ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" липня 2021 р.м. ХарківСправа № 922/1818/21

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Лавренюк Т.А.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Інекс" (62416, Харківська область, Харківський район, с. Пісочин, вул. Некрасова, 11, )
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ин.Кол" (61010, м. Харків, пров. Лелюківський, 3, код 31422849)
про стягнення 59 779,75грн.
без виклику учасників справи

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 59 77975грн., яка складається з суми основного боргу в розмірі 56 933,10грн. та штрафу в розмірі 2 846,65грн. Судові витрати зі сплати судового збору позивач просить суд покласти на відповідача.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує неналежним виконанням відповідачем умов договору про надання охоронних послуг № 020415 від 03.04.2015 щодо здійснення своєчасної оплати, з посиланням на ст.903 Цивільного кодексу України.

Ухвалою суду від 26.05.2021 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, відповідачу визначено строк для подання відзиву на позов - протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали для подання заперечень на відповідь на відзив (якщо така буде подана) - протягом 5 днів з дня отримання відповіді на відзив, позивачу визначено строк для подання відповіді на відзив протягом 5 днів з дня його отримання.

Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи, ухвала суду від 26.05.2021 отримана позивачем - 02.06.2021, відповідачем - 02.06.2021, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень.

Відповідач своїм правом на подання відзиву на позов у визначений строк не скористався.

Будь-яких інших заяв, клопотань або заперечень від учасників справи не надходило.

За таких обставин, справа підлягає вирішенню за наявними матеріалами відповідно до ч.9 ст.165 та ч.2 ст.178 Господарського процесуального кодексу України.

З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

03.01.2015 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Індекс" (позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Ин.Кол" (відповідач) укладено договір про охорону № 020415, відповідно до умов якого позивач зобов`язався забезпечити збереження та цілісність майна, розташованого в приміщеннях (на території) за адресою: м. Харків, пров. Сімферопольський, 6, з метою недопущення замахів на прийняте під охорону майно, припинення несанкціонованого відповідачем доступу до майна для збереження його фізичного стану та забезпечення відповідачем всіх належних йому повноважень відносно майна, а відповідач своєчасно здійснювати оплату послуг Охоронного агентства на умовах і в порядку, передбачених цим договором.

У п.1.3 договору сторони погодили режим охорони: понеділок-п`ятниця з 18.00 до 08.00.

Вартість охоронних послуг в місяць складає 2 700,00 грн. (п.2.1 договору).

За умовами п.2.2 договору оплата за охоронні послуги здійснюється відповідачем щомісячно на підставі виставлених позивачем рахунків в строк до 07 числа місяця, наступного за місяцем, в якому були надані охоронні послуги.

Відповідач, відповідно до п.4.2.1 договору взяв на себе зобов`язання у разі здійснення несвоєчасної оплати за надані позивачем послуги сплатити пеню. або штраф, відповідно до п.2.3 даного договору.

Так, у п.2.3 договору у разі прострочення платежу до 30 календарних днів відповідач зобов`язався сплатити пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення, у разі прострочення платежу понад 30 календарних днів відповідач зобов`язався сплатити штраф в розмірі 5% від суми заборгованості.

Строк дії договору розповсюджується до 31 грудня 2015 року включно та вступає в дію з моменту його підписання. Дія цього договору автоматично продовжується на кожен наступний календарний рік, якщо жодна із сторін не повідомила в письмовій формі за 20 календарних днів до закінчення поточного терміну іншу сторону про наміри розірвати договір.

В подальшому між сторонами до даного договору було укладено ряд додаткових угод, якими сторони погоджували вартість охоронних послуг в місяць.

Так, за умовами п.2.1 договору в редакції додаткової угоди від 24.12.2019 сторони погодили, що вартість охоронних послуг в місяць складає 7 775,00грн.

Дана додаткова угода набула чинності з 01.01.2020 і є невід`ємною частиною вищевказаного Договору (п.3 додаткової угоди).

09.12.2020 між сторонами укладено та підписано додаткову угоду до договору про надання охоронних послуг № 020415 від 03.04.2015, відповідно до умов якої позивач та відповідач дійшли згоди розірвати договір з 11.12.2020.

На виконання умов договору про надання охоронних послуг № 020415 від 03.04.2015 позивачем були виконані охоронні послуги за квітень 2020 року на загальну суму 7 775,00 грн., за травень 2020 року - 7 775,00грн., за червень 2020 року - 7 775,00грн., за липень 2020 року - 7 775,00грн., за серпень 2020 року - 7 775,00грн., за вересень 2020 року - 7 775,00грн., за жовтень 2020 року - 7 775,00грн., за грудень 2020 року - 2 508,10грн.

Всього позивачем надано охоронних послуг на загальну суму 56 933,10грн.

Відповідач взяті на себе зобов`язання за договором не виконав та станом на день подання позовної заяви за надані послуги не розрахувався, що і стало підставою для звернення позивача з відповідним позовом до суду.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам суд встановив наступне.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України, однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договір, який в силу вимог ч.1 ст.629 Цивільного кодексу України є обов`язковим для виконання сторонами.

У ч.1 ст.174 Господарського кодексу України закріплено, що господарський договір є підставою виникнення господарських зобов`язань.

За приписами ч.1 ст.175 Господарського кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу (ч.1 ст.193 Господарського кодексу України).

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Судом вбачається, що укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором про надання послуг.

Відповідно до ст.901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Статтею 903 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Позивач взяті на себе зобов`язання за договором про охорону виконав належним чином, надав відповідачу охоронні послуги на загальну суму 56 933,10грн., що підтверджується актами надання послуг, підписаними з боку відповідача без будь-яких зауважень та заперечень.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

За приписами ст.610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, встановлених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина 1 статті 612 Цивільного кодексу України).

Відповідач у визначений договором строк оплату за отримані послуги не здійснив, взяті на себе зобов`язання за договором належним чином не виконав.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідач не надав суду належних та допустимих доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги та свідчили про відсутність у нього обов`язку сплатити заявлену до стягнення суму.

Таким чином у відповідача перед позивачем за період з квітня по жовтень та грудень 2020 року утворилась заборгованість на загальну суму 56 933,10грн., яка до теперішнього часу є не відшкодованою.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що відповідач доказів здійснення ним плати за отримані від позивача охоронні послуги за спірним договором не надав, позовні вимоги належними та допустимими доказами не спростував, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості за договором про охорону за період квітень-жовтень, грудень 2020 року у розмірі 56 933,10грн. є правомірними, обґрунтованими, доведеними документально та такими, що підлягають задоволенню.

Що стосується позовних вимог в частині стягнення штрафу в розмірі 2 846,65грн., суд керується наступним.

Відповідно до ст.611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно приписів ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Відповідно до ч.1 ст.230 Господарського кодексу України штрафними санкціями є господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Як вже було зазначено вище, у п.2.3 договору сторони передбачили, що у разі прострочення відповідачем платежу понад 30 календарних днів, відповідач зобов`язався сплатити штраф у розмірі 5% від суми заборгованості.

На підставі зазначеного позивач від суми боргу нарахував відповідачу 5% штрафу в розмірі 2 846,65грн.

Враховуючи те, що відповідач порушив умови п.2.2 договору та оплату за договором не здійснив, перевіривши наданий позивачем розрахунок штрафу, суд дійшов висновку, що таке нарахування передбачено умовами договору, відповідає вимогам чинного законодавства, у зв`язку з чим позовні вимоги в частині стягнення штрафу на суму 2 846,65грн. є обґрунтованими, правомірними та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

За таких обставин позов є цілком обґрунтованим, доведеним належними та допустимими доказами, а тому підлягає задоволенню в повному обсязі.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд, керуючись ст.129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати зі сплати судового збору покладає на відповідача.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст.123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Ин.Кол" (61010, м. Харків, пров. Лелюківський, 3, код 31422849) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Інекс" (62416, Харківська область, Харківський район, с. Пісочин, вул. Некрасова, 11, ) - 56 933,10грн. заборгованості, 2 846,65грн. штрафу, 2 270,00грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дане рішення може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення шляхом подання апеляційної скарги до Східного апеляційного господарського суду або через господарський суд Харківської області.

Повне рішення складено "22" липня 2021 р.

Суддя Т.А. Лавренюк