ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" липня 2021 р. Справа№ 927/439/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Яковлєва М.Л.

суддів: Шаптали Є.Ю.

Станіка С.Р.

за участю секретаря судового засідання: Пнюшкова В.Г.

за участю представників учасників справи згідно протоколу судового засідання від 22.07.2021 року у справі №927/439/21 (в матеріалах справи).

Розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги адвокатського об`єднання "Ревелін інформейшн груп"

на ухвалу Господарського суду Чернігівської області від 07.06.2021

у справі № 927/439/21 (суддя Шморгун В.В.)

за позовом адвокатського об`єднання "Ревелін інформейшн груп"

до товариства з обмеженою відповідальністю "БУ-1 Прилуки"

про стягнення 63 823,36 грн.

В С Т А Н О В И В :

Адвокатське об`єднання "Ревелін інформейшн груп" (далі - АО "Ревелін інформейшн груп", позивач) звернулось до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "БУ-1 Прилуки" (далі - ТОВ "БУ-1 Прилуки", відповідач) про стягнення 42 500,00 грн боргу за надані юридичні послуги, 21 250,00 грн штрафу та 73,36 грн - 3% річних.

При цьому, позивач під час розгляду в суді першої інстанції подав заяву про забезпечення позову, в якій просив:

- накласти арешт з державною реєстрацією арешту в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна на рухоме майно: екскаватор гусеничний (реєстраційний номер: НОМЕР_1 , марка DOOSAN SOLAR 225LC-V, рік випуску: 2008 рік, заводський номер: НОМЕР_2 , двигун № НОМЕР_3 );

- заборонити ТОВ «БУ-1 Прилуки», а також будь-яким іншим особам вчиняти будь-які прямі або опосередковані дії щодо відчуження, міни, передачі в заставу, передачі у будь-який спосіб іншим особам рухомого майна: екскаватора гусеничного (реєстраційний номер: НОМЕР_1 , марка DOOSAN SOLAR 225LC-V, рік випуску: 2008 рік, заводський номер: НОМЕР_2 , двигун № НОМЕР_3 ).

Заяву про забезпечення позову обґрунтовано такими обставинами: ТОВ «БУ-1 Прилуки» анульовано статус платника ПДВ за рішенням податкового органу з 12.12.2018; на нерухоме майно, належне відповідачу (три нежитлових приміщення в с. Івківці Прилуцького району Чернігівської області) накладено арешт; рухоме майно (екскаватор гусеничний) виставлено на продаж; згідно з відомостями Єдиного державного реєстру боржників щодо відповідача відкрите виконавче провадження № 65320920 про стягнення коштів.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 07 червня 2021 року у справі № 927/439/21 у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні заяви про забезпечення позову суд першої інстанції виходив із того, що позивач не надав суду належних та допустимих доказів, які свідчать про можливе істотне ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду, або позбавлення заявника можливості ефективно захистити порушені чи оспорюванні права та інтереси у разі невжиття таких заходів забезпечення позову.

Не погоджуючись із прийнятою ухвалою, АО "Ревелін інформейшн груп" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Чернігівської області від 07 червня 2021 року у справі № 927/439/21 та ухвалити нове судове рішення, яким заяву про забезпечення позову задовольнити.

В обґрунтування апеляційної скарги АО "Ревелін інформейшн груп" покликається на порушення судом при постановленні ухвали норм процесуального права, вказує, що при ухваленні судового рішення суд застосував формальний підхід.

Скаржник стверджує, що, зазначені обставини:

- анулювання статусу платника податків відповідача унеможливило ведення господарської діяльності;

- на нерухоме майно, що належить відповідачу (три нежитлових приміщення в с. Івківці Прилуцького району Чернігівської області) накладено арешт;

- рухоме майно екскаватор гусеничний (реєстраційний номер: НОМЕР_1 , марка DOOSAN SOLAR 225LC-V, рік випуску: 2008 рік, заводський номер: НОМЕР_2 , двигун № НОМЕР_4 ) виставлено на продаж, що підтверджується оголошеннями на сайті "AUTO.RIA";

- згідно з відомостями Єдиного реєстру боржників стосовно ТОВ «БУ-1 Прилуки» відкрито виконавче провадження № 65320920 про стягнення коштів, а отже, за рахунок належного відповідачу нерухомого майна може бути задоволено вимоги інших стягувачів,

є достатніми для прийняття судового рішення про забезпечення позову.

При цьому, позивач вважає, що суд першої інстанції зробив неправильні висновки, не узявши до уваги, що відповідач тривалий час ухиляється від виконання зобов`язання перед позивачем; адекватність заявленого заходу забезпечення позову у вигляді арешту на майно відповідає заявленим вимогам; накладення арешту на рухоме майно унеможливить його відчуження.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.07.2021, справу № 927/439/21 передано на розгляд колегії суддів у складі: Яковлєв М. Л. - головуючий суддя; судді - Шаптала Є. Ю., Станік С. Р.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.07.2021 поновлено АО "Ревелін інформейшн груп" пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою АО "Ревелін інформейшн груп" на ухвалу Господарського суду Чернігівської області від 07 червня 2021 року у справі № 927/439/21; розгляд справи призначено на 22.07.2021 о 10 год 40 хв; встановлено учасникам справи строк для подачі всіх заяв (відзивів) та клопотань в письмовій формі протягом п`яти днів з дня вручення даної ухвали.

21.07.2021 на електрону адресу Північного апеляційного господарського суду від АО "Ревелін інформейшн груп" надійшло клопотання про розгляд апеляційної скарги без його участі.

22.07.2021 у судове засідання представник відповідача не з`явився та про причини неявки не повідомив суд, хоча про час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, в порядку, встановленому чинним процесуальним законом.

Суд апеляційної інстанції з метою дотримання процесуальних строків розгляду апеляційної скарги, беручи до уваги подане позивачем клопотання та враховуючи те, що явка представників сторін обов`язковою не визнавалась, а участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком учасника справи, зважаючи на відсутність обґрунтованих клопотань про відкладення розгляду справи, а також нез`явлення учасників справи не перешкоджає вирішенню спору, дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності учасників справи.

Відповідач також не скористався своїм правом згідно ч.1 ст.263 ГПК України та не надав суду відзив на апеляційну скаргу, що згідно ч.3 ст. 263 ГПК не перешкоджає перегляду оскаржуваного судового рішення.

Згідно з п. 4 частини першої ст. 255 ГПК України окремо від рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції, зокрема, про відмову у забезпеченні позову.

За змістом частини першої ст. 271 ГПК України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Згідно із ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваної ухвали суду, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржувана ухвала суду першої інстанції не підлягає скасуванню чи зміні, виходячи з наступного.

Предметом судового розгляду є питання наявності правових підстав для вжиття заходів забезпечення.

Згідно зі статтею 136 ГПК України, господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною першою ст. 137 ГПК України встановлено, що позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною щодо відповідача чи інших осіб вчиняти певні дії.

Обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову.

Отже, у вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості, адекватності та співмірності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

За своєю суттю інститут забезпечення позову є інститутом попереднього судового захисту, метою запровадження якого є гарантування виконання рішення суду у випадку задоволення позову за умови існування очевидної небезпеки шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Одним із принципів господарського судочинства є диспозитивність, суть якого визначена у ст. 14 ГПК України та полягає в тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Отже, враховуючи загальні вимоги, передбачені статтею 73 ГПК України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову та їх оцінка судами з належним відображенням у судових рішеннях висновків здійсненої оцінки.

Так, згідно зі статтями 73, 74, 77, 78 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Відтак, з урахуванням вимог, передбачених статтями 73, 74, 76 ГПК України, достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо).

Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Отже, наведене свідчить, що в кожному конкретному випадку, розглядаючи заяву про забезпечення позову суду належить встановити наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду у разі задоволення позову. При цьому обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника.

Подібна правова позиція викладена, зокрема, у постанові Верховного Суду від 13.01.2020 по справі № 922/2163/17, від 03.04.2020 у справі № 904/4511/19.

Законом не визначається перелік відповідних доказів, які повинна надати особа до суду під час звернення з заявою про забезпечення позову, а тому суди у кожному конкретному випадку повинні оцінювати їх на предмет достатності, належності, допустимості та достовірності.

Тобто, позивач повинен аргументувати: імовірність утруднення або невиконання рішення господарського суду, шляхом надання доказів на підтвердження існування обставини утруднення чи можливого невиконання рішення суду в разі задоволення позову; наявність зв`язку між конкретним заходом забезпечення і предметом позовної вимоги; взаємопов`язаність заходу забезпечення з обставиною утруднення виконання чи невиконання рішення господарського суду, а саме, що обраний спосіб забезпечення спроможний запобігти відповідним утрудненням.

Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами існує спір щодо виконання відповідачем зобов`язань за договором №20/07/2020 про надання правової допомоги від 20.07.2020 та додаткової угоди від 05.04.2021. Внаслідок невиконання зобов`язання позивач просив стягнути борг у розмірі 42 500,00 грн, 21 250,00 грн штрафу та 73,36 грн - 3% річних.

Позивач, обгрунтовуючи звернення з даною заявою про забезпечення позову, вказував на те, що анулювання статусу платника податків відповідача унеможливило ведення господарської діяльності; на нерухоме майно, що належить відповідачу накладено арешт; рухоме майно (екскаватор гусеничний) виставлено на продаж, що підтверджується оголошеннями на сайті "AUTO.RIA"; відкрите виконавче провадження № 65320920 про стягнення коштів за заявою іншого стягувача.

На переконання позивача саме ці обставини можуть зумовити ускладнення виконання рішення.

Суд установив, що станом на 22.07.2021 рішенням від 12 липня 2021 року позовні вимоги АО "Ревелін інформейшн груп" задоволено частково та стягнуто з відповідача 42 500,00 грн, 21 250,00 грн штрафу та 69,86 грн - 3% річних заборгованості за надані послуги.

Однак заявлені в апеляційній скарзі арґументи, на переконання суду апеляційної інстанції, не є тими обставинами, які б могли свідчити про вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання в межах цього спору або слугувати підставою для висновку про неможливість чи істотне ускладнення в майбутньому виконання судового рішення, оскільки є лише припущеннями, не підтвердженими належними доказами (аналогічна правова позиція висловлена у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 25.02.2019 у справі №922/2673/18, від 02.04.2019 у справі №918/702/18, від 10.10.2019 у справі № 904/1478/19, від 25.09.2020 у справі № 910/1762/20, від 12.05.2020 у справі № 910/14149/19).

При цьому, обставини імовірного продажу нерухомого майна - екскаватора, суд першої інстанції детально дослідив.

Колегія суддів, перевіривши повноту, всебічність дослідження обставин та відповідність висновків за результатами такого дослідження, погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач не довів належними доказами того, що оголошення, розміщене за посиланням: https://auto.ria.com/uk/auto_doosan_solar_29851098.html, стосується відчуження майна (екскаватора), яке належить відповідачу на праві власності, а відтак і не довів вчинення відповідачем дій, спрямованих на його відчуження.

Що стосується інших доводів, то в межах розгляду справи судом встановлено, що заявлення ТОВ "БУ-1 Прилуки" у відповіді на претензію про те, що грошові кошти на рахунках останнього відсутні, не може бути беззаперечним доказом, що такі кошти відсутні за увесь період з відповідної дати і до теперішнього часу.

Натомість анулювання статусу платника податків, відкрите виконавче провадження за заявою іншого стягувача, - не є критеріями, за якими остаточно встановлюється неплатоспроможність боржника, без урахування інших факторів.

Крім того, в матеріалах справи наявна копія відповіді відповідача на претензію позивача, в якій підтверджує наявність заборгованості та запевняє, що заборгованість у розмірі 45 000,00 грн буде перерахована в найкоротший час.

З огляду на викладене, апеляційний господарський суд вважає, що викладені обставини не надають суду можливості дійти беззаперечних висновків про вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання судового рішення в майбутньому чи наявності обґрунтованих припущень про імовірність неможливості його виконання та, відповідно, не можуть визначатися як підстава для вжиття заходів забезпечення позову.

Як зазначено вище, заходи забезпечення позову повинні відповідати принципу адекватності, оскільки обрання належного, відповідно до предмета спору, заходу забезпечення позову сприяє дотриманню принципу співвіднесення виду заходу забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, що зрештою дає змогу досягти: збалансованості інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичного виконання судового рішення в разі задоволення позову та, як наслідок, ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, які не є учасниками цього судового процесу.

При цьому, суд апеляційної інстанції наголошує, що піддані арешту грошові кошти обмежуються розміром позову та можливими судовими витратами, а арешт майна має стосуватись майна, що належить до предмета спору.

З матеріалів справи вбачається, що предметом позовних вимог у справі є стягнення грошових коштів, тоді як, заявник у своїй заяві просить забезпечити позов шляхом накладення арешту на майно та зобов`язання про заборону вчинення дій.

Тобто, у даному випадку відсутній зв`язок між обраним позивачем заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги у цій справі (стягнення грошей), оскільки накладення арешту на майно має стосуватись майна, що належить до предмета спору. Аналогічного правового висновку дійшов Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду у своїх постановах від 15.01.2019 у справі № 915/870/18, від 05.09.2019 у справі № 911/527/19, від 14.02.2020 у справі № 916/2278/19, від 26.11.2020 у справі № 911/949/20, від 24.05.2021 у справі № 910/3158/20.

За таких обставин вимоги заявника, наведені у заяві про забезпечення позову щодо накладення арешту на майно відповідача, забороною відповідачу та іншим особам вчиняти дії не є співмірними з позовними вимогами, що є додатковою підставою для відмови в задоволенні заяви про забезпечення позову.

З урахуванням наведеного та встановлених у даній справі обставин, колегія суддів вважає, що місцевим господарським судом правомірно відмовлено в задоволенні заяви про забезпечення позову, оскільки позивачем належними і допустимими доказами в розумінні приписів ст. ст. 76, 77 ГПК України не було доведено обставин, з якими закон пов`язує застосування заходів забезпечення. Заява про вжиття заходів забезпечення позову не містить обґрунтованих мотивів та посилань на докази, на підставі яких можна було б дійти висновку про доцільність та необхідність забезпечення позову у визначений заявником спосіб та ймовірність утруднення виконання рішення господарського суду, у разі його невжиття.

Порушень або неправильного застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права колегією суддів під час перегляду справи не встановлено.

Доводи, наведені скаржником в апеляційній скарзі, колегією суддів до уваги не приймаються з огляду на те, що вони є необґрунтованими та такими, що спростовуються вищевикладеним та матеріалами справи. Також, відсутні підстави для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення в розумінні ст. 269, 277 ГПК України з викладених в апеляційній скарзі обставин.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що Європейський суд з прав людини в рішенні у справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").

Підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване судове рішення, яким відмовлено в задоволенні заяви про забезпечення позову, відповідає законодавству та матеріалам справи, а тому відсутні підстави для його скасування чи зміни. Колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Судові витрати на підставі ст.129 ГПК України покладаються на скаржника.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 129, 252, 255, 269, 270, 271, 273, 275, 276, 281-285 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

1.Апеляційну скаргу адвокатського об`єднання "Ревелін інформейшн груп" на ухвалу Господарського суду Чернігівської області від 07.06.2021 у справі № 927/439/21 залишити без задоволення.

2.Ухвалу Господарського суду Чернігівської області від 07.06.2021 у справі №927/439/21 залишити без змін.

3.Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на скаржника.

4.Матеріали справи №927/439/21 повернути до Господарського суду Чернігівської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст судового рішення складено та підписано 26.07.2021.

Головуючий суддя М.Л. Яковлєв

Судді Є.Ю. Шаптала

С.Р. Станік