи та організації. Недотримання кінцевими споживачами строків оплати, в тому числі умов попередньої оплати, значно впливає на виконання умов розрахунків за передачу електричної енергії постачальником універсальних послуг.

Враховуючи те, що побутові споживачі та бюджетні установи здійснюють оплату за послуги в місяці, наступному за місяцем надання послуг у енергопостачальника постійно виникає потреба в додатковому оборотному капіталі для покриття касового розриву.

Відповідач вказує, що з врахуванням оголошення всеукраїнського карантину у березні 2020 та як наслідок, заборони на припинення/зупинення надання житлово-комунальних послуг громадянам України у разі їх несплати або оплати не в повному обсязі, знизились платежі кінцевих споживачів, що призвело до незначного періоду прострочення оплат за електроенергію, яка потім була повністю погашена.

Крім того, відповідач наголошує, що в матеріалах справи відсутні належні докази понесення позивачем збитків внаслідок несвоєчасної оплати відповідачем за послуги з передачі електричної енергії.

Господарський суд міста Києва зазначає, що неустойка має подвійну правову природу. Вона є водночас способом забезпечення виконання зобов`язання та мірою відповідальності за порушення виконання зобов`язання, завданням якого є захист прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання боржником. Завданням неустойки, як способу забезпечення виконання зобов`язання та міри відповідальності, є одночасно дисциплінування боржника (спонукання до належного виконання зобов`язання) та захист майнових прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання шляхом компенсації можливих втрат, у тому числі у вигляді недосягнення очікуваних результатів господарської діяльності внаслідок порушення зобов`язання. Метою застосування неустойки є в першу чергу захист інтересів кредитора, однак не застосування до боржника заходів, які при цьому можуть призвести до настання негативних для нього наслідків як суб`єкта господарської діяльності. Відтак, застосування неустойки має здійснюватися із дотриманням принципу розумності та справедливості. При цьому законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій, і дане питання вирішується судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Рішенням Конституційного Суду України від 11.07.2013 № 7-рп/2013 підтверджується, що неустойка має на меті стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

Наявність у кредитора можливості стягувати із боржника надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. Вказана правова позиція вказана у постанові Верховного Суду від 06.11.2018 № 913/89/18.

З огляду на вказане вище, суд враховує обставини, якими відповідач мотивує підставу для зменшення розміру пені, з урахуванням інтересів обох сторін, причин вчасного невиконання відповідачем своїх договірних зобов`язань, наслідків порушення зобов`язання. Господарський суд міста Києва вважає, що в даному конкретному випадку є можливим зменшення розміру нарахованої позивачем пені на 50 %, а саме стягнення з відповідача на користь позивача пені у розмірі 3 057 591, 31 грн.

Крім того, позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 901 470, 05 грн 3 % річних та 1 758 739, 69 грн інфляційних втрат.

За приписами ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2 ст. 625 ЦК України).

Відтак, враховуючи положення ч. 2 ст. 625 ЦК України, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції, а також 3 % річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу.

Нарахування інфляційних втрат здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Об`єднана палата Касаційного господарського суду у постанові від 20 листопада 2020 року у справі № 910/13071/19 роз`яснила, що сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.

Методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме:

- час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу;

- час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.

Згідно з імперативними вимогами статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та статті 236 Господарського процесуального кодексу України, висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права; при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Перевіривши розрахунок позивача по інфляційним втратам та періоди, по яким заявлено інфляційне нарахуванням з урахуванням зазначеної практики Об`єднаної палати Касаційного господарського суду, господарський суд вважає, що вимоги позивача про стягнення інфляційних втрат підлягають задоволенню у заявленому розмірі, а саме в сумі 1 758 739, 69 грн.

Дослідивши здійснений позивачем розрахунок заявленої до стягнення суми 3 %, суд вважає його обґрунтованим, арифметично вірним та таким, що не суперечить нормам чинного законодавства, у зв`язку з чим вимоги в цій частині підлягають задоволенню в повному обсязі, а саме у розмірі 901 470, 05 грн.

Щодо клопотання відповідача про зменшення розміру нарахованих позивачем інфляційних втрат, суд вважає його безпідставним, оскільки законодавством передбачено можливість зменшення лише неустойки (штрафу, пені), а інфляційні втрати не є штрафними санкціями, тому клопотання відповідача в частині зменшення заявленого позивачем до стягнення розміру інфляційних втрат не ґрунтуються на нормах чинного законодавства.

Крім того, суд не бере до уваги посилання відповідача на постанову Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18, як на підставу зменшення розміру інфляційних втрат, оскільки з огляду на відмінність обставини у справі № 902/417/18 від обставин у даній справі, то у справі № 902/417/18 інфляційні втрати взагалі не були предметом розгляду.

Також, Господарський суд міста Києва звертає увагу суду сторін, що зі змісту пункту п. 6.7. Розділу 6 Договору вбачається, що сторони передбачили взаємну відповідальність у вигляді штрафних санкції (пені, штрафу) за порушення порядку розрахунків за умовами договору.

При цьому суду зазначає, що в пункті 6.7. відсутнє посилання на п. 6.5. Договору, тому заперечення відповідача, які зводяться до того, що штрафні санкції можуть застосовуватись тільки за порушення розрахунків, передбачених п. 6.5. Договору є помилковими та суперечать змісту розділу 6 Договору порядку розрахунків в цілому.

Крім того, суд звертає також увагу, що з реєстру про інформацію про надходження коштів на рахунки ПАТ «НЕК «УКРЕНЕРГО» за період з 01.12.2019 по 31.05.2020 вбачається, що в платіжних документах в розділі «призначення платежу» зазначається здебільшого, що це оплата за послугу передачі електроенергії за певні період за договором або доплата за послугу з передачі електроенергії також за певні періоди за договором.

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З огляду на вищезазначене, приймаючи до уваги встановлені судом обставини, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог, з покладенням судового збору в цій частині на відповідача в порядку ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. ст. 129, 236-238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «КИЇВСЬКІ ЕНЕРГЕТИЧНІ ПОСЛУГИ» (04050, місто Київ, ВУЛИЦЯ ЮРІЯ ІЛЛЄНКА, будинок 31, ідентифікаційний код 41916045) на користь ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «НАЦІОНАЛЬНА ЕНЕРГЕТИЧНА КОМПАНІЯ «УКРЕНЕРГО» (01032, місто Київ, ВУЛИЦЯ СИМОНА ПЕТЛЮРИ, будинок 25, ідентифікаційний код 00100227) штраф у розмірі 10 431 710 (десять мільйонів чотириста тридцять одну тисячу сімсот десять) грн 60 коп., пеню у розмірі 3 057 591 (три мільйони п`ятдесят сім тисяч п`ятсот дев`яносто одну) грн 31 коп., 3 % річних у розмірі 901 470 (дев`ятсот одна тисяча чотириста сімдесят) грн 05 коп., інфляційні втрати у розмірі 1 758 739 (один мільйон сімсот п`ятдесят вісім тисяч сімсот тридцять дев`ять) грн 69 коп. та витрати зі сплати судового збору у розмірі 242 242 (двісті сорок дві тисячі двісті сорок дві) грн 67 коп.

3. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено: 27.07.2021.

Суддя І.В. Алєєва