ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2021 року

м. Київ

Справа № 917/381/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Мачульського Г. М. - головуючого, Краснова Є.В., Уркевича В. Ю.,

секретар судового засідання Лихошерст І.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрінвест-груп"

на постанову Східного апеляційного господарського суду від 05.04.2021 (колегія суддів: Пушай В.І. - головуючий, Барбашова С.В., Стойка О.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрінвест-груп"

до: 1) Держави України в особі Міністерства оборони України,

2) Державного реєстратора Департаменту з питань реєстрації Сироти Крістіни Олександрівни

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: 1) ОСОБА_1 ,

2) Полтавське бюро технічної інвентаризації "Інвентаризатор",

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: 3) Державне підприємство Міністерства оборони України "Укрвійськбуд",

4) Кабінет Міністрів України,

за участю військової прокуратури Полтавського гарнізону Центрального регіону України

про визнання права власності на земельну ділянку, визнання протиправним і скасування рішення про реєстрацію прав та їх обтяжень, поновлення державної реєстрації права власності та визнання речових прав на нерухоме майно

за участю:

позивача: Близнюк І.В. (адвокат)

відповідача-1: Бабко Ю.О. (самопредставництво)

третьої особи-3: Івашін Є.В. (адвокат)

третьої особи-4: Мусійчук Ю.С. (самопредставництво)

прокурора: Ющенко М.А. (посвідчення),

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст і підстави позовних вимог

1.1. Товариство з обмеженою відповідальністю "Укрінвест-груп" (далі - позивач) звернулося до суду з позовом (в редакції заяви про уточнення позовних вимог від 10.11.2020) до держави України в особі Міністерства оборони України (далі - відповідач-1) та державного реєстратора Департаменту з питань реєстрації Сироти Крістіни Олександрівни (далі - відповідач-2) про:

- визнання права власності на земельну ділянку, на якій розташовані нежитлові приміщення в громадському будинку А-2 за адресою: Полтавська обл., м. Полтава, вул. Європейська, 6 , загальною площею (кв.м): 364,7, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01, та загальною площею (кв.м): 66,5, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01;

- визнання протиправним і скасування рішення та запису про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 51008588 від 06.02.2020 15:49:36 год. державного реєстратора Департаменту з питань реєстрації Сироти Крістіни Олександрівни щодо реєстрації права власності на нежитлові приміщення в громадському будинку А-2, за адресою: Полтавська обл., м. Полтава, вул. Європейська, 6, загальною площею (кв.м): 364,7, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01, за державою Україна в особі Міністерства оборони України та скасування державної реєстрації прав на ці нежитлові приміщення за державою Україна в особі Міністерства оборони України;

- визнання протиправним і скасування рішення та запису про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 51007063 від 06.02.2020 15:10:56 год. державного реєстратора Департаменту з питань реєстрації Сироти Крістіни Олександрівни щодо реєстрації права власності на нежитлові приміщення в громадському будинку А-2, за адресою: Полтавська обл., м. Полтава, вул. Європейська, 6, загальною площею (кв.м): 66,5, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01, за державою Україна в особі Міністерства оборони України та скасування державної реєстрації прав на ці нежитлові приміщення за державою Україна в особі Міністерства оборони України;

- зобов`язання державного реєстратора Департаменту з питань реєстрації Сироту Крістіну Олександрівну поновити держреєстрацію права власності на нерухоме майно - нежитлові приміщення в громадському будинку А-2 за адресою: Полтавська обл., м. Полтава, вул. Європейська, 6, загальною площею (кв.м): 364,7, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01, та загальною площею (кв.м): 66,5, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01, за позивачем;

- визнання права власності на нерухоме майно - нежитлові приміщення в громадському будинку А-2 за адресою: Полтавська обл., м. Полтава, вул. Європейська, 6, загальною площею (кв.м): 364,7, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01, та загальною площею (кв.м): 66,5, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01, за позивачем.

1.2. Позивач посилається на те, що рішенням Господарського суду Полтавської області від 07.05.2018 у справі № 917/154/15, яке стало підставою для здійснення оскаржених дій реєстратора, не передбачено обов`язку скасування рішення про держреєстрацію права власності його на спірне майно, тому оспорювані реєстраційні дії були проведені держреєстратором за відсутності відповідного судового рішення всупереч вимог частини 3 статті 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Спірне майно до вказаних дій реєстратора на праві власності було зареєстровано за позивачем. Земельна ділянка під вказаними об`єктами нерухомості також повинна належати позивачу на праві власності на підставі норм статті 120 Земельного кодексу України та статей 11, 377 Цивільного кодексу України, згідно яких до особи, яка набула право власності на жилий будинок будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без змінні цільового призначення.

2. Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій

2.1. Рішенням Господарського суду Полтавської області від 18.12.2020 (суддя Кльопов І.Г.) позов задоволено частково. Визнано протиправним і скасовано рішення та запис про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 06.02.2020 державного реєстратора щодо реєстрації права власності на нежитлові приміщення загальною площею (кв.м): 364,7 за державою Україна в особі Міністерства оборони України та скасовано державну реєстрацію прав на ці нежитлові приміщення за державою Україна в особі Міністерства оборони України; визнано протиправним і скасовано рішення та запис про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 06.02.2020 державного реєстратора на нежитлові приміщення загальною площею (кв.м): 66,5 за державою Україна в особі Міністерства оборони України та скасовано державну реєстрацію прав на ці нежитлові приміщення за державою Україна в особі Міністерства оборони України; зобов`язано державного реєстратора поновити держреєстрацію права власності на нерухоме майно - нежитлові приміщення загальною площею (кв.м): 364,7 та загальною площею (кв.м): 66,5 за позивачем; в іншій частині позовних вимог відмовлено.

2.2. Рішення мотивоване тим, що спір про право власності на спірне майно між позивачем та державою України в особі Міністерства оборони України вирішений по суті у іншій справі Господарського суду Полтавської області № 917/154/15; підстав визнавати право власності на земельну ділянки за позивачем немає; проте дії реєстратора щодо реєстрації права власності за державою Україна на спірне майно є протиправними, оскільки рішення суду про скасування держреєстрації прав на нерухоме майно позивача не виносилося, держреєстрація прав на нерухоме майно відбулася раніше прийнятого рішення про держреєстрацію прав на нерухоме майно, держреєстратор не відобразив у відповідному розділі актуальну інформацію про іпотекодавця нерухомого майна у зв`язку з перереєстрацією права власності на об`єкти нерухомості, держреєстратор самостійно здійснив розподіл об`єкту, який зазначений в рішенні суду у справі № 917/154/15, зареєстрував його різними частинами і надав статус самостійного об`єкта права.

2.3. Постановою Східного апеляційного господарського суду від 18.12.2020 рішення суду першої інстанції скасовано в частині задоволення позову та прийнято в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

2.4. Апеляційний суд виходив з того, що рішенням у справі № 917/154/15 визнано право власності та витребувано від позивача спірне нерухоме майно і у цьому випадку введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений, полягає у внесенні запису про держреєстрацію за власником права власності на нерухоме майно; рішення суду у справі № 917/154/15 є належною підставою для внесення до Реєстру запису про держреєстрацію права власності на нерухоме майно, у зв`язку з чим в даному випадку не потрібно окремо скасовувати запис про держреєстрацію права власності за відповідачем, що відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 07.11.2018 у справі № 488/5027/14-ц.

3. Короткий зміст касаційної скарги та узагальнюючі доводи інших учасників справи

3.1. У касаційній скарзі позивач просить скасувати постанову апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

3.2. На обґрунтування касаційної скарги заявник посилається на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права, а саме статей 26, 27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" з урахуванням висновку щодо застосування вказаних норм у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 07.11.2018 у справі № 488/5027/14-ц, від якого скаржник просить Верховний Суд відступити (п.2 ч.2 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України).

3.3. Відповідач-2 (Державний реєстратор Департаменту з питань реєстрації Сирота К.О.) подав відзив на касаційну скаргу позивача, де посилаючись на законність і обґрунтованість оскарженого рішення просить залишити його без змін, а касаційну скаргу позивача - без задоволення.

3.4. Керівник Полтавської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону подав відзив на касаційну скаргу позивача, де також вказуючи на законність оскарженого рішення просить залишити його без змін, а касаційну скаргу позивача - без задоволення.

3.5. Третя особа (ДП Міністерства оборони України "Укрвійськбуд") подала відзив на касаційну скаргу позивача, де зазначає про законність і обґрунтованість оскарженого рішення і просить його залишити без змін, а касаційну скаргу позивача - без задоволення.

3.6. Відповідач-1 (Міністерство оборони України) подав відзив на касаційну скаргу позивача, в якому доводить те, що апеляційним судом прийнято законне і обґрунтоване рішення, просить його залишити без змін, а касаційну скаргу позивача - без задоволення.

3.7. Відзив Кабінету Міністрів України на касаційну скаргу, поданий в електронній формі не може бути розглянуто, оскільки він підписаний електронним цифровим підписом 20.07.2021, після чого поданий до суду касаційної інстанції. Цей відзив поданий поза межами строку, визначеного ухвалою Касаційного господарського суду від 01.07.2021.

Так ухвалою Верховного Суду від 01.07.2021 визначено строк для подання відзиву на касаційну скаргу з доказами надсилання копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи, до Касаційного господарського суду до 16.07.2021.

Частиною 1 статті 295 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що учасники справи мають право подати до суду касаційної інстанції відзив на касаційну скаргу в письмовій формі протягом строку, встановленого судом касаційної інстанції в ухвалі про відкриття касаційного провадження.

Згідно частини 4 статті 13 цього Кодексу кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до положень частини 1 статті 118 вказаного Кодексу право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку.

Отже поза межами вказаного строку право на подачу відзиву відсутнє.

На підставі викладеного, зазначений відзив залишено судом без розгляду, оскільки він був поданий після закінчення строку, наданого для його подання, без наявності поважних причин.

4. Мотивувальна частина

4.1. Відповідно до приписів статті 300 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права (ч.1). Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (ч.2).

4.2. Як встановлено судами, нежитлові приміщення в громадському будинку А-2. загальною площею 364.7 кв.м за адресою: Полтавська обл., м. Полтава, вул. Європейська, 6, були 25.07.2016 зареєстровані за позивачем в Державному реєстрі прав на підставі рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації "Український правовий союз"; нежитлові приміщення загальною площею 66.5 кв.м за цією ж адресою - 18.12.2015 на підставі рішення Октябрського районного суду м. Полтави.

Також, позивач за договором іпотеки № 2885 віл 25.07.2016 є іпотекодавцем спірного нерухомого майна, а іпотекодержателем - Маковий О.В. (основне зобов`язання встановлено договором позики від 21.07.2016). На підставі цього договору іпотеки 25.07.2016 було зареєстроване обтяження: заборона на нерухоме майно.

Рішенням Господарського суду Полтавської області від 07.05.2018 у справі № 917/154/15, яке постановою Східного апеляційного господарського суду від 27.11.2019 та постановою Верховного Суду від 18.02.2020 залишено без змін, визнано за Державою Україна в особі Міністерства оборони України право власності на нерухоме майно, а саме: нежитлові приміщення в будинку за адресою: Полтавська обл., м. Полтава, вул. Європейська, 6, загальною площею 708,8 кв.м; витребувано шляхом вилучення від ТОВ "Укрінвест-груп" нерухоме майно у вигляді нежитлових приміщень в будинку за адресою: Полтавська обл., м. Полтава, вул. Європейська, 6, загальною площею 66,5 кв.м, що складають 7/100 частки нежитлового будинку та загальною площею 364,7 кв.м, що складають 37/100 частки даного нежитлового будинку, і передано Державному підприємству Міністерства оборони України.

Даним рішенням суду встановлено, що спірне майно ДП "Укрвійськбуд" було незаконно самовільно без згоди Міністерства оборони України та без рішення Кабінету Міністрів України відчужено у процедурі банкрутства, яке в судовому порядку було визнано фіктивним і вибуло із володіння держави внаслідок скоєння кримінального правопорушення.

04.02.2020 державним реєстратором Сиротою Крістіною Олександрівною за Державою Україна в особі Міністерства оборони України зареєстровано право власності на наступні об`єкти нерухомого майна:

1) на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 51008588 від 06.02.2020 року 15:49:36 год, зареєстровано право власності на: реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01; об`єкт нерухомого майна: нежитлові приміщення в громадському будинку А-2; об`єкт житлової нерухомості: Ні; Опис об`єкта: Загальна площа (кв.м): 364.7; Адреса: м. Полтава, вул. Європейська, 6. Номер обєкта в РПВН: 11591891;

2) на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 51007063 від 06.02.2020 року 15:10:56 год, зареєстровано право власності на: Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01; Об`єкт нерухомого майна: нежитлові приміщення в громадському будинку А-2, об`єкт житлової нерухомості: Ні; Опис об`єкта: Загальна площа (кв.м.): 66.5; Адреса: м. Полтава, вул. Європейська, 6.

Натомість позивач стверджує, що спірне нерухоме майно належало йому на праві власності на законних підставах, що підтверджується інформацією з Реєстрів за 04.02.2020 і 05.02.2020.

4.3. Як зазначив апеляційний суд в своїй постанові, в частині відмови у задоволенні позову щодо визнання права власності на нерухоме майно та на земельну ділянку рішення суду сторонами в апеляційному порядку не оскаржувалось.

4.4. Статтею 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (п.1 ч.1).

4.5. На момент реєстрації за Державою Україна в особі Міністерства оборони України права власності на спірне нерухоме майно, яку позивач вважає незаконною, у лютому 2020 року частиною 3 статті 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" передбачалося, що відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

4.6. Разом з тим статтею 27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (в редакції чинній на момент здійснення спірних дій державним реєстратором) державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі, зокрема, судового рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно (п.9 ч.1).

Відповідно до пункту 3 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству", що набрав чинності 16.01.2020 і яким вносились зміни, зокрема, до статті 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", судові рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що на момент набрання чинності цим Законом набрали законної сили та не виконані, виконуються в порядку, передбаченому Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" до набрання чинності цим Законом.

В попередній редакції Закону в статті 27 підставою державної реєстрації прав власності та інших речових прав було вказано рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

4.7. Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно є юридичним фактом, який полягає в офіційному визнанні та підтвердженні державою набутого особою речового права на нерухомість та є елементом в юридичному складі (сукупності юридичних фактів), який призводить до виникнення речових прав. При цьому, реєстрація права власності хоча і є необхідною умовою, з якою закон пов`язує виникнення речових прав на нерухоме майно, однак реєстраційні дії є похідними від юридичних фактів, на підставі яких виникають, припиняються чи переходять речові права, тобто державна реєстрація сама по собі не є способом набуття права власності (висновки Верховного Суду у постановах від 29.04.2020 у справі № 911/1455/19, від 20.05.2020 у справі 911/1902/19, від 28.05.2020 у справі № 910/5902/18).

4.8. Апеляційний суд при прийнятті нового рішення про відмову у задоволенні частини позовних вимог послався на правовий висновок, викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 653/1096/16-ц, згідно якого у випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про держреєстрацію за власником права власності на нерухоме майно (принцип реєстраційного підтвердження володіння нерухомістю).

Також апеляційний суд послався на висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений в постанові від 07.11.2018 у справі №488/5027/14-ц, відповідно до якого вище вказані положення статті 27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" слід розуміти так, що рішення суду про витребування з незаконного володіння відповідача нерухомого майна саме по собі є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за відповідачем (п.98). На підставі такого рішення суду для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за відповідачем, не потрібно окремо скасовувати запис про державну реєстрацію права власності за відповідачем (п.99).

4.9. Від вищевикладеного висновку у справі №488/5027/14-ц позивач в касаційній скарзі просить відступити, обґрунтовуючи таку необхідність наступним.

Відповідно до частини другої статті 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (в редакції до 16.01.2020) у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. У разі скасування судом документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав до 1 січня 2013 року, або скасування записів про державну реєстрацію прав, інформація про які відсутня в Державному реєстрі прав, запис про державну реєстрацію прав вноситься до Державного реєстру прав та скасовується.

Пунктами 51, 52 постанови Кабінету Міністрів України від 6 червня 2018 року № 484 "Деякі питання функціонування Державного реєстру речових прав на нерухоме майно" визначено, що внесення записів про скасування державної реєстрації прав здійснюється за заявою особи, заінтересованої у внесенні відповідних записів, а також у порядку, передбаченому статтею 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». У Державному реєстрі прав під час внесення записів про скасування державної реєстрації прав за допомогою програмних засобів його ведення автоматично поновлюються записи про речові права, їх обтяження, що існували до проведення державної реєстрації прав, що скасована, у разі їх наявності в Державному реєстрі прав. У разі коли в Державному реєстрі прав відсутні записи про речові права, їх обтяження, що підлягають автоматичному поновленню, а відомості про такі речові права, їх обтяження, реєстрацію яких проведено до 1 січня 2013 року відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, містяться у реєстрах (кадастрах), поновлення записів про речові права, їх обтяження, що існували до проведення державної реєстрації прав, здійснюється державним реєстратором шляхом внесення з відповідних реєстрів (кадастрів) відомостей про такі права, обтяження, передбачених пунктами 30-32 цього Порядку.

Оскільки за наведеними вище нормами законодавства наслідком скасування запису про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно є автоматичне поновлення запису про речові права, їх обтяження, що існували до проведення державної реєстрації прав, що скасована, тобто, відновлення прав власника майна у разі встановлення підстав для його витребування може здійснюватись і у вказаний спосіб, висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду у пунктах 97 - 100, 123 постанови є необґрунтованими, адже розпорядження своїм правом на захист є засадничим принципом цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Крім того, відповідно до статті 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Статтею 311Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" встановлено, що реєстраційні дії на підставі рішень судів проводяться виключно на підставі рішень, отриманих у результаті інформаційної взаємодії Державного реєстру прав та Єдиного державного реєстру судових рішень, без подання відповідної заяви заявником. Державна судова адміністрація України у день набрання законної сили рішенням суду, яке передбачає набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав, внесення змін до записів Державного реєстру прав, зупинення реєстраційних дій, внесення запису про скасування державної реєстрації прав або скасування рішення державного реєстратора, забезпечує передачу до Державного реєстру прав примірника такого судового рішення.

Це підтверджує необґрунтованість висновків викладених Великою Палатою Верховного Суду у пунктах 97 - 100, 123 постанови, оскільки встановлення судом незаконності володіння спірним майном та/або правомірності вимог щодо його витребування, повинно мати наслідком найшвидше (незалежне від строку подання заінтересованою особою заяви) скасування державної реєстрації прав. Саме у такий спосіб відбувається найбільш ефективний захист прав позивача та забезпечується стабільність цивільного обороту.

Також в обґрунтування своє позиції позивач в касаційній скарзі посилається на постанову Великої Палати Верховного Суду від 11.09.2018 у справі № 909/968/16, та вказує, що у ній зазначено, що згідно із Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" рішення суду щодо недійсності правочину не зумовлює виникнення обов`язку скасування рішення про державну реєстрацію права власності на відповідний об`єкт. Рішення суду про визнання недійсним договору не є підставою для внесення запису про скасування прав на нерухоме майно без скасування відповідного рішення про державну реєстрацію прав. У разі визнання недійсним договору, що став підставою для прийняття рішення про державну реєстрацію прав, слід одночасно заявляти вимогу про скасування вказаного рішення про державну реєстрацію прав. Такі вимоги є відповідним і законним способом судового захисту в даному випадку, оскільки за чинним Цивільним кодексом України право власності виникає з моменту його реєстрації (п.97).

4.10. При цьому позивач зазначає, що рішенням Господарського суду Полтавської області від 07.05.2018 у справі № 917/154/15 про визнання права власності за державою Україна на будівлю та витребування частки у ТОВ "Укрінвест-груп" не скасовувалась державна реєстрації прав власності ТОВ "Укрінвест-груп" на спірне майно.

4.11. Колегія суддів Верховного Суду не вважає доводи, викладені в касаційній скарзі, такими, що можуть бути підставою для скасування постанови апеляційного суду та відступу від висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених в постанові від 07.11.2018 у справі №488/5027/14-ц.

Так, враховуючи приписи статті 27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" у відповідній редакції, судове рішення про визнання права власності на нерухоме майно є підставою для державної реєстрації права власності за особою, за якою судовим рішенням було визнано речове право.

Відповідно до встановлених обставин справи саме рішення Господарського суду Полтавської області від 07.05.2018 у справі № 917/154/15 про визнання права власності за державою Україна на будівлю та витребування частки у ТОВ "Укрінвест-груп" - позивача у справі, що переглядається у касаційному порядку, стало підставою для оскаржених дій державного реєстратора.

При цьому у справі № 909/968/16, на постанову Верховного Суду в якій посилався позивач, Верховний Суд виходив з того, що підставою для задоволення позовних вимог про скасування державної реєстрації прав в Державному реєстрі поряд з вимогами про визнання недійсними договорів, що були задоволені, є те, що відповідно до законодавства судове рішення про визнання недійсними договорів саме по собі не передбачає виникнення обов`язку скасування рішення про державну реєстрацію права власності на відповідний об`єкт. Тому з метою реального захисту та відновлення порушених прав та охоронюваних законом інтересів позивача суди попередніх інстанцій, як висловився Верховний Суд, правильно зазначили про наявність правових підстав для скасування рішення приватного нотаріусу.

У наведеній справі Верховний Суд вказав, що для реального захисту та відновлення порушених прав позивача необхідно скасувати рішення про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно, оскільки оскаржувані договори не створили жодних юридичних наслідків.

Тобто у вказаній справі та у справі, що переглядається у касаційному порядку, обставини справи є відмінними, та відмінним є і застосування норм права.

4.12. Крім того, доводи скаржника пов`язані з визначенням ефективності обраного способу захисту інтересів при витребуванні майна з чужого незаконного володіння через суд з урахуванням особливостей функціонування Державного реєстру речових прав на нерухоме майно з певними особливостями відповідно до різних редакцій спеціального закону і ніяким чином не доводять незаконності дій державного реєстратора у справі.

4.13. Таким чином колегія суддів Верховного Суду вважає, що апеляційним судом було вірно застосовано норми права, а саме статті 26, 27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", правова позиція Верховного Суду, викладена в постанові від 07.11.2018 у справі №488/5027/14-ц, не мала принципового значення для вирішення справи, з урахуванням того, що підставою оскаржених дії реєстратора стало судове рішення, зокрема, про визнання права власності, яке прямо в статті 27 названого Закону визначено в якості підстави для державної реєстрації права, тому мотивів і необхідності для відступлення від вказаного вище висновку Верховного Суду не вбачається.

4.14. Відповідно до положень статті 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права (ч.1).

Враховуючи вищевикладене, касаційна скарга позивача залишається без задоволення, а постанова апеляційного суду - без змін.

4.15. Відповідно до приписів статті 129 ГПК України судові витрати покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 300, 308, 309, 315, 317 ГПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрінвест-груп" залишити без задоволення, а постанову Східного апеляційного господарського суду від 05.04.2021 у справі № 917/381/20 залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Г.М. Мачульський

Судді Є.В. Краснов

В.Ю. Уркевич