ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

"22" липня 2021 р.м. Одеса Справа № 916/1717/21

Господарський суд Одеської області у складі:

судді В.С. Петрова

при секретарі судового засідання Г.С. Граматик

за участю представників:

від позивача - Головатюк І.М.,

від відповідачів:

1) Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) - не з`явився;

2) Другого Малиновського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) - не з`явився;

розглянувши у підготовчому засіданні справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Бізнес-Центр "Якорь" до Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) та Другого Малиновського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) про зняття арештів з рухомого майна, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Бізнес-Центр "Якорь" звернулось до господарського суду Одеської області з позовною заявою до Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) та Другого Малиновського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) про:

- зняття арешту з рухомого майна, накладеного постановою Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про арешт майна боржника, серія та номер 65249681 від 26.04.2021 р., яке належить ТОВ "Бізнес-Центр "Якорь", а саме з: транспортного засобу марки PEUGEOT, модель PARTNER, 2018 року випуску, номер шасі НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , колір - білий, тип - спеціалізований/вантажний - спеціалізований/- фургон малотоннажний - В; транспортного засобу марки RENAULT, модель DOKKER, 2017 року випуску, номер шасі - НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_4 , колір - білий, тип - загальний / легковий - загальний / - універсал - В;

- зняття арешту з рухомого майна, накладеного постановою Другого Малиновського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про арешт майна боржника, серія та номер 64086569 від 10.02.2021 р., яке належить ТОВ "Бізнес-Центр "Якорь", а саме з: транспортного засобу марки PEUGEOT, модель PARTNER, 2018 року випуску, номер шасі НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , колір - білий, тип - спеціалізований/вантажний - спеціалізований/- фургон малотоннажний - В; транспортного засобу марки RENAULT, модель DOKKER, 2017 року випуску, номер шасі - НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_4 , колір - білий, тип - загальний / легковий - загальний / - універсал - В.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на наступне.

17 червня 2020 р. між ТОВ "Бізнес-Центр "Якорь" та ТОВ "Скайтек Строй" був укладений договір застави транспортних засобів, посвідчений Делі Н.Г. приватним нотаріусом Одеською міського нотаріального округу за № 797, відповідно до якого забезпечується виконання ТОВ "Скайтек Строй" зобов`язань за договором підряду № 1/12/19 від 19.12.2019 р., що укладений між ТОВ "Бізнес-Центр "Якорь" та ТОВ "Скайтек Строй".

Так, позивач зазначає, що відповідно до п. 2.4 ухвали господарського суду Одеської області по справі № 916/3271/20 від 21 квітня 2021 року предметом застави є: транспортний засіб марки PEUGEOT, модель PARTNER, 2018 року випуску, номер шасі НОМЕР_5 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , колір - білий, тип спеціалізований/вантажний - спеціалізований /- фургон малотоннажний - В; транспортний засіб марки RENAULT, модель DOKKER, 2017 року випуску, номер шасі: НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_6 , колір - білий, тип - загальний / легковий - загальний / - універсал - В.

При цьому позивач зауважує, що відповідно до п. 2.5 ухвали господарського суду Одеської області по справі № 916/3271/20 від 21 квітня 2021 року, ТОВ "Скайтек Строй" визнає право власності за ТОВ "Бізнес-Центр "Якорь" на вказані в п.2.4 цієї угоди транспорті засоби та зобов`язується не пізніше 15.05.2021 р. видати на вказану ТОВ "Бізнес-Центр "Якорь" особу довіреність для оформлення (реєстрацію) права власності на ці транспортні засоби за ТОВ "Бізнес-Центр "Якорь". Передача транспортних засобів у власність ТОВ "Бізнес-Центр "Якорь" не потребує укладення додаткових договорів.

Отже, за ствердженнями позивача, ТОВ "Бізнес-Центр "Якорь" відповідно до ухвали господарського суду Одеської області по справі № 916/3271/20 від 21 квітня 2021 року є законним власником вищезазначених автомобілів. Однак? позивач зауважує, що ТОВ "Бізнес-Центр "Якорь" не може виконати вказану ухвалу господарського суду Одеської області від 21.04.2021 р. шляхом реєстрації за собою вищезазначених транспортних засобів у зв`язку із тим, що на все майно ТОВ "Скайтек Строй", в тому числі і на транспортні засоби, накладено арешт в межах виконавчих проваджень № 65249681 (Перший Малиновський ВДВС у м. Одесі Південного МУМЮ), № 64086569 (Другий Малиновський ВДВС у м. Одесі Південного МУМЮ).

Наразі позивач зауважує, що у відповіді Першого Малиновського ВДВС у м. Одесі Південного МУМЮ від 09.06.2021 р. № 18878 на заяву ТОВ "Бізнес-Центр "Якорь" про скасування арешту з вищезазначених транспортних засобів, зазначається, що згідно до статті 59 Закону України "Про виконавче провадження" особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.

Як вказує позивач, відповідно до витягу з державного реєстру обтяжень рухомого майна постановою про арешт майна боржника, серія та номер: 65249681 від 26.04.2021 р. головним державним виконавцем Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Теличко Н.Б. накладено арешт на все рухоме майно, в тому числі на транспортні засоби, які відповідно до ухвали господарського суду Одеської області належать позивачу.

Між тим позивач вказує, що згідно відповіді Другого Малиновського ВДВС у м. Одесі Південного МУМЮ від 14.06.2021 р. № 28913 на заяву ТОВ "Бізнес-Центр "Якорь" про скасування арешту з вищезазначених транспортних засобів, на примусовому виконання у Відділі знаходиться наказ № 916/2552/20 від 01.12.2020 р., виданий господарським судом Одеської області про стягнення з ТОВ "Скайтек Строй" на користь "Енергоінвестбуд-2008" заборгованості у розмірі 57994, 20 грн., станом на 11.06.2021 р. виконавче провадження № 64086569 відкрито, борг відповідно до наказу № 916/2552/20 від 01.12.2020 р. у розмірі 57994,20 грн. не сплачено, з огляду на що відсутні законні підстави для скасування арешту з вищевказаного рухомого майна. Також позивач додає, що 10.02.2021 р. державним виконавцем відділу було винесено постанову № 64086569 про арешт майна боржника, в тому числі на транспортні засоби, які відповідно до ухвали господарського суду Одеської області належать позивачу.

Наразі із посиланнями на ст. 59 Закону України "Про виконавче провадження" позивач вказує, що є законним власником зазначених транспортних засобів, вказане зазначено в п. 2.5 ухвали господарського суду Одеської області по справі № 916/3271/20 від 21 квітня 2021 р., з огляду на що позивач не просить визнавати право власності, оскільки вже є власником зазначених транспортних засобів, однак не має можливості зареєструвати за собою право власності, оскільки на зазначене нерухоме майно накладені арешти виконавчими органами.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 22.06.2021 р. вказану позовну заяву ТОВ "Бізнес-Центр "Якорь" (вх. № 1783/21) залишено без руху, оскільки позивачем вказано в якості позивача - ТОВ "Бізнес-Центр "Якорь", що не є повним найменуванням товариства, а також з описів вкладення вбачається, що у листах відправлення на адресу відповідачів вкладено лише додатки до позовної заяви, доказів відправлення відповідачам саме копій позовної заяви заявник не надав. Також судом встановлено, що заявником до позовної заяви не надано документів про сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, а також відповідного договору про надання правової допомоги.

01.07.2021 р. до суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "Бізнес-Центр "Якорь" надійшла заява про усунення недоліків (вх. № 17603/21), в якій позивачем вказано його повне найменування, а саме - Товариство з обмеженою відповідальністю "Бізнес-Центр "Якорь", а також надано докази направлення на адресу відповідачів копії позову, докази сплати судового збору у встановлених порядку і розмірі та копію договору № 06/07/20-5 про надання правової допомоги від 06.07.2020 р.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 02.07.2021 р. позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Бізнес-Центр "Якорь" прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 916/1717/21, розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження, при цьому підготовче засідання призначено на 22 липня 2021 р. о 12 год. 00 хв.

В підготовче засідання, призначене на 22.07.2021 р., представники відповідачів не з`явилися.

Згідно ч. 1 ст. 177 ГПК України завданнями підготовчого провадження є: 1) остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу; 2) з`ясування заперечень проти позовних вимог; 3) визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів; 4) вирішення відводів; 5) визначення порядку розгляду справи; 6) вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті.

Як вбачається із матеріалів позовної заяви ТОВ "Бізнес-Центр "Якорь", позивач фактично оскаржує невчинення відповідачами дій зі скасування арештів, накладених в межах виконавчих проваджень № 65249681 та № 64086569 на транспортні засоби, а саме т/з марки PEUGEOT, модель PARTNER, 2018 р.в., номер шасі НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , та т/з марки RENAULT, модель DOKKER, 2017 р.в., номер шасі - НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_4 , законним власником яких позивач вважає себе на підставі ухвали господарського суду Одеської області від 21.04.2021 р. по справі № 916/3271/20.

Так, із матеріалів справи випливає, що 12.01.2021 р. державним виконавцем Другого Малиновського відділу державної виконавчої служби у місті Одеса Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження ВП № 64086569 з примусового виконання наказу господарського суду Одеської області № 916/2552/20 від 01.12.2020 р. щодо стягнення з ТОВ "Скайтек Строй" на користь ТОВ "Енергоінвестбуд" заборгованості у розмірі 57994,20 грн. У межах вказаного виконавчого провадження державним виконавцем 10.02.2021 р. була винесена постанова про арешт майна боржника, відповідно до якої було арештовано все рухоме майно боржника - ТОВ "Скайтек Строй", у т.ч. спірні транспортні засоби.

Також судом з`ясовано, що на виконанні у Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби у місті Одеса Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) перебуває виконавче провадження ВП № 65249681, в межах якого постановою головного державного виконавця відділу від 26.04.2021 р. накладено арешт на все рухоме майно боржника - ТОВ "Скайтек Строй".

При цьому позивач, обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги посилається на те, що накладення відповідачами арештів у вказаних виконавчих провадженнях на спірні транспортні засоби порушують його права як власника вказаного рухомого майна, внаслідок чого він позбавлений змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, що обумовило звернення до суду із даним позовом відповідно до ст. 59 Закону України "Про виконавче провадження".

Так, відповідно до частини першої статті 59 Закону України "Про виконавче провадження" особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Водночас господарський суд зауважує позивачу, що накладення арешту на транспортні засоби, власником яких, як стверджує позивач, останній став відповідно до ухвали господарського суду Одеської області від 21.04.2021 р. по справі № 916/3271/20, було здійснено державним виконавцем Другого Малиновського відділу державної виконавчої служби у місті Одеса Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) в межах виконавчого провадження № 64086569 ще 10.02.2021 р., а відтак до постановлення господарським судом вказаної ухвали від 21.04.2021 р.

При цьому в порядку господарського судочинства захист майнових прав здійснюється у порядку позовного провадження та у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

У разі, якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VI ГПК України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено Законом України "Про виконавче провадження".

Наразі, з матеріалів позовної заяви не вбачається існування спору щодо права власності на це майно у іншої, крім ТОВ "Бізнес-Центр "Якорь", особи. Тобто посилання останнього у позовній заяві на норми цивільного законодавства щодо захисту права власності не заслуговують на увагу, оскільки ним не визначено особи, яка порушує це право, що свідчить про відсутність спору про право.

Статтею 14 ГПК України передбачений принцип диспозитивності господарського судочинства, який передбачає позицію позивача щодо вибору способу захисту з урахуванням тієї обставини, що роль суду зведена до організації господарського процесу, сприяння реалізації прав учасників процесу та контролю за виконанням ними законодавчо визначених обов`язків, і суд не повноважний визначати спосіб захисту без відповідного звернення зацікавленої особи, оскільки суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При цьому відповідно до ч. 1 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Згідно ч. 1 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.

За положеннями ч. 2 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Господарські суди на загальних підставах вирішують усі спори між суб`єктами господарської діяльності, а також спори, пов`язані з вимогами про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктом публічно-правових відносин, за умови, що такі вимоги не об`єднуються з вимогою вирішити публічно-правовий спір і за своїм суб`єктним складом підпадають під дію статті 4 ГПК України.

Наразі господарський суд зазначає, що Товариство з обмеженою відповідальність "Бізнес-Центр "Якорь", звернувшись до господарського суду Одеської області з позовною заявою про зняття арешту з рухомого майна, накладеного органами державної виконавчої служби, не заявляє відповідних вимог щодо вчинення відповідних дій відповідачами, натомість Товариство просить суд зняти накладений відповідачами арешт.

Відтак, вимоги ТОВ "Бізнес-Центр "Якорь" до Першого та Другого Малиновського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) про зняття арешту, заявлені позивачем у цій справі в порядку позовного провадження шляхом подання позовної заяви, не підлягають вирішенню у господарських судах.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття "суд, встановлений законом" включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних та юридичних осіб, державних і суспільних інтересів.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ. Про наведені критерії зазначено в п. 21 постанови Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі № 914/1092/18.

Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

У рішенні від 22 грудня 2009 року у справі "Безимянная проти Росії" (заява № 21851/03) ЄСПЛ наголосив, що "погоджується з тим, що правила визначення параметрів юрисдикції, що застосовуються до різних судів у рамках однієї мережі судових систем держав, безумовно, розроблені таким чином, щоб забезпечити належну реалізацію правосуддя. Заінтересовані держави повинні очікувати, що такі правила будуть застосовуватися. Однак ці правила або їх застосування не повинні обмежувати сторони у використанні доступного засобу правового захисту".

Поряд з цим слід зауважити, що відповідно до частини першої статті 326 ГПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції (частина перша статті 327 ГПК України).

При цьому гарантією прав фізичних і юридичних осіб у виконавчому провадженні є можливість оскарження дій або бездіяльності державних виконавців.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Під час виконання судових рішень сторони виконавчого провадження мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.

Відповідно до статті 339 ГПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Частиною першою статті 340 ГПК України визначено, що скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Разом з цим господарським судом з`ясовано, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Бізнес-Центр "Якорь" не є стороною зазначених вище виконавчих проваджень № 65249681 та № 64086569.

Отже, ТОВ "Бізнес-Центр "Якорь" фактично оспорюється бездіяльність органів державної виконавчої служби у виконавчих провадженнях № 65249681 та № 64086569, стороною яких позивач не являється. В свою чергу позивач не набув права на оскарження дій/бездіяльності державних виконавців в межах вказаних виконавчих проваджень в порядку ст. 339 ГПК України.

Натомість чинним законодавством України передбачений інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця особами, які не є сторонами такого виконавчого провадження.

Водночас за змістом положень статей 2, 4 та 19 Кодексу адміністративного судочинства України до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Згідно з правилами адміністративного судочинства щодо особливостей провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця за частиною першою статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду з позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Крім того, порядок оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби встановлено Законом України "Про виконавче провадження", згідно із частиною першою статті 74 якого рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Таким чином, оскільки господарським процесуальним кодексом України не врегульовано порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця особами, які не є сторонами такого виконавчого провадження, то відповідно до частини першої статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України такі спори відносяться до юрисдикції адміністративних судів та підлягають розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Подібний правовий висновок викладено, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 815/2255/16 та від 27 березня 2019 року у справі № 823/359/18.

Відповідно до статті 15 Закону України "Про виконавче провадження" сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.

Таким чином, враховуючи викладене вище та приймаючи до уваги те, що ТОВ "Бізнес-Центр "Якорь" не є стороною виконавчих проваджень № 65249681 та № 64086569 та не наділене правом на оскарження вказаних дій державних виконавців щодо винесення в межах зазначених вище виконавчих провадженням постанов про арешт майна боржника від 10.02.2021 р. та від 26.04.2021 р. в передбаченому Господарським процесуальним кодексом України порядку, господарський суд доходить висновку, що даний позов не може бути розглянуто в порядку господарського судочинства, а належить розглядати у порядку адміністративного судочинства, оскільки згідно з приписами частини першої статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України та частини другої статті 74 Закону України "Про виконавче провадження" розгляд цієї заяви віднесено до юрисдикції адміністративних судів.

Наведений висновок щодо застосування норми права до спірних правовідносин викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2019 р. у справі № 917/2267/14.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд закриває провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

Частиною 2 ст. 185 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що за результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу, зокрема, про закриття провадження у справі.

Враховуючи вищенаведені обставини, суд доходить висновку про те, що провадження у даній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Бізнес-Центр "Якорь" до Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) та Другого Малиновського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) про зняття арештів з рухомого майна підлягає закриттю, оскільки даний спір не підвідомчий господарським судом, а підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 231, ст.ст. 232-235 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

Провадження у справі № 916/1717/21 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Бізнес-Центр "Якорь" до Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) та Другого Малиновського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) про зняття арештів з рухомого майна закрити.

Ухвала набирає законної сили в порядку ст.235 ГПК України та може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня її підписання.

Повний текст ухвали підписано 26.07.2021 р.

Суддя В.С. Петров