СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" липня 2021 р. Справа № 21/89б/2011(913/630/20)

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Пелипенко Н.М., суддя Барбашова С.В. , суддя Істоміна О.А.,

за участю секретаря судового засідання Гаркуша О.Л.,

за участю представників учасників справи:

позивача (ТОВ Фінансова компанія Профкапітал) - адвокат Бєлкін Л.М., який діє на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серія ІФ № 001223 від 14.09.2017 та довіреності б/н від 03.09.2021;

1-го відповідача - не з`явився;

2-го відповідача (ТОВ "Біловодський елеватор") - не з`явився;

3-го відповідача (ТОВ Агрофірма Біловодська) - не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача - ТОВ Фінансова компанія Профкапітал (вх. № 1500Л/3) на рішення Господарського суду Луганської області від 05 квітня 2021 року (повний текст складено 12.04.2021) у справі № 21/89б/2011 (№ 913/630/20)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія Профкапітал (03150, м. Київ, вул. Предславинська, буд. 11);

до відповідачів:

1) Приватного акціонерного товариства "Міловський завод рафінованої олії "Стрілецький степ" (92500, Луганська область, Міловський район, смт. Мілове, пров. Заводський;

2) Товариства з обмеженою відповідальністю "Біловодський елеватор" (92500, Луганська область, Міловський район, смт. Мілове, пров. Заводський;

3) Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма Біловодська (04212, м.Київ, вул. Маршала Тимошенка;

про визнання недійсними договорів переведення боргу;

в межах справи про банкрутство боржника - Приватного акціонерного товариства "Міловський завод рафінованої олії "Стрілецький степ" (справа № 21/89б/2011)

ВСТАНОВИЛА:

В провадженні Господарського суду Луганської області перебуває справа № 21/89б/2011 про банкрутство боржника - ПрАТ "Міловський завод рафінованої олії "Стрілецький степ" на стадії процедури санації боржника, введеної ухвалою Господарського суду Луганської області від 13.04.2016 у справі № 21/89б/2011.

У листопаді 2020 року ТОВ Фінансова компанія "Профкапітал" звернулося до Господарського суду Луганської області з позовом до відповідачів - ПрАТ "Міловський завод рафінованої олії "Стрілецький степ" (боржника по справі про банкрутство), ТОВ "Біловодський елеватор" та ТОВ "Агрофірма Біловодська", в якому просить визнати недійсним договір переведення боргу від 28.04.2011 № 01-04-11 та визнати недійсним договір переведення боргу від 26.12.2014 № 63/1-20/14.

Господарський суд Луганської області (суддя Яресько Б.В.), розглянувши вказану позовну заяву в порядку загального позовного провадження в межах справи № 21/89б/2011 про банкрутство боржника - ПрАТ "Міловський завод рафінованої олії "Стрілецький степ", прийняв рішення від 05.04.2021 у справі № 21/89б/2011 (№ 913/630/20), яким у задоволенні позову відмовив повністю.

Рішення мотивовано відсутністю підстав для визнання договорів недійсними, оскільки позивачем не доведено, що Банк не мав волі, та був введений в оману при укладенні спірного договору, позивачем не надано будь яких доказів існування тяжких обставин, під впливом яких Банк перебував під час укладення оспорювального договору. Правочин дійсно був вчинений з метою переведення боргу з відповідача 1 на іншу особу та є підставою для виникнення прав і обов`язків сторін, характерних для даного виду правочинів, отже - не може вважатися удаваним. Суд першої інстанції також дійшов висновку про те, що істотні обставини повинні були відомі сторонам договору № 00007/Ю від 04.06.2020 про відступлення права вимоги, та мали значення для прийняття рішення позивачем щодо придбання права вимоги та для визначення ціни договору; позивачем не доведено, яким чином саме його права та законні інтереси, які виникли у нього з 04.06.2020, були порушені договором переведення боргу від 28 квітня 2011 року №01-04-11 та договором переводу боргу від 26 грудня 2014 року №63/1-20/14.

ТОВ "Фінансова компанія "Профкапітал" (позивач) 04.05.2021, тобто в межах визначеного ч. 1 ст. 256 Господарського процесуального кодексу України строку на апеляційне оскарження рішення суду, звернулося до Східного апеляційного господарського суду засобами поштового зв`язку через Господарський суд Луганської області з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення Господарського суду Луганської області від 05.04.2021 у справі № 21/89б/2011 (№ 913/630/20) та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі, покласти на 1-го відповідача судові витрати.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу ТОВ "Фінансова компанія "Профкапітал" зазначає, що судом порушено норми матеріального права, а саме ст. 514 ЦК України, суд першої інстанції не спростував того, що мало місце введення Банку в оману, посилаючись при цьому на невиконання вимог п. 2.1 договору переведення боргу від 28.04.2011, з урахуванням того, що п. 3.1 Генерального кредитного договору № 08-09-07 від 25.09.2007 передбачено, що у відповідності з діючим законодавством України забезпеченням угоди є іпотека нерухомого майна, що є власністю позичальника.

Як зазначає позивач, внаслідок прийняття постанови Донецького апеляційного господарського суду від 13.12.2017 у справі № 21/89б/2011 було з`ясовано, що станом на момент укладання договору переведення боргу від 28.04.2011 № 01-04-01 майно, передане відповідачем 1 відповідачу 2, не стало власністю відповідача 2, а тому умова збереження умов виконання Генерального кредитного договору № 08-09-07 від 25.09.2007 не виконується; однак це стало відомо Банку та відповідачу 2 лише 13.12.2017.

Позивач звертає увагу, що у постанові Донецького апеляційного господарського суду від 13.12.2017 у справі № 21/89б/2011, залишеній без змін постановою Верховного Суду від 18.06.2018, визнано, що відчуження майна здійснене відповідачем 1 нібито на вкрай невигідних умовах. При цьому, суди не врахували, що за наслідками такого відчуження відповідач 1 позбавився від боргів перед Банком. За таких умов, як стверджує позивач, слід визнати, що для Банку укладання договору переведення боргу від 28.04.2011 № 01-04-01 було на ще більш невигідних умовах, оскільки Банк отримав незабезпечений кредит.

Позивач також зазначає, що поведінка відповідача 1 є недобросовісною відповідно до п. 6 ст. 3 ЦК України і є додатковою підставою вбачати порушення законодавства при укладанні договору переведення боргу від 28.04.2011 № 01-04-01.

Таким чином, на переконання апелянта, договір переведення боргу від 28.04.2011 № 01-04-01 слід визнати недійсним, оскільки він укладений з порушенням норм ЦК України, зокрема статті 203 у системному зв`язку зі статтею 215, статей 230, 233 та п. 6 ст. 3 ЦК України.

Крім того, апелянт вважає, що договір переведення боргу є удаваним правочином, оскільки за висновком Донецького апеляційного господарського суду, викладеним в постанові від 13.12.2017, та висновком Верховного Суду, викладеним в постанові від 18.06.2018, переведенням боргу прикрите безоплатне відчуження нерухомого майна, що порушує інтереси інших кредиторів. З урахуванням пункту 59 постанови Верховного Суду від 18.06.2018 у справі № 21/89б/2011, позивач вважає доведеним, що до договору переведення боргу слід застосовувати ті ж наслідки, що і до договору відчуження нерухомого майна, а саме визнати договір переведення боргу недійсним. При цьому, позивач стверджує, що безоплатне відчуження нерухомого майна, яке відбулось у вигляді переведення боргу, відбулося як єдиний правочин, тому вважає, що визнання договору переведення боргу від 28.04.2011 № 01-04-01 є завершенням реституції щодо визнання недійсними договорів купівлі-продажу.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.05.2021 суддею-доповідачем у справі № 21/89б/2011 (913/630/20) (вх. № 1500Л/3) визначено суддю Пелипенко Н.М. та для розгляду справи сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Пелипенко Н.М., суддя Барбашова С.В., суддя Істоміна О.А.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 19.05.2021 у справі № 21/89б/2011 (913/630/20) суддею-доповідачем Пелипенко Н.М. у зв`язку з ненаданням до апеляційної скарги доказів сплати судового збору та доказів на підтвердження надсилання копій апеляційної скарги 1-му відповідачу, 2-му відповідачу та 3-му відповідачу, апеляційну скаргу залишено без руху на підставі п.п. 2, 3 ч. 3 ст. 258, ст. 259, чч. 2, 6 ст. 260 Господарського процесуального кодексу України та надано строк для усунення недоліків апеляційної скарги протягом 10 днів з дня вручення цієї ухвали.

На виконання зазначеної ухвали позивач - ТОВ "Фінансова компанія "Профкапітал" електронною поштою за вх. № 2344 від 26.05.2021 надіслав до суду платіжне доручення від 25.05.2021 № 66 на суму 6306,00 грн про сплату судового збору за подання апеляційної скарги та поштові квитанції з описами вкладення на підтвердження надсилання копій апеляційної скарги 1-му відповідачу - ПрАТ "Міловський завод рафінованої олії "Стрілецький степ", 2-му відповідачу - ТОВ "Біловодський елеватор", 3-му відповідачу - ТОВ "Агрофірма "Біловодська". Тобто скаржником усунуті недоліки апеляційної скарги, в строк, встановлений судом.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 31.05.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою позивача - ТОВ "Фінансова компанія "Профкапітал". Встановлено учасникам справи строк до 07.06.2021 для надання відзивів на апеляційну скаргу та для подання заяв та клопотань по апеляційній скарзі. Призначено справу до розгляду на 08.06.2021 о 09:45 год.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 08.06.2021 розгляд справи відкладено на 22.07.2021, враховуючи відсутність представників учасників справи в судовому засіданні, та клопотання представника керуючого санацією ПрАТ "МЗРО "Стрілецький Степ" - А.П. Кандаурової про відкладення розгляду справи.

12.07.2021 за вх. № 7885 на електронну поштову скриньку Східного апеляційного господарського суду надійшла заява представника кредитора Ансіл Інвестмент Кампані (Ancile Investment Company Limited) - адвоката Хименко Б.В. про участь в судовому засіданні по справі № 21/89б/2011 (№ 913/630/20), призначеному на 22.07.2021 о 10:30, в режимі відеоконференції.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 21.07.2021 відмовлено в задоволенні заяви представника кредитора Ансіл Інвестмент Кампані (Ancile Investment Company Limited) - адвоката Хименко Б.В. від 12.07.2021 за вх. № 7885 про участь в судовому засіданні, призначеному на 22.07.2021 о 10:30, в режимі відеоконференціїв за відсутністю технічної можливості щодо забезпечення проведення в режимі відеоконференції судового засідання по справі № 21/89б/2011 (№ 913/630/20), призначеного на 22.07.2021 о 10:30, у зв`язку з зайнятістю всіх залів судових засідань, оснащених необхідними технічними засобами для проведення відеоконференцзв`язку, в усіх судах, запропонованих заявником.

15.07.2021 за вх. № 8079 на електронну поштову скриньку Східного апеляційного господарського суду надійшла заява представника ПрАТ "Міловський завод рафінованої олії "Стрілецький степ" (1-го відповідача) арбітражного керуючого Кандаурової Анни Павлівни про участь в судовому засіданні по справі № 21/89б/2011 (№ 913/630/20), призначеному на 22.07.2021 о 10:30, в режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів за допомогою програми EASYCON з використанням власного ЕЦП.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 21.07.2021 задоволено заяву представника ПрАТ "Міловський завод рафінованої олії "Стрілецький степ" (відповідача 1) арбітражного керуючого Кандаурової Анни Павлівни про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів за допомогою програми EASYCON з використанням власного ЕЦП.

В судовому засіданні 22.07.2021 оголошено перерву до 27.07.2021 об 11:00 год з метою забезпечення повного та всебічного з`ясування всіх обставин, які мають значення для справи, та надання можливості 2-му і 3-му відповідачам прийняти участь в судовому засіданні.

Від арбітражного керуючого Кандаурової А.П. надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач 1 вважає апеляційну скаргу безпідставною, а рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим. Відповідач 1 посилається на відсутність підстав для визнання договору переведення боргу недійсним згідно статей 230, 235 ЦК України та зазначає, що договір переведення боргу дійсно був вчинений з метою переведення боргу з ПрАТ "Міловський завод рафінованої олії "Стрілецький степ" на іншу особу та є підставою для виникнення прав і обов`язків сторін, характерних для даного виду правочинів, отже не може вважатися удаваним. Крім того, відповідач 1 звертає увагу, що позивач дійшов помилкових висновків щодо удаваності договору переведення боргу, з огляду на неправильне тлумачення постанови Верховного Суду від 18.06.2018 у справі № 21/89б/2011.

Також, арбітражний керуючий Кандаурова А.П. звернулась до суду з клопотанням (вх. 7574 від 27.07.2021) про розгляд справи, яка призначена до розгляду на 27.07.2021 об 11:00 год, без участі керуючого санацією ПрАТ "Міловський завод рафінованої олії "Стрілецький степ", арбітражного керуючого Кандаурової А.П., за наявними матеріалами.

27.07.2021 до суду апеляційної інстанції від ТОВ "Фінансова компанія "Профкапітал" надійшли пояснення, в яких позивач наголошує, що Банк був введений в оману, в результаті первісний боржник позбавився боргу, а майно повернув собі. Позивач вказує на те, що згідно ч. 1 ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходить право заявляти про цей обман і захищатися від цього обману, як на це мав би право і первісний кредитор.

В судовому засіданні представник позивача підтримав апеляційну скаргу.

Інші учасники справи в призначене судове засідання 27.07.2021 не з`явились та не скористалися наданим процесуальним правом на участь в судовому засіданні, хоча належним чином були повідомленні про час та місце розгляду справи шляхом надсилання процесуальних документів по справі на адресу, що міститься у справі, в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань; ухвали суду оприлюднені в Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Розгляд справи здійснюється судом апеляційної інстанції у відповідності та з дотриманням прав сторін на судовий розгляд справи упродовж розумного строку, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, враховуючи особливості предмета спору, важливість результатів розгляду справи для її сторін, складність справи, необхідність часу для надання можливості сторонам ознайомитись з матеріалами справи та висловити свою позицію у справі.

У ході апеляційного розгляду даної справи Східним апеляційним господарським судом та у відповідності до пункту 4 частини 5 статті 13 Господарського процесуального кодексу України створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строку, встановленого статтею 273 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 12 ст. 270 ГПК України, неявка сторін, або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Ураховуючи достатність у матеріалах справи доказів для розгляду апеляційної скарги та вирішення даного спору, зважаючи на відсутність передбачених частиною 11 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України підстав для відкладення розгляду справи, з урахуванням вимог ст. 273 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів дійшла висновку про закінчення апеляційного розгляду справи у даному судовому засіданні за відсутності представників інших учасників справи за наявними в ній матеріалами.

Перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та докази по справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку, а також доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів апеляційного господарського суду встановила наступне.

Як свідчать матеріали справи, 25.09.2007 між Відкритим акціонерним товариством Комерційний банк "Хрещатик" (далі - Банк) та позичальником - Закритим акціонерним товариством "Міловський завод рафінованої олії "Стрілецький Степ" (відповідач 1) був укладений Генеральний кредитний договір № 08-09-07 з кредитним лімітом 12000000 доларів США з строком до 25.09.2010 (а.с. 23-24, т. 1).

Забезпеченням кредитного договору згідно п. 3.1 Генерального кредитного договору № 08-09-07 від 25.09.2007 була іпотека нерухомого майна, що є власністю позичальника загальною заставною вартістю 37528570 грн, та застава основних засобів, що є власністю позичальника, загальною заставною вартістю 30786650 грн.

Сторонами був укладений договір іпотеки № 08-09-07/Z1 від 25.09.2007 за яким в іпотеку було передане відповідне нерухоме майно (а.с. 29-34, т. 1).

Зазначене майно у подальшому було відчужено на користь ТОВ "Біловодський елеватор" (відповідач 2) відповідно до наступних договорів:

-договору купівлі-продажу від 09.04.2011, укладеного між Боржником та ТОВ "Біловодський елеватор", щодо нежитлового приміщення, розташованого за адресою: Луганська область, смт. Біловодськ, вул. Гуньяна, буд. 51а;

-договору купівлі-продажу від 09.04.2011, укладеного між Боржником та ТОВ "Біловодський елеватор", щодо будівлі комбікормового заводу, розташованого за адресою: Луганська область, смт. Біловодськ, вул. ім. Хорунжого, 1;

-договору купівлі-продажу від 09.04.2011, укладеного між Боржником та ТОВ "Біловодський елеватор", щодо майнового комплексу, розташованого за адресою: Луганська область, смт. Мілове, пров. Заводський, 3;

-договору купівлі-продажу від 09.04.2011, укладеного між Боржником та ТОВ "Біловодський елеватор" щодо земельної ділянки, що розташована за адресою: Луганська область, Міловський район, смт. Мілове, пров. Заводський, 3;

-договору купівлі-продажу від 09.04.2011, укладеного між Боржником та ТОВ "Біловодський елеватор", щодо комплексу, розташованого за адресою: Луганська область, смт. Мілове, вул. Міловська, 66;

-договору купівлі-продажу від 09.04.2011, укладеного між Боржником та ТОВ "Біловодський елеватор", щодо комплексу нежитлових приміщень, розташованих за адресою: Луганська область, смт. Марківка, вул. Єременка, 175;

-договору купівлі-продажу від 09.04.2011, укладеного між Боржником та ТОВ "Біловодський елеватор", щодо комплексу невиробничих приміщень загальною площею 8161,90 кв.м., розташованих за адресою: Луганська область, м. Зимогір`я, вул. Панфілова, 2Б, (надалі - Договори від 09.04.2011).

28.04.2011 між ЗАТ "МЗРО "Стрілецький Степ", ТОВ "Біловодський елеватор" та ПАТ "Комерційний банк "Хрещатик" був укладений договір переведення боргу № 01-04-11 за яким відповідач 1 передав, а відповідач 2 прийняв на себе зобов`язання перед Банком щодо повернення кредитних коштів за генеральним кредитним договором № 08-09-07 від 25.09.2007 та іншими кредитними договорами на загальну суму 6358759,12 доларів США (а.с. 25-26, т. 1).

17.05.2011 відповідач 2 та Банк уклали договір про внесення змін до договору іпотеки № 08-09-07/Z за яким у зв`язку з переведенням боргу ЗАТ "МЗРО "Стрілецький Степ" на ТОВ "Біловодський елеватор" за договором переведення боргу № 01-04-11 від 28.04.2011, зміною власника предмета іпотеки на підставі договорів купівлі-продажу, посвідчених 09.04.2011 іпотекодавець був замінений з ЗАТ "МЗРО "Стрілецький Степ" на ТОВ "Біловодський елеватор" (а.с. 35-37, т. 1).

22.11.2011 ухвалою Господарського суду Луганської області, за заявою СТОВ "АВІС" порушено провадження у справі №21/89б/2011 про банкрутство ЗАТ "Міловський завод рафінованої олії "Стрілецький степ", введено мораторій на задоволення вимог кредиторів.

26.12.2014 між ТОВ "Біловодський елеватор", ТОВ "Агрофірма "Біловодська" та ПАТ "Комерційний банк "Хрещатик" був укладений договір переведення боргу № 63/1-20/14, за яким відповідач 2 передав, а відповідач 3 прийняв на себе зобов`язання перед Банком щодо повернення кредиту, відсотків за користування кредитом, штрафів, пені, збитків за кредитними договорами в межах генерального кредитного договору № 08-09-07 від 25.09.2007 (а.с. 27-28, т. 1).

13.04.2016 ухвалою Господарського суду Луганської області введено процедуру санації, керуючим санацією ПрАТ "Міловський завод рафінованої олії "Стрілецький степ" призначено арбітражного керуючого Кандаурову А.П.

05.12.2016 до Господарського суду Луганської області від керуючого санацією Кандаурової А.П. надійшла заява про визнання недійсними в порядку пункту 11 статті 17 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" договорів купівлі-продажу майна банкрута від 09.04.2011, укладених з Товариством з обмеженою відповідальністю "Біловодський елеватор".

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 13.12.2017 визнано недійсним договір купівлі-продажу від 09.04.2011, укладений між ПрАТ "Міловський завод рафінованої олії "Стрілецький степ" та ТОВ "Біловодський елеватор", щодо будівлі комбікормового заводу, розташованого за адресою: Луганська область, Міловський район, смт. Біловодськ, вул. ім. Хорунжого, буд. 1; визнано за ПрАТ "Міловський завод рафінованої олії "Стрілецький степ" право власності на будівлі комбікормового заводу; зобов`язано Публічне акціонерне товариство "Комерційний банк "Хрещатик" повернути ПрАТ "Міловський завод рафінованої олії "Стрілецький степ" будівлі комбікормового заводу; визнано недійсним договір купівлі-продажу від 09.04.2011, укладений між ПрАТ "Міловський завод рафінованої олії "Стрілецький степ" та ТОВ "Біловодський елеватор", щодо нежилого приміщення, розташованого за адресою: Луганська область, смт. Біловодськ, вул. ім. Гуньяна, буд. 51а; зобов`язано ТОВ "Біловодський елеватор" повернути ПрАТ "Міловський завод рафінованої олії "Стрілецький степ" зазначене нежиле приміщення; визнано недійсним договір купівлі-продажу від 09.04.2011, укладений між ПрАТ "Міловський завод рафінованої олії "Стрілецький степ" та ТОВ "Біловодський елеватор", щодо майнового комплексу, розташованого за адресою: Луганська область, Міловський район, смт. Мілове, пров. Заводський, буд. 3; зобов`язано ТОВ "Біловодський елеватор" повернути ПрАТ "Міловський завод рафінованої олії "Стрілецький степ" зазначений майновий комплекс; визнано недійсним договір купівлі-продажу від 09.04.2011, укладений між ПрАТ "Міловський завод рафінованої олії "Стрілецький степ" та ТОВ "Біловодський елеватор", щодо комплексу, розташованого за адресою: смт. Мілове, вул. Міловська, 66; зобов`язано ТОВ "Біловодський елеватор" повернути ПрАТ "Міловський завод рафінованої олії "Стрілецький степ" зазначений комплекс.

Постановою Верховного суду від 18.06.2018 постанову Донецького апеляційного господарського суду від 13.12.2017 у справі №21/89б/2011 залишено без змін.

04.06.2020 ПАТ "Комерційний банк "Хрещатик" та ТОВ "Фінансова компанія "Профкапітал" відповідно до результатів відкритих торгів (аукціону), оформлених протоколом електронного аукціону № UA-EA-2020-04-10-000007-b від 05.05.2020 за лотом GL16N617663, уклали договір № 000007/Ю про відступлення прав вимоги за яким Банк відступив позивачу належні Банку, а позивач набув права вимоги Банка до позичальників та/або іпотекодавців згідно Додатку № 1 до договору за кредитними договорами відповідно реєстру у Додатку № 1 (а.с. 16-17, т. 1).

Відповідно до Додатку № 1 до договору від 04.06.2020 № 000007/Ю (позиції 851-962) Банк відступив позивачу право вимоги боргу до ТОВ "Агрофірма "Біловодська" за генеральним кредитним договором № 08-09-07 від 25.09.2007, який укладений між Банком та відповідачем № 1 - ПрАТ "МЗРО "Стрілецький Степ" (а.с. 18-22, т. 1).

02.10.2020 була припинена юридична особа ПАТ "Комерційний банк "Хрещатик", номер запису про припинення в Єдиному державному реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань № 128000175.

Позивач 18.11.2020 звернувся до Господарського суду Луганської області з позовом в якому просив суд визнати недійсним договір переведення боргу від 28 квітня 2011 року №01-04-11; визнати недійсним договір переводу боргу від 26 грудня 2014 року №63/1-20/14.

Свої вимоги позивач обґрунтовує, зокрема, наступним.

Укладення договору переведення боргу від 28.04.2011 № 01-04-11 здійснювалось разом з укладенням договорів купівлі-продажу нерухомого майна від 09.04.2011 та внесення відповідних змін до договору іпотеки № 08-09-07/Z1, внаслідок чого зобов`язання перед Банком перейшли до відповідача 2 разом з правом власності на майно, яким було забезпечено їх виконання, що і було передбачено в п. 2.1. договору переведення боргу № 01-04-11 від 28.04.2011, згідно якого зобов`язання повинно виконуватися в обсязі, порядку та на умовах, визначених кредитними договорами.

Позивач зазначає, що внаслідок прийняття постанови Донецького апеляційного господарського суду від 13.12.2017 по справі № 21/89б/2011 було з`ясовано, що станом на момент укладання договору переведення боргу від 28.04.2011 № 01-04-11 майно, яке було передане відповідачем 1 відповідачу 2, не стало власністю відповідача 2, і відповідно умова збереження виконання Генерального кредитного договору № 08-09-07 від 25.09.2007 не виконується, про зазначені обстави відповідач 2 та Банк дізналися лише 13.12.2017.

Таким чином, на думку позивача, при укладенні договору переведення боргу від 28.11.2011 Банк був введений відповідачем 1 в оману стосовно належності майна.

Позивач звертає увагу, що у постанові Донецького апеляційного господарського суду від 13.12.2017 у справі № 21/89б/201, яка залишена без змін постановою Верховного Суду від 18.06.2018, визнано, що відчуження майна здійснене відповідачем 1 нібито на вкрай невигідних умовах. При цьому суди не врахували, що за наслідком такого відчуження відповідач 1 позбавився від боргів перед Банком. За таких умов слід визнати, що для Банку укладання договору переведення боргу від 28.04.2011 № 01-04-11 було на ще більш невигідних умовах, оскільки Банк отримав взагалі незабезпечений кредит. Таким чином, договір був укладений з порушенням ч. 1 ст. 233 Цивільного Кодексу України.

Позивач зазначає, що поведінка відповідача 1 щодо оспорювання укладених угод та повернення майна є явно недобросовісною, що суперечить принципу добросовісності відповідно до п. 6 ст. 3 Цивільного Кодексу України.

Позивач стверджує, що договір переведення боргу від 28.11.2011 № 01-04-11 необхідно розглядати як удаваний правочин, як такий, що прикривав відчуження майна, посилаючись при цьому на пункт 59 постанови Верховного Суду від 18.06.2018 у справі № 21/89б/2011, в якому касаційний суд дійшов висновку, що безоплатне відчуження нерухомого майна відбулося у вигляді переведення боргу, тим самим, на думку позивача, суд фактично визнав, що договір переведення боргу від 28.04.2011 № 01-04-11 приховував незаконну, як визнали суди, передачу майна.

Отже, на переконання позивача, до договору переведення боргу слід застосувати ті ж наслідки, що і до договору відчуження. Оскільки договори купівлі-продажу визнані недійсними, то і договір переведення боргу від 28.04.2011 № 01-04-11 слід визнати недійсним.

Таким чином, позивач вважає, що договір переведення боргу від 28.11.2011 № 01-04-11 є недійсним з точки зору того, що укладений внаслідок обману, недобросовісних дій відповідача 1 та на вкрай невигідних умовах для Банку і, відповідно, позивача; цей правочин є удаваним і прикриває, за викладеними в постанові Верховного Суду від 18.06.2018 у справі № 21/89б/2011, недійсні договори купівлі-продажу від 09.04.2011.

Позов обґрунтований положеннями статей 3, 203, 215, 230, 233 ЦК України.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, колегія суддів виходить з наступного.

Правочини, що не відповідають вимогам закону, визнаються недійсними судом відповідно до статті 215 Цивільного кодексу України, зокрема, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Норми статей 203, 215 Цивільного кодексу України визначають загальні правові підстави визнання правочинів недійсними. Відповідно до частини 1 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

За приписами ч.1 ст. 207 Господарського кодексу України господарське зобов`язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб`єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині. Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Отже, для визнання недійсним правочину ключовим є встановлення обставин недодержання вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 ЦК України, саме в момент вчинення цього правочину. Законодавець не виключає можливості застосування цивільно-правових підстав для визнання недійсними правочинів в межах провадження у справі про банкрутство.

Зважаючи на те, що провадження у даній справі про банкрутство ЗАТ "Міловський завод рафінованої олії "Стрілецький степ" було порушено ухвалою господарського суду Луганської області від 22.11.2011, тобто до набрання чинності Закону України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом №4212-VI від 22.12.2011 (далі Закон про банкрутство), до спірних правовідносин слід застосовувати положення Закону у редакції від 14.05.1992 №2343-XII (із змінами та доповненнями).

У справі про банкрутство угода може бути визнана недійсною відповідно до цивільного законодавства України, однак тільки на підставах, передбачених ч. 11 ст. 17 Закону про банкрутство підстави, які є спеціальними та безпосередньо пов`язані з відносинами неспроможності (банкрутства), тому надають можливість визнати таку угоду недійсною саме у справі про банкрутство.

При цьому, при визнанні угод недійсними з підстав, передбачених ст. 17 Закону про банкрутство, завдання керуючого санацією полягає у поверненні майна боржника з метою фінансового оздоровлення боржника. Тому законодавець обмежив ці підстави тільки двома випадками:

- угода укладена боржником із заінтересованими особами і в результаті якої кредиторам завдані чи можуть бути завдані збитки;

- угода укладена боржником з окремим кредитором чи іншою особою протягом шести місяців, що передували дню винесення ухвали про санацію, і надає перевагу одному кредитору перед іншими або пов`язана з виплатою (видачею) частки (паю) в майні боржника у зв`язку з його виходом зі складу учасників боржника.

До Господарського суду Луганської області від керуючого санацією Кандаурової А.П. надійшла заява про визнання договорів купівлі-продажу майна боржника від 09.04.2011 недійсними в порядку пункту 11 статті 17 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 13.12.2017, залишеною без змін постановою Верховного Суду від 18.06.2018 у справі № 21/89б/2011, визнано недійсними договори купівлі-продажу від 09.04.2011.

В ході розгляду даної справи Донецьким апеляційним господарським судом встановлено та судом касаційної інстанції підтверджено, що договори купівлі-продажу майна від 09.04.2011 були укладені

- із заінтересованою особою ПрАТ "МЗРО "Стрілецький Степ" з огляду на те, що особи, які входили в органи управління останнього, входили також в органи управління ТОВ "Біловодський елеватор"; сторони договорів купівлі-продажу майна були пов`язані спільною господарською діяльністю;

- на вкрай невигідних для ПрАТ "МЗРО "Стрілецький Степ" умовах, встановивши, що реалізувавши з урахуванням майнових інтересів боржника лише один майновий комплекс, розташований за адресою: Луганська область, Міловський район, смт. Мілове, пров. Заводський, буд. 3, за ціною яка була визначена між ПАТ "КБ "Хрещатик" та ТОВ "Біловодський елеватор" в сумі 67 439 967,00 грн. (за договорами про внесення змін до договорів іпотеки №35-12-07/Z1 та №08-09-07/Z1) боржник був спроможний погасити своє грошове зобов`язання перед ТОВ "Біловодський елеватор" у загальній сумі 61 142 755,00 грн. (відповідно до укладеної між сторонами угоди про зарахування зустрічних взаємних вимог від 29.06.2011). Майно, яке б залишилось у власності ПрАТ "Міловський завод рафінованої олії "Стрілецький степ" об`єктивно могло бути використане для здійснення арбітражним керуючим санаційних засобів, відновлення господарської діяльності підприємства та погашення за рахунок втілених у даній процедурі заходів грошових вимог інших кредиторів.

- провадження у даній справі про банкрутство було порушено 22.11.2011, тобто приблизно за 7 місяців після укладення оспорюваних - явно збиткових (із заниженою вартістю) договорів купівлі-продажу 09.04.2011 (на користь одного з кредиторів), що також свідчить про фактичне виведення активів боржника на користь одного з кредиторів - ТОВ "Біловодський елеватор", що завдало збитки іншим кредиторам;

- безоплатне відчудження нерухомого майна, яке відбулось у вигляді переведення боргу на користь одного з кредиторів боржника у будь-якому випадку порушує інтереси інших кредиторів в процедурі банкрутства, адже фактична відсутність майнових активів у боржника об`єктивно позбавляє арбітражного керуючого реалізувати систему санаційних заходів, спрямованих на відновлення платоспроможності підприємства - ПрАТ "Міловський завод рафінованої олії "Стрілецький степ".

При цьому, Донецьким апеляційним господарським судом встановлено, що на час укладання боржником оспорюваних правочинів - 09.04.2011 з відповідною ціною за якою було відчужене нерухоме майно, що в подальшому передано в іпотеку Банку, як забезпечення виконання власних зобов`язань ТОВ "Біловодський елеватор" за кредитними договорами із значним збільшенням вартості нерухомого майна ПрАТ "Міловський завод рафінованої олії "Стрілецький степ", директор Луганської філії ПАТ "КБ "Хрещатик" Бугай А.А. мав повноваження (за довіреністю від 27.12.2010) діяти від імені Данильченко В.А., який є фактичним власником ТОВ "Біловодський елеватор", що також підтверджує заінтересованість вказаних вище осіб у виведенні майнових активів боржника за заниженою ціною.

Колегія суддів звертає увагу, що укладення договору переведення боргу від 28.04.2011 № 01-04-11 здійснювалось разом з укладенням договорів купівлі-продажу нерухомого майна від 09.04.2011 та внесення відповідних змін до договору іпотеки № 08-09-07/Z1. В свою чергу договори іпотеки, договір переведення боргу від 28.04.2011 та договори про внесення змін до договорів іпотеки від 17.05.2011 були підписані зі сторони ПАТ "КБ "Хрещатик" Бугаєм А.А., що свідчить про обізнаність Банку щодо майна боржника.

Крім того, як було встановлено Донецьким апеляційним господарським судом, майно боржника, яке було відчужене за договором купівлі-продажу від 09.04.2011, укладеного між ПрАТ "Міловський завод рафінованої олії "Стрілецький степ" та ТОВ "Біловодський елеватор", а саме: будівлі комбікормового заводу, що розташовані за адресою: Луганська область, смт. Біловодськ, вул. ім. Хорунжого, буд. 1, фактично перебувало у власності та зареєстроване не за його покупцем - ТОВ "Біловодський елеватор", а за ПАТ "КБ "Хрещатик", що також спростовує твердження позивача про введення Банку в оману щодо майна боржника.

Положеннями статей 203, 215, 229, 230 ЦК України передбачено недійсність правочинів із вадами волі, коли волевиявлення учасника правочину не відповідає його внутрішній волі, у тому числі якщо внутрішня воля сторони сформувалася неправильно під впливом обману. Суд ураховує, що йдеться про обман, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Для визнання недійсним правочину як укладеного під впливом обману необхідно, щоб сторона була введена в оману саме щодо обставин, які мають істотне значення. До таких обставин віднесено відомості стосовно природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням.

Верховний Суд, переглядаючи судові рішення у справі № 910/60/20, в постанові від 02.12.2020 вказав, що у вирішенні спорів про визнання правочинів недійсними на підставі ст. 230 ЦК України господарські суди повинні мати на увазі, що відповідні вимоги можуть бути задоволені за умови доведеності позивачем факту обману. Під обманом необхідно розуміти умисне введення в оману особу, що вчинила правочин, шляхом: повідомлення відомостей, які не відповідають дійсності; заперечення наявності обставин, які можуть перешкоджати вчиненню правочину; замовчування обставин, що мали істотне значення для правочину. Отже, обман - це певні винні, навмисні дії сторони, яка намагається запевнити іншу сторону про такі властивості й наслідки правочину, які насправді наступити не можуть. Водночас, наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману (позивач).

В даному випадку факт обману, та істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману, а саме ПАТ "Комерційний банк "Хрещатик", яка на час розгляду справи є ліквідованою.

Разом з цим, наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману Банку при укладанні договору переведення боргу від 28.04.2011 № 01-04-11 спростовується матеріалами та дійсними обставинами справи, які свідчать про наявність волі ПАТ "Комерційний банк "Хрещатик" в особі його керівника на укладання спірного правочину, обізнаність щодо майна боржника на час укладання спірного правочину, про що зазначено вище; укладення договорів купівлі-продажу нерухомого майна від 09.04.2011 та договору переведення боргу від 28.04.2011 № 01-04-11 здійснювалось послідовно, позивачем не доведено, що відповідачами повідомлялись відомості, які не відповідають дійсності, або замовчувалися обставини, що мали істотне значення для правочину (відсутність забезпечення виконання зобов`язань позичальника за Кредитним договором). При цьому визнання апеляційним господарським судом в постанові від 13.12.2017 недійсними договорів купівлі-продажу від 09.04.2011 на підставі ч. 11 ст.17 Закону про банкрутство не впливає на правову кваліфікацію спірних правовідносин, оскільки недійсність правочину встановлюється на момент його вчинення.

З огляду на викладене та враховуючи, що позивачем відповідних обгрунтувань (складових) для встановлення обставин вчинення правочину під впливом обману не доведено, доводи апеляційної скарги в зазначеній частині відхиляються.

Підставою визнання недійсним договору переведення боргу № 01-04-11 від 28.04.2011 позивач також зазначає норми ст. 233 ЦК України, посилаючись на укладання договору на вкрай невигідних для Банку умовах, оскільки згода на переведення боргу надавалася Банком за умови переведення боргу разом із передачею майна (активів), а відрив майна від боргу призвів до того, що банк фактично отримав боржника без активів, тобто отримав борг, не забезпечений активами.

Як зазначає позивач, внаслідок прийняття постанови Донецького апеляційного господарського суду від 13.12.2017 у справі № 21/89б/2011 було з`ясовано, що станом на момент укладання договору переведення боргу від 28.04.2011 № 01-04-01 майно, передане відповідачем 1 відповідачу 2, не стало власністю відповідача 2, а тому умова збереження умов виконання Генерального кредитного договору № 08-09-07 від 25.09.2007 не виконується; однак це стало відомо Банку та відповідачу 2 лише 13.12.2017.

Позивач звертає увагу, що у постанові Донецького апеляційного господарського суду від 13.12.2017 у справі № 21/89б/2011, залишеній без змін постановою Верховного Суду від 18.06.2018, визнано, що відчуження майна здійснене відповідачем 1 нібито на вкрай невигідних умовах. При цьому, суди не врахували, що за наслідками такого відчуження відповідач 1 позбавився від боргів перед Банком. За таких умов, як стверджує позивач, слід визнати, що для Банку укладання договору переведення боргу від 28.04.2011 № 01-04-01 було на ще більш невигідних умовах, оскільки Банк отримав незабезпечений кредит.

Згідно з ч.1 ст.233 ЦК України правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину.

Ознаками правочину, що підпадає під дію статті 233 ЦК України, є вчинення особою правочину на вкрай невигідних для себе умовах (зокрема, реалізації за низьку оплату майна, що має значну цінність), під впливом тяжкої для неї обставини (наприклад, під загрозою банкрутства) і добровільно, тобто за відсутності насильства, обману чи помилки, можливо, навіть з ініціативи самого позивача. Доведення того, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено або було б вчинено на інших умовах, покладається на позивача.

Правочин може бути визнаний судом недійсним на підставі ст. 233 ЦК України, якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася. Тяжкими обставинами можуть бути тяжка хвороба особи, членів її сім`ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин. Особа має вчиняти такий правочин добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки. Особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 04.12.2019 у справі № 910/5425/18.

Отже, правочин, вчинений під впливом тяжкої обставини, носить такі обов`язкові ознаки: особа вчиняє такий правочин під впливом тяжкої для неї обставини; особа вчиняє правочин на вкрай невигідних для себе умовах; особа вчиняє такий правочин добровільно та може бути ініціатором такого правочину; особа усвідомлює, що вчиняє такий правочин на вкрай невигідних для себе умовах, але вимушена це зробити під впливом тяжкої обставини. Друга сторона повинна усвідомлювати, що контрагент перебуває під впливом тяжкої обставини і вчиняє правочин вимушено, та користується цим. Крім того, має бути причинно-наслідковий зв`язок між тяжкими обставинами та укладеним правочином (його укладання саме з метою усунення обставин).

В даному випадку позивачем не доведено існування тяжких обставин (їх крайньої форми), з якими вимоги ст. 233 ЦК України пов`язують недійсність правочину, не надано й суду жодних належних та допустимих доказів, в розумінні ст. 73-74 ГПК України, тяжкого фінансового стану Банку на момент вчинення оспорюваного правочину, а отже відсутній причинно-наслідковий зв`язок між тяжкими обставинами та укладеним правочином (його укладання саме з метою усунення обставин). Сам по собі факт укладання договору переведення боргу від 28.04.2011 № 01-04-01 на умовах, які позивач суб`єктивно вважає невигідними, не є підставою для визнання оспорюваного правочину недійсним на підставі ст. 233 ЦК України.

Позивач стверджує, що за висновком Касаційного господарського суду договір переведення боргу від 28.04.2011 № 01-04-11 є удаваним, таким, що прикривав відчуження майна, отже до договору переведення боргу слід застосувати ті ж наслідки, що і до договору відчуження. Оскільки договори купівлі-продажу визнані недійсними, то і договір переведення боргу від 28.04.2011 № 01-04-11 слід визнати недійсним.

Відповідно до приписів статті 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Тобто за удаваним правочином сторони свідомо, з певною метою, документально оформлюють один правочин, але насправді між ними встановлюються інші правовідносини.

Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. А тому такий правочин може бути визнаний судом недійсним лише у тому разі, коли буде встановлено, що правочин, який сторони насправді вчинили, не відповідає загальним вимогам, додержання яких є необхідним для чинності правочину.

Верховний Суд в постанові від 26.11.2020 у справі № 264/1935/17 зазначає, що позивач, заявляючи вимогу про визнання правочину удаваним, має довести факт укладання правочину, що за його думкою є удаваним; спрямованість волі сторін в удаваному правочині на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, які передбачені правочином, тобто відсутність у сторін іншої мети ніж приховати інший правочин; настання між сторонами інших прав та обов`язків, ніж ті, що передбачені удаваним правочином.

Відповідно до ч. 1 ст. 202, ч. 3 ст. 203 ЦК України головним елементом угоди (правочину) є вільне волевиявлення та його відповідність внутрішній волі сторін, які спрямовані на настання певних наслідків, тому основним юридичним фактом, який підлягав встановленню судом у цій справі є дійсна спрямованість волі сторін при укладенні договорів та з`ясування питання про те, чи не укладені ці угоди з метою приховання іншої угоди та саме якої.

Як випливає зі змісту договору переведення боргу, його метою була саме заміна боржника у зобов`язанні, передбачена ст. 520 ЦК України. В результаті укладання договору переведення боргу зобов`язання ПрАТ "Міловський завод рафінованої олії "Стрілецький степ", як первісного кредитора щодо повернення ПАТ "Комерційний банк "Хрещатик" кредиту перейшли до нового кредитора - ТОВ "Біловодський елеватор". Таким чином, договір переведення боргу дійсно був вчинений з метою переведення боргу з ПрАТ "Міловський завод рафінованої олії "Стрілецький степ" (боржника) на іншу особу та є підставою для виникнення прав і обов`язків сторін, характерних для даного виду правочинів, отже не може вважатися удаваним.

Колегія суддів зазначає про помилковість позиції позивача, який в обґрунтування удаваності правочину посилається на пункт 59 постанови Верховного Суду від 18.06.2018 у справі № 21/89б/2011, в якому касаційній суд зазначив наступне: безоплатне відчуження нерухомого майна, яке відбулось у вигляді переведення боргу на користь одного з кредиторів боржника у будь-якому випадку порушує інтереси інших кредиторів в процедурі банкрутства, адже фактична відсутність майнових активів у боржника об`єктивно позбавляє арбітражного керуючого реалізувати систему санаційних заходів, спрямованих на відновлення платоспроможності підприємства - ПрАТ "Міловський завод рафінованої олії "Стрілецький степ".

В Постанові від 18.06.2018 у справі № 21/89б/2011 Верховний Суд не визнавав договір переведення боргу від 28.04.2011 № 01-04-11 як удаваний, який був вчинений для приховування іншого правочину. Предметом розгляду у даній справі були зокрема укладені сторонами договори купівлі-продажу нерухомого майна від 09.04.2011, факт приховування яких нічим не підтверджується. Висновки Верховного Суду стосуються відчуження нерухомого майна за заниженою ціною, тобто фактичне виведення основних фінансових активів - виробничих потужностей на користь одного з кредиторів - ТОВ "Біловодський елеватор", на шкоду інтересів ПрАТ "Міловський завод рафінованої олії "Стрілецький степ" та інших кредиторів. Верховний Суд підтвердив правильність висновків апеляційного господарського суду, що спірні угоди були укладені боржником із заінтересованою особою, в результаті якої кредиторам завдані збитки; при укладенні договорів від 09.04.2011 купівлі - продажу нерухомого майна ПрАТ "Міловський завод рафінованої олії "Стрілецький степ", сторони вчинили правочини, які за своїм змістом та суттю суперечать вищевказаним актам законодавства України, що є підставою для визнання вказаних правочинів недійсними згідно ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України та ч. 11 ст. 17 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника та визнання його банкрутом".

У даній справі позивачем не доведено, а судом не встановлено ані факту завдання збитків кредиторам в результаті укладання спірного правочину переведення боргу, ані наявності шкоди інтересам ПрАТ "Міловський завод рафінованої олії "Стрілецький степ", оскільки борг за договором переведення боргу перейшов від неплатоспроможної особи до юридичної особи, яка на даний час здійснює господарську діяльність, що має наслідком повернення кредитних коштів за кредитним договором.

Аргументи позивача про те, що поведінка відповідача 1 є недобросовісною в розумінні п. 6 ст. 3 ЦК України, колегія суддів відхиляє за безпідставністю, оскільки позивачем не доведено самого факту порушенням норм законодавства при укладанні договору переведення боргу від 28.04.2011 № 01-04-01.

Крім того, судом встановлено, що позивачем - ТОВ "Фінансова компанія "Профкапітал" з ПАТ «Комерційний банк "Хрещатик" був укладений договір № 00007/Ю від 04.06.2020 про відступлення прав вимоги за яким позивач в день укладення цього договору набуває усі права кредитора за основними договорами згідно Додатку № 1, зокрема і право вимоги до відповідача 3 щодо оплати зобов`язань за кредитними договорами.

На момент переходу до позивача права вимоги 04.06.2020 боржником за зазначеними кредитними договорами був відповідач 3, відповідно до договору переведення боргу від 28 квітня 2011 року №01-04-11 та договору переводу боргу від 26 грудня 2014 року №63/1-20/14, а відповідно до постанови Донецького апеляційного господарського суду від 13.12.2017 по справі № 21/89б/2011 право власності на майно яке зазначено в договорах іпотеки було визнано за відповідачем 1.

Зазначені істотні обставини вочевидь повинні були відомі сторонам договору № 00007/Ю від 04.06.2020 про відступлення прав вимоги, та мали значення для прийняття рішення позивачем щодо придбання права вимоги, та для визначення ціни договору.

Відповідно до статей 215 та 216 Цивільного кодексу України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Позивачем не доведено суду яким чином саме його права та законні інтереси, які виникли у нього з 04.06.2020, були порушені договором переведення боргу від 28 квітня 2011 року №01-04-11 та договором переводу боргу від 26 грудня 2014 року №63/1-20/14.

Доводи позивача, що безоплатне відчуження нерухомого майна, яке відбулось у вигляді переведення боргу, відбулося як єдиний правочин, тому визнання договору переведення боргу від 28.04.2011 № 01-04-01 є завершенням реституції щодо визнання недійсними договорів купівлі-продажу, є помилковими, оскільки договори купівлі-продажу майна від 09.04.2011, договір переведення боргу від 28.04.2011 № 01-04-01 та договір переводу боргу від 26.12.2014 року №63/1-20/14 є самостійними окремим правочинами, а отже дійсність договорів переведення боргу, за відсутністю правових підстав для визнання їх недійсними, не суперечить абзацу 2 ст. 216 ЦК України, оскільки вимога позивача про визнання недійсним договору переведення боргу не є похідною вимогою про визнання недійсними договорів купівлі-продажу та не може вважатися завершенням реституції.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про відсутність обох необхідних умов для визнання договору недійсним (порушення права, інтересу позивача та порушення норми закону), а отже і про відсутність правових підстав для задоволення вимог позивача про визнання недійсним договору переведення боргу від 28.04.2011 № 01-04-11 та договору переведення боргу від 26.12.2014 № 63/1-20/14.

Згідно зі ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин. Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Позивач під час розгляду його апеляційної скарги не надав жодного належного матеріального доказу обґрунтованості та правомірності наведених в апеляційній скарзі доводів. Підстав для скасовування або зміни оскаржуваного рішення не вбачається. Доводи апелянта по суті скарги в межах заявлених вимог, як безпідставні й необґрунтовані не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджуються жодними доказами по справі й не спростовують викладених в рішенні суду висновків.

Згідно із ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника.

Керуючись ст.ст. 254, 269, п.1 ч.1 ст. 275, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ТОВ Фінансова компанія Профкапітал на рішення Господарського суду Луганської області від 05 квітня 2021 року у справі № 21/89б/2011 (№ 913/630/20) залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Луганської області від 05 квітня 2021 року у справі № 21/89б/2011 (№ 913/630/20) залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів в порядку ст. 286 -291 ГПК України.

Повний текст постанови складено та підписано 30.07.2021

Головуючий суддя Н.М. Пелипенко

Суддя С.В. Барбашова

Суддя О.А. Істоміна