ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.07.2021 справа № 914/620/21

За позовом: Фермерського господарства «Рисовський», с.Зубра Пустомитівського району Львівської області

до відповідача: Головного управління Національної поліції у Львівській області, м. Львів

про: стягнення 540 000, 00 грн. моральної шкоди

Суддя Синчук М.М.

За участю секретаря судового засідання

Кравчук І.В

Представники учасників справи:

від позивача: Рисовський І.Г. представник;

від відповідача: Лазорко І.І. представник.

На розгляд Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява Фермерського господарства «Рисовський» до відповідача Головного управління Національної поліції у Львівській області про стягнення 396 000, 00 грн. моральної шкоди.

Ухвалою суду від 22.03.2021р. позовну заяву Фермерського господарства «Рисовський» до відповідача Головного управління Національної поліції у Львівській області про стягнення 396 000, 00 грн. моральної шкоди залишено без руху та надано позивачу строк у 10 (десять) календарних днів з дня вручення цієї ухвали для усунення недоліків, зазначених у цій ухвалі.

Ухвалою суду від 19.04.2021р. відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 05.05.2021р.

Ухвалою суду від 05.05.2021р. підготовче засідання відкладено на 07.06.2021 р.

Канцелярією Господарського суду Львівської області 07.05.2021р. зареєстровано відзив на позовну заяву.

Відзив на позовну заяву долучено до матеріалів справи.

Канцелярією Господарського суду Львівської області 07.06.2021р. зареєстровано відповідь на відзив на позовну заяву.

Відповідь на відзив на позовну заяву долучено до матеріалів справи.

Канцелярією Господарського суду Львівської області 07.06.2021р. зареєстровано клопотання позивача про збільшення позовних вимог.

Клопотання про збільшення розміру позовних вимог прийнято до розгляду.

До канцелярії господарського суду 22.06.2021р. подано заяву позивача про призначення розгляду справи на іншу дату, оскільки позивач 05.07.2021р. прийматиме участь в іншому судовому засіданні.

До канцелярії господарського суду 05.07.2021р. подано заяву представника про відкладення розгляду справи у зв`язку з перебуванням повноважного представника у відпустці.

Ухвалою суду від 05.07.2021р. закрито підготовче провадження у справі №914/620/21, розгляд справи №914/620/21 по суті призначено на 26.07.2021 р.

У судове засідання 26.07.2021р. представник позивача з`явився. Підтримав позовні вимоги повністю у збільшеному розмірі. До матеріалів справи позивачем долучено докази звернення позивача до Пустомитівського районного управління НП ГУНП у Львівській області від 30.06.2021 р. щодо ходу досудового розслідування кримінального правопорушення.

У судове засідання 26.07.2021р. представник відповідача з`явився. Позовні вимоги заперечив з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

У судовому засіданні 26.07.2021р. проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Аргументи позивача.

Позивачем в ході розгляду справи збільшено розмір позовних вимог, відтак позивач просить суд стягнути з відповідача 540 000, 00 грн моральної шкоди.

Позовні вимоги обґрунтовані завданими відповідачу втратами немайнового характеру, що настали у зв`язку з приниженням його ділової репутації, вчинення дій, спрямованих на зниження престижу і підриву довіри до діяльності господарства збоку жителів та організацій, протягом часу нерозслідуванням відповідачем кримінальних правопорушень за заявою позивача.

Аргументи відповідач.

Відповідач заперечив проти заявлених позовних вимог з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

Зокрема, відповідач зазначає, що доказами заподіяння позивачу моральної шкоди мають слугувати висновки психолого психіатричної експертизи, однак відповідних висновків позивачем до матеріалів справи не долучено.

У позові не доведено наявності вини відповідача, безпосереднього причинного зв`язку між неправомірними, на думку позивача, діями відповідача та заподіяною моральною шкодою.

Обставини, встановлені судом.

За наслідками звернення до слідчого відділення Шевченківського РВ ЛМУ ГУМВС України у Львівській області 12.12.2013 року (попередня правова кваліфікація кримінального правопорушення: ч. 1 ст. 382 КК України) внесено відомості про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0004557.

Вказаному зверненню передувало подання відділу державної виконавчої служби Пустомитівського районного управління юстиції у Львівській області від 22.08.2012 року №/09-36/8717 до прокуратури Пустомитівського районного Львівської області про притягнення боржника (згідно наказу Господарського суду Львівської області від 13.10.1994 , справа №5/79, стягувач: фермерське господарство «Рисовський», боржник Зубрянська сільська рада Ради народних депутатів) до кримінальної відповідальності.

В матеріалах справи міститься подання (повідомлення) державного виконавця до Шевченківського РВ ЛМУ ГУМВСУ у Львівській області про притягнення винних осіб до кримінальної відповідальності за невиконання рішення суду.

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 15.08.2017 року у справі №461/5320/17 скаргу ОСОБА_1 на постанову від 12.06.2014 року про закриття кримінального провадження задоволено частково; скасовано постанову старшого слідчого СВ Галицького РВ ЛМУ ГУМВС України у Львівській області від 12.06.2014 року про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0004557 від 12.12.2013 року; матеріали кримінального провадження направлено до Галицького РВ ЛМУ ГУМВС України у Львівській області для продовження досудового розслідування.

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 21.07.2020 року у справі №461/4784/20 скаргу ОСОБА_1 на постанову від 27.03.2019 року про закриття кримінального провадження задоволено частково; скасовано постанову старшого слідчого СВ Галицького ВУ ГУ НП у Львівській області від 27.03.2019 року про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0004557.

Висновки суду.

Статтею 56 Конституції України визначено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади органів місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень.

Статтями 1173, 1174 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

У своїй постанові від 12 березня 2019 року Велика Пала Верховного Суду вказала: «необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 ЦК України».

Відповідно до статті 1 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод Високі Договірні Сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі I цієї Конвенції.

За змістом зазначеної статті поряд із негативним зобов`язанням, невиконання Україною якого позивач не оскаржив, держава має позитивні зобов`язання гарантувати ефективне використання визначених Конвенцією прав кожному, хто перебуває під її юрисдикцією. Порушення кожного з цих зобов`язань є самостійною підставою відповідальності держави.

Стосовно права, гарантованого статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, такі позитивні обов`язки згідно з практикою ЄСПЛ можуть передбачати певні заходи, необхідні для захисту права власності, а саме: у матеріальному аспекті держава має забезпечити у своїй правовій системі юридичні гарантії реалізації права власності (превентивні обов`язки) та засоби правового захисту, за допомогою яких потерпілий від втручання у це право може його захистити, зокрема, вимагаючи відшкодування збитків за будь-яку втрату (компенсаційні обов`язки) (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ від 03 квітня 2012 року у справі «Котов проти Росії» (Kotov v. Russia), заява № 54522/00, § 113); у процесуальному аспекті, хоча стаття 1 Першого протоколу до Конвенції не встановлює чітких процедурних вимог, існування позитивних обов`язків процесуального характеру відповідно до цього положення визнані ЄСПЛ як у справах, що стосуються державних органів, так і у спорах між приватними особами (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «Котов проти Росії», § 114).

Суд встановив, що станом на час розгляду справи досудове розслідування у кримінальному провадженні, щодо притягнення боржника (згідно наказу Господарського суду Львівської області від 13.10.1994 , справа №5/79, стягувач: фермерське господарство «Рисовський», боржник Зубрянська сільська рада Ради народних депутатів) до кримінальної відповідальності, триває. Тобто, у суду відсутні відомості про те, що держава провела об`єктивне та незалежне ефективне розслідування в межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0004557 від 12.12.2013 року.

Оскільки Конвенція покликана захищати права, які є практичними й ефективними, порушення державою будь-якого з конвенційних обов`язків може зумовлювати необхідність присудження за це компенсації. Така компенсація може мати різні форми та встановлюватися, зокрема, залежно від виду порушення (наприклад, вирішення проблеми відповідальності держави за порушення права заявників на доступ до їхнього майна: рішення ЄСПЛ від 29 червня 2004 року щодо суті та від 13 липня 2006 року щодо справедливої сатисфакції у справі «Доган та інші проти Туреччини» (Dogan and Others v. Turkey), заява № 8803-8811/02 й інші; рішення ЄСПЛ від 16 червня 2015 року щодо суті у справі «Чірагов та інші проти Вірменії» (Chiragov and Others v. Armenia), заява № 13216/05, § 188-201; рішення ЄСПЛ від 16 червня 2015 року щодо суті у справі «Саргсян проти Азербайджану» (Sargsyan v. Azerbaijan), заява № 40167/06, § 152-242).

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження (стаття 13 Конвенції).

Засоби юридичного захисту, які вимагаються за статтею 13 Конвенції, повинні бути ефективними як у теорії, так і на практиці; використанню засобів захисту не повинні невиправдано та необґрунтовано перешкоджати дії чи бездіяльність органів влади держави-відповідача.

Згідно з частиною першою статті 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Ефективність національного засобу правового захисту за змістом статті 13 Конвенції не залежить від упевненості в сприятливому результаті провадження. Ефективність має оцінюватися за можливістю виправлення порушення права, гарантованого Конвенцією, через поєднання наявних засобів правового захисту.

Розумність тривалості провадження повинна визначатись у контексті відповідних обставин справи та з огляду на критерії, передбачені прецедентною практикою ЄСПЛ, зокрема складність справи, поведінку заявника, а також органів влади, пов`язаних зі справою (див. mutatis mutandis $ 67 рішення ЄСПЛ від 25 березня 1999 року у справі «Пелісьє і Сассі проти Франції» (Pelissier and Sassi v France); $ 35 рішення ЄСПЛ від 27 червня 1997 року у справі «Філіс проти Греції» (№ 2, Philis v. Greece), заява № 19773/92). Стаття 13 Конвенції не вимагає надання спеціального засобу правового захисту від надмірної тривалості провадження; достатніми можуть бути загальні конституційні та судові позови.

Суд встановив певні факти, які можуть свідчити про надмірну тривалість досудового розслідування. Так, два рази, а саме ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 15.08.2017 року у справі №461/5320/17 скасовано постанову старшого слідчого СВ Галицького РВ ЛМУ ГУМВС України у Львівській області від 12.06.2014 року про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0004557 від 12.12.2013 року; ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 21.07.2020 року у справі №461/4784/20 скасовано постанову старшого слідчого СВ Галицького ВУ ГУ НП у Львівській області від 27.03.2019 року про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0004557.

Ураховуючи викладене, встановлені судом факти можуть свідчити про надзвичайну тривалість досудового розслідування у справі.

Суд констатує, що саме ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 15.08.2017 року у справі №461/5320/17 вперше встановлено, що слідчим СВ Галицького РВ ЛМУ ГУ МВС Укарїни у Львівській області Ангеленюк А.-М.Ю. не вжито всіх необхідних заходів для встановлення істини у справі (кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0004557 від 12.12.2013 р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.382 КК України.), не проведено усіх необхідних слідчих дій, що свідчить про неповноту проведеного досудового розслідування, встановлено, що оскаржувана постанова від 12 червня 2014 року про закриття кримінального провадження є неповною, передчасною, такою, що винесена з порушенням норм КПК України, та відповідно скасовано постанову від 12 червня 2014 року про закриття кримінального провадження.

Розслідування триває з 12 грудня 2013 року дотепер, що на дату звернення до суду позивача з позовною заявою у 2021 році становило більше 7 років. За такий строк орган досудового розслідування мав би або закрити провадження, або звернутися до суду з обвинувальним актом.

Надмірна тривалість кримінального провадження здатна призвести до моральних страждань особи, зумовлених тривалою невизначеністю спірних правовідносин; необхідністю відвідування органів досудового розслідування; неможливістю здійснювати звичайну щоденну діяльність; підривом репутації тощо.

Таким чином психологічне напруження, розчарування, внаслідок порушення органом держави прав людини, навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я, можуть свідчити про заподіяння моральної шкоди.

При цьому суд виходить з презумпції, що порушення прав людини з боку суб`єктів владних повноважень прямо суперечить конституційним гарантіям (ст. 3, 19 Конституція України) і безумовно викликає негативні емоції.

Отже негативні емоції позивача внаслідок тривалого розслідування кримінального правопорушення перебувають в причинному зв`язку із діями Відповідача, а відтак завдали Позивачу моральної шкоди.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції позивач може претендувати на компенсацію за шкоду, спричинену надмірною тривалістю кримінального провадження, якщо доведе факт надмірної тривалості досудового розслідування і те, що тим самим йому було завдано матеріальної чи моральної шкоди, та обґрунтує її розмір.

Наведена мотивація господарського суду узгоджується з позицією Верховного Суду у справі № 201/7621/17 від 04.11.2020.

Виходячи з вимог розумності та справедливості, з урахуванням тих обставин, що наведені вище, суд вважає достатньою сатисфакцією стягнення з Держави грошової компенсації у розмірі 40 000 грн з розрахунку 10 000, 00 грн/рік за період серпня 2017-липня 2021 року.

Судові витрати.

У відповідності до ч. 1 ст. 123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Так, п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України встановлено, що судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Разом з тим, відповідно до ч. 2 ст. 129 ГПК України, судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в дохід бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору.

Керуючись статтями 10, 12, 20, 73, 76, 79, 123, 126, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 252 ГПК України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Головного управління Національної поліції у Львівській області (79007, Львівська обл., місто Львів, площа Генерала Григоренка, будинок 3, ідентифікаційний код 40108833) на користь Фермерського господарства «Рисовський» (81135, Львівська обл., Пустомитівський р-н, село Зубра, ідентифікаційний код 19324981) 40 000, 00 грн моральної шкоди.

3. Стягнути з Головного управління Національної поліції у Львівській області (79007, Львівська обл., місто Львів, площа Генерала Григоренка, будинок 3, ідентифікаційний код 40108833) в дохід бюджету пропорційно розміру задоволених вимог 600, 00 грн судового збору.

4. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

5. Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 241 ГПК України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Західного апеляційного господарського суду в порядку, встановленому розділом IV ГПК України.

Повний текст рішення виготовлено 28.07.2021.

Суддя М.М. Синчук