ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2021 року м. ОдесаСправа № 915/179/21
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Ярош А.І.,

суддів Діброви Г.І., Головея В.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом в особі Відокремленого підрозділу Южно-Українська АЕС Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом

на рішення Господарського суду Миколаївської області від 23 квітня 2021 року

у справі №915/179/21

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю Південна енергетична компанія (65009, м. Одеса, вул. Педагогічна, буд. 2, офіс №1, )

до відповідача: Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом (вул. Назарівська, 3, м. Київ, 01032) в особі Відокремленого підрозділу Южно-Українська АЕС Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом (54001, Миколаївська область, м. Южноукраїнськ, )

про: стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю Південна енергетична компанія звернулось до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою про стягнення з Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом в особі Відокремленого підрозділу Южно-Українська АЕС Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом заборгованості за Договором №ЮЕ 07/11/19 від 05.11.2019 на виконання проектних робіт (№19-123-08-19-05989 від 06.12.2019) в сумі 121984,57 грн, з яких: 101902,55 грн сума заборгованості за Договором, 3510,97 грн інфляційні витрати, 2304,69 грн 3% річних, 7133,18 грн пеня, 7133,18 грн штраф.

Позовні вимоги обґрунтовано невиконанням відповідачем зобов`язання за договором щодо оплати вартості виконаних робіт, внаслідок прострочення оплати виконаних робіт позивачем нараховано на заборгованість інфляційні витрати, 3% річних, пеню та штраф.

Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 23 квітня 2021 року у справі №915/179/21 (суддя Ржепецький В.О.) позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом в особі Відокремленого підрозділу Южно-Українська атомна електрична станція Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Південна енергетична компанія суму заборгованості за Договором у розмірі 101902,55 грн, інфляційні витрати у розмірі 3510,97 грн, 3 % річних у розмірі 2304,69 грн, пеню у розмірі 3280,11 грн, штраф у розмірі 3566,59 грн, а також 2259,34 грн судового збору. В задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача пені у розмірі 572,97 грн відмовлено.

Приймаючи рішення, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що позивачем виконано робіт за Договором на загальну суму 101902,55 грн, відповідач своє зобов`язання за Договором не виконав, вартість виконаних робіт не оплатив, хоча і визнав заборгованість, тому позовні вимоги в частині стягнення основного боргу в сумі 101902,55 грн підлягають задоволенню.

Стосовно позовних вимог про стягнення з відповідача пені в розмірі 7133,18 грн та штрафу в розмірі 7133,18 грн суд здійснив перерахунок пені, застосувавши положення ч. 6 ст. 232 ГК України, ч. 2 ст. 343 ГК України, та встановив, що обґрунтованою сумою нарахування пені є:

- за актом від 28.02.2020 з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ за період з 07.05.2020 по 07.11.2020 (з урахуванням положень ч. 6 ст. 232 ГК України) становить 6223,87 грн;

- за актом №2 від 18.05.2020 з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ за період з 23.07.2020 по 23.01.2021 (з урахуванням положень ч. 6 ст. 232 ГК України) становить 336,34 грн.

З зазначеного витікає, що позовні вимоги в частині стягнення пені підлягають задоволенню частково в загальній сумі 6560,21 грн, в решті позовних вимог в сумі 572,97 грн. відмовлено.

Розмір заявленого до стягнення штрафу в сумі 6745,16 грн за актом від 28.02.2020 та 388,02 грн за актом №2 від 18.05.2020 визначено правильно, отже позовні вимоги в частині стягнення штрафу підлягають задоволенню у повному обсязі в сумі 7133,18 грн., також перевірено розрахунок та встановлено, що позивачем правильно визначено період нарахування та суму інфляційних втрат в сумі 3510,97 грн., та 3% річних в сумі 2304,69 грн.

Також суд першої інстанції частково задовольнив клопотання відповідача про зменшення пені та штрафу на 90% та встановив розмір належної до стягнення пені 3280,11 грн (50% правомірно заявленого розміру) та штрафу 3566,59 грн (50% правомірно заявленого розміру).

Не погодившись із зазначеним рішенням суду, Державне підприємство Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом в особі Відокремленого підрозділу Южно-Українська АЕС Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом звернулось до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить частково скасувати рішення Господарського суду Миколаївської області від 23.04.2021 по справі № 915/179/21, та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в частині стягнення інфляційних витрат у розмірі 3510,97 грн., 3 % річних у розмірі 2304,69 грн., пені у розмірі 3280, 11 грн., штрафу у розмірі 3566,59 грн., судовий збір стягнути пропорційно задоволеним вимогам.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, апелянт зазначає, що судом першої інстанції при винесенні рішення не надана оцінка доводам та доказам Відповідача щодо обставин, які Відповідач вважає важливими для правильного та справедливого вирішення цієї справи.

Зокрема, апелянт зазначає, що порушення строків оплати є наслідком настання кризової економічної ситуації як у ДП «НАЕК «Енергоатом», так і на ринку електроенергетики України у цілому в наслідок введення нової моделі енергетичного ринку у червні 2019 року неможливо було спрогнозувати. Також, неможливо було спрогнозувати введення жорстких цінових обмежень та виведення 55% обсягів електричної енергії, що виробляє ДП «НАЕК «Енергоатом» з ринкового середовища та їх реалізація практично на безоплатній основі (1 коп. за КВт*год), так і критичне зростання заборгованості перед Відповідачем з боку ДП «Гарантований покупець».

В умовах функціонування нового ринку електричної енергії, існує величезна заборгованість ДП «Гарантований покупець» перед ДП «НАЕК «Енергоатом» за відпущену електричну енергію. На сьогодні Відповідач працює в умовах виконання спеціальних обов`язків (ПСО), покладених Кабінетом міністрів України. Компанія діє виключно в межах цього нормативно-правового акту та відповідно до умов укладеного з Гарантованим покупцем договору.

За умовами ПСО компанія має продавати Гарантованому покупцю за граничними цінами (566,7 грн. за МВт-год., без ПДВ) 85% прогнозного обсягу електроенергії. Зазначений напрям продажу є основним джерелом надходження грошових коштів для Відповідача.

Так, з початку 2020 року борг ДП «Гарантований покупець» перед ДП «НАЕК «Енергоатом» склав 2,8 млрд грн, при цьому за лютий приріст боргу становить понад 1,8 млрд грн., борг за березень - 2,3 млрд грн. Станом на червень прострочена сумарна заборгованість перед «Енергоатомом» склала 8 млрд 397 грн. З яких, ДП «Гарантований покупець» винен 5,913 млрд грн, а НЕК «Укренерго» - 2,484 млрд грн.

Тобто, за продану електроенергію, включаючи ПСО, ДП «НАЕК «Енергоатом» отримав лише половину коштів.

ДП «НАЕК «Енергоатом» вимушене брати кредитні кошти, для своєчасної оплати праці своїм працівникам, а також своїм контрагентам за договорами.

Також, суттєво вплинуло на фінансову ситуацію те, що в період терміну дії даного Договору з 12 березня 2020 року до 31 липня 2020 року на території України введено карантин, на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 року № 211 "Про запобігання поширенню на території України Коронавірусу COVID-19" з урахуванням постанови Кабінету Міністрів України від 25.03.2020 року №239 "Про внесення змін до постанов Кабінету Міністрів України" з врахуванням постанови Кабінету Міністрів України від 20 травня 2020 року № 392 «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та етапів послаблення протиепідемічних заходів», враховуючи Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникнення і поширення коронавірусної хвороби (COVID-19)" від 17.03.2020 року № 3219, Постанови Кабінету Міністрів України № 500 від 17.06.2020 року «Про внесення змін в деякі актів Кабінету Міністрів України», заходами з попередження розповсюдження нової коронавірусної інфекції (COVID-19) впроваджені та введені обмежувальні заходи на території України відповідно до рішення Ради національної безпеки та оборони України від 13.03.2020 року, яке введено в дію Указом Президента України від 13.03.2020 року № 87/2020. Через різке зменшення споживання електричної енергії споживачами, а також, через штучні обмеження оператором ринку обсягів генерації енергії для ДП «НАЕК «Енергоатом», було суттєво зменшено обсяг відпущеної електроенергії, обмежена можливість ефективно здійснювати господарську діяльність та продаж електричної енергії на ринку, що в свою чергу породило кризу не платежів.

Апелянт наголошує, що безумовним доказом фінансової кризи, настання якої неможливо було спрогнозувати в межах господарської діяльності підприємства, є Указ президента України від 22.09.2020 року №406/2020 «Про невідкладні заходи щодо стабілізації ситуації в енергетичній сфері та подальшого розвитку ядерної енергетики» , на виконання якого з 20 січня 2021 року функції yпpaвлiння ДП «Енергоатом» перейшли до Кабінету Міністрів.

Судом першої інстанції не прийнято до уваги, що відповідно до ст. 614 Цивільного кодексу України, особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

ДП «НАЕК «Енергоатом» в особі ВП ЮУ АЕС здійснює усі можливі, вичерпні заходи для погашення заборгованості перед своїми контрагентами у найкоротший строк.

Оскільки на території України, в період дії Договору, продовжено карантин, тому форс-мажорні обставини є неоспорюваним юридичним фактом.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 14.05.2021 року відкладено вирішення питання щодо можливості відкриття, повернення, залишення без руху або відмови у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом в особі Відокремленого підрозділу Южно-Українська АЕС Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом на рішення Господарського суду Миколаївської області від 23 квітня 2021 року у справі №915/179/21 до надходження даної справи з суду першої інстанції. Доручено Господарському суду Миколаївської області надіслати матеріали справи №915/179/21 на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду.

19.05.2021 справа №915/179/21 надійшла до Південно-західного апеляційного господарського суду.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 24.05.2021 у складі судової колегії у складі Ярош А.І., суддів Діброви Г.І., Головея В.М. відкрито апеляційне провадження по справі №915/179/21 за апеляційною скаргою Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом в особі Відокремленого підрозділу Южно-Українська АЕС Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом на рішення Господарського суду Миколаївської області від 23 квітня 2021 року.

Вирішено розглянути справу №915/179/21 за апеляційною скаргою Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом в особі Відокремленого підрозділу Южно-Українська АЕС Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом на рішення Господарського суду Миколаївської області від 23 квітня 2021 року в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідно до приписів ст.ст. 267, 268 Господарського процесуального кодексу України, судовою колегією встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу з доказами надсилання копій іншим учасникам справи протягом 10 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Роз`яснено учасникам справи про їх право не пізніше 7 днів з дня вручення ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі подати до суду будь-які заяви чи клопотання стосовно процесуальних питань (призначення експертизи, витребування доказів, судових доручень щодо збирання доказів, залучення у справі спеціаліста, перекладача, вжиття заходів забезпечення позову, відводів, затвердження мирових угод тощо), оформлених відповідно до статті 170 Господарського процесуального кодексу України, разом з доказами направлення копій таких заяв чи клопотань іншим учасникам справи.

04.06.2021 року до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від Товариства з обмеженою відповідальністю Південна енергетична компанія, в якому позивач зазначає, що рішення Господарського суду Миколаївської області є законним, прийняте з повним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи та додержанням норм матеріального та процесуального права, просить залишити рішення суду без змін.

Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи апеляційним судом в порядку письмового провадження, шляхом направлення копії ухвали суду від 24.05.2021 року на електронні адреси учасників процесу у зв`язку з тимчасовим припиненням Південно-західним апеляційним господарським судом поштових відправлень.

Суд апеляційної інстанції, у відповідності до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів доходить наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів справи, 05.11.2019 між Державним підприємством Державним підприємством Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом в особі Відокремленого підрозділу Южно-Українська атомна електрична станція (далі замовник, відповідач) та Товариством з обмеженою відповідальністю Південна енергетична компанія (далі виконавець, позивач) укладений Договір на виконання проектних робіт №ЮЕ 07/11/19, відповідно до предмету якого замовник доручає та зобов`язується оплатити, а виконавець приймає на себе виконання проектних робіт за темою: Енергоблок №3. Заміна розрядників трансформатора ОВТ03, ОВТ04 на ОПН.ПКД. Код згідно з ДКПП ДК 016:2010 71.12 (п. 1.1, 1.2).

Відповідно до п.2.1. Договору, вартість робіт згідно цього договору та відповідно до протоколу погодження договірної ціни (додаток № 2), що є невід`ємною частиною цього договору, складає: 99199,50 грн. Крім цього, ПДВ: 19839,90 грн. Усього з урахуванням ПДВ: 119039,40 грн.

Відповідно до умов п. 2.2. Договору, оплата виконаних робіт здійснюється після кожного етапу відповідно до календарного плану (додаток № 3) шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок виконавця потягом 45 банківських днів з дати підписання акту здачі-приймання виконаних робіт.

За умовами п. 4.1 Договору наукові, технічні, економічні та інші вимоги до робіт, що є предметом цього договору, визначаються Технічним завданням на розробку проектно-кошторисної документації (додаток № 1), що є невід`ємною частиною цього Договору.

Згідно п.4.8 Договору термін виконання договору: початок дата укладання Договору, закінчення: 31.03.2020 року.

Відповідно до п. 5.9 Договору, належним виконанням робіт за Договором є підписання сторонами акта здачі-приймання виконаних робіт.

Порядок вирішення спорів сторонами врегульовано у розділі 7 Договору.

Так, сторона, яка порушила права і законні інтереси іншої сторони, зобов`язана поновити їх, не чекаючи пред`явлення претензії чи позову (п. 7.2); претензія підлягає розгляду в місячний строк, який обчислюється з дня її одержання (п. 7.3); у разі незадоволення претензії або не отримання відгуку у встановлений термін, а також неможливості врегулювання розбіжностей в претензійному порядку, спір вирішується в судовому порядку відповідно до чинного законодавства України (п. 7.4);

Відповідно до п.10.1 Договір вступає в силу з моменту підпису обома сторонами та скріплення печаткою. Термін дії цього Договору до 31.12.2020 року. Закінчення строку дії цього Договору не звільняє сторони від виконання зобов`язань, що залишились невиконаними.

Додатками до Договору є:

- Додаток № 1 Завдання на проектування;

- Додаток № 2 Протокол погодження договірної ціни;

- Додаток № 3 Календарний план;

- Додаток № 4 Кошториси.

Крім того, у період дії Договору сторонами було погоджено та підписано Додаткову угоду № 1 від 18.03.2020 до Договору № ЮЕ 07/11/19/19-123-08-19-05989 від 06.12.2019, якою, зокрема, було викладено в новій редакції Додаток № 3 Календарний план.

Вищенаведений Договір, додатки та додаткова угода до нього скріплені підписами та печатками обох сторін.

Предметом даного позову виступає майнова вимога позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості, а також штрафних санкцій, інфляційних втрат та відсотків річних, у зв`язку з порушенням останнім грошового зобов`язання за укладеним між сторонами договором.

Пунктом 1 ст.193 Господарського кодексу України та ст.526 Цивільного кодексу України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст.628 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст.526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, тобто із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, зокрема, з договорів та інших правочинів.

За приписами ст.193 Господарського кодексу України, ст.ст.526, 629 Цивільного кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться; договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Приписами ст.180 Господарського кодексу України встановлено істотні умови господарського договору. Зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) - частина 1 статті 530 Цивільного кодексу України.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем виконано роботи за Договором на загальну суму 101902,55 грн, що підтверджується актами здачі-приймання виконаних робіт від 28.02.2020 на загальну суму 96359,40 грн та від 18.05.2020 на загальну суму 5543,15 грн (а.с.24-25).

В свою чергу, матеріали справи не містять доказів погашення відповідачем заборгованості, оплати вартості виконаних робіт.

З метою досудового врегулювання спору, 09.12.2020 позивачем було надіслано на адреси ДП НАЕК Енергоатом та ВП Южно-українська АЕС претензію за вих. №ЮЭ-12/48.

Відповіддю на претензію від 06.01.2021 №51/215 відповідач визнав наявну заборгованість та зазначив, що несвоєчасна оплата викликана наявністю величезної заборгованості ДП Гарантований покупець перед ДП НАЕК Енергоатом за відпущену електроенергію.

Оскільки відповідач не погоджується із оскаржуваним рішенням виключно у частині стягнення інфляційних витрат у розмірі 3510,97 грн., 3 % річних у розмірі 2304,69 грн., пені у розмірі 3280, 11 грн., штрафу у розмірі 3566,59 грн., колегія суддів переглядає зазначене судове рішення лише в межах цих вимог апеляційної скарги, у зв`язку з чим в частині задоволення решти позову перегляд рішення Південно-західним апеляційним господарським судом не здійснюється, відповідно до приписів частини першої статті 269 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушеннями умов, зазначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно зі ст.611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Частиною 1 ст.229 ГК України передбачено, що учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобов`язання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання і зобов`язаний відшкодувати збитки, завдані невиконанням зобов`язання, а також сплатити штрафні санкції відповідно до вимог, встановлених цим Кодексом та іншими законами.

Відповідно до ч.1 ст.230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (ч.1 ст.549 ЦК України).

Відповідно до ч.6 ст.232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Відповідно до п. 6.2. Договору, за порушення строків оплати виконаних робіт замовник сплачує виконавцеві пеню у розмірі 0,1 % від суми простроченого платежу за кожний день прострочення, але не більше 7% від вартості простроченого платежу. Якщо порушення строків оплати виконаних робіт продовжується понад тридцяти днів, замовник сплачує додатковий штраф у розмірі 7% від вартості неоплаченої в строк роботи.

Суд першої інстанції вірно здійснив перерахунок пені, застосувавши положення ч. 6 ст. 232 ГК України, ч. 2 ст. 343 ГК України, та встановив, що обґрунтованою сумою нарахування пені є:

- за актом від 28.02.2020 з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ за період з 07.05.2020 по 07.11.2020 (з урахуванням положень ч. 6 ст. 232 ГК України) становить 6223,87 грн;

- за актом №2 від 18.05.2020 з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ за період з 23.07.2020 по 23.01.2021 (з урахуванням положень ч. 6 ст. 232 ГК України) становить 336,34 грн.

Судом правомірно розраховано пеню, яка підлягає до стягнення в загальній сумі 6560,21 грн.

Розмір заявленого до стягнення штрафу в сумі 6745,16 грн за актом від 28.02.2020 та 388,02 грн за актом №2 від 18.05.2020 визначено правильно, отже позовні вимоги в частині стягнення штрафу підлягають задоволенню у повному обсязі в сумі 7133,18 грн., також перевірено розрахунок та встановлено, що позивачем правильно визначено період нарахування та суму інфляційних втрат в сумі 3510,97 грн., та 3% річних в сумі 2304,69 грн.

В апеляційній скарзі апелянт посилається на кризову економічну ситуацію, зазначає, що порушення зобов`язання відбулося за відсутності його вини, а саме: внаслідок перебування відповідача у скрутному фінансовому становищі, зумовленому перебуванням ринку електричної енергії України в кризовому стані, зростанням простроченої заборгованості Державного підприємства «Гарантований покупець» перед відповідачем та істотним зменшенням обсягу відпуску електроенергії.

Приписами статті 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

За змістом частини другої статті 218 ГК України підставою для звільнення від відповідальності є тільки непереборна сила, що одночасно має ознаки надзвичайності та невідворотності.

Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності, згідно з частиною другою статті 218 ГК України.

Таким чином, для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання згідно зі статті 617 ЦК України, статті 218 ГК України особа, яка порушила зобов`язання, повинна довести: 1) наявність обставин непереборної сили; 2) їх надзвичайний характер; 3) неможливість попередити за даних умов завдання шкоди; 4) причинний зв`язок між цими обставинами і понесеними збитками.

Така позиція узгоджується з позицією Верховного Суду України, яка викладена у постанові від 10.06.2015 у справі №904/6463/14 (3-216гс15).

Окрім того, повинен бути наявним елемент неможливості переборення особою перешкоди або її наслідків (альтернативне виконання). Відтак, для звільнення від відповідальності сторона також повинна довести неможливість альтернативного виконання зобов`язання.

Судова колегія зауважує, що у матеріалах справи відсутні та відповідачем до місцевого господарського суду не подано жодного належного у розумінні статті 76 Господарського процесуального кодексу України доказу на підтвердження відсутності вини останнього у простроченні виконання зобов`язань за договором № ЮЕ 07/11/19 від 05.11.2019, зокрема, доказів істотного зменшення обсягу відпуску апелянтом електроенергії, зростання простроченої заборгованості Державного підприємства «Гарантований покупець» перед Державним підприємством «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» та вжиття скаржником заходів на стягнення відповідної заборгованості у разі її наявності.

Колегія суддів зауважує, що наявний у матеріалах справи звіт «Підсумки роботи ДП «НАЕК «Енергоатом» за 10 місяців 2020 року» не може вважатися належним доказом на підтвердження скрутного фінансового стану підприємства відповідача, оскільки вказаний документ створений безпосередньо самим відповідачем, який є заінтересованою особою, а відображені у вказаному звіті відомості не підтверджуються жодними іншими доказами, зокрема, первинною бухгалтерською документацією або податковою звітністю тощо.

Посилання скаржника на факт перебування ринку електричної енергії України в кризовому стані колегією суддів оцінюються критично, адже за умовами статті 42 Господарського кодексу України підприємництво є самостійною господарською діяльністю, яка здійснюється на власний ризик, відтак сам по собі основний вид господарської діяльності відповідача у вигляді виробництва електроенергії жодним чином не свідчить про наявність правових підстав для звільнення останнього від відповідальності за порушення зобов`язань за вищенаведеним договором підряду.

Безпідставними також є посилання апелянта на Указ Президента України №406/2020 від 22.09.2020 «Про невідкладні заходи щодо стабілізації ситуації в енергетичній сфері та подальшого розвитку ядерної енергетики», оскільки прострочення відповідачем зобов`язань з оплати вартості виконаних робіт, прийнятих за актами від 28.02.2020 та 18.05.2020, розпочалось значно раніше, аніж було прийнято зазначений вище указ, а саме кінцевий термін оплати за договором настав 06.05.2020 року та 22.07.2020, тобто наведені відповідачем обставини настали після спливу строку виконання зобов`язань по оплаті робіт за договором.

Щодо доводів скаржника про те, що в період дії вищенаведеного договору на території України діяв загальнодержавний карантин, що свідчить про необхідність звільнення відповідача від відповідальності за невиконання зобов`язань за даним договором з підстав наявності форс-мажорних обставин, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Згідно зі статтею 617 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Зміст наведеної норми свідчить про те, що на особу, яка порушила зобов`язання, покладається обов`язок доведення того факту, що відповідне порушення є наслідком дії певної непереборної сили, тобто, що непереборна сила не просто існує, а безпосередньо призводить до порушення стороною свого зобов`язання (необхідність існування причинно-наслідкового зв`язку між виникненням форс-мажорних обставин та неможливістю виконання стороною своїх зобов`язань).

Згідно з частиною першою статті 626, частиною першою статті 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків; зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України).

Умовами розділу 8 договору сторони погодили, що у разі настання форс-мажору зобов`язання сторін за цим договором відсуваються на час його дії. Сторона, що потрапила під дії форс-мажору, зобов`язана не пізніше 10 днів з моменту його настання або припинення повідомити іншу сторону про настання або припинення обставин, які заважають виконанню цього договору.

Відповідно до частини першої статті 141 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно.

При цьому Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)», яким доповнено частину другу статті 141 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» положенням про віднесення до форс-мажорних обставин карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, не передбачає будь-яких законодавчих змін (виключень/особливостей) щодо підтвердження існування такої обставини.

Саме такий правовий висновок Верховного Суду викладено в постанові від 01.06.2021 у справі №910/9258/20.

Таким чином, виходячи з наведених норм законодавства та умов договору № ЮЕ 07/11/19 від 05.11.2019, колегія суддів наголошує на тому, що єдиним достатнім підтвердженням існування форс-мажорних обставин є відповідний сертифікат Торгово-промислової палати України або уповноважених нею регіональних торгово-промислових палат.

Між тим, Південно-західний апеляційний господарський суд зазначає, що у матеріалах справи відсутній та відповідачем до суду першої інстанції не подано сертифікату Торгово-промислової палати України або уповноважених нею регіональних торгово-промислових палат на підтвердження визнання загальнодержавного карантину, встановленого з метою запобігання поширенню гострої респіраторної хвороби СOVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, форс-мажорною обставиною, яка б зумовила неможливість виконання Державним підприємством «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Южноукраїнська атомна електрична станція» Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» прийнятих на себе зобов`язань за договором № ЮЕ 07/11/19 від 05.11.2019.

Також матеріали справи не містять доказів повідомлення відповідачем позивача про настання форс-мажорних обставин та неможливості виконання у зв`язку з цим своїх зобов`язань.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів доходить висновку про те, що відповідачем не доведено наявності безумовних підстав для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання згідно зі статті 617 ЦК України, статті 218 ГК України.

Крім того, відповідно до статті 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Згідно з частиною третьою статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки над розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим з огляду на інтереси сторін, які заслуговують на увагу, ступінь виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначне прострочення виконання зобов`язання, невідповідність розміру пені наслідкам порушення, негайне добровільне усунення винною стороною порушення та його наслідків. При цьому обов`язок доводити існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявленої до стягнення суми пені, покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.

Зважаючи на викладене, зменшення розміру заявлених до стягнення штрафних санкцій є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені та штрафу, а також розмір, до якого підлягає їх зменшення. При цьому відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника.

Судова колегія зауважує, що суд першої інстанції врахував:

- складний фінансовий стан Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом в особі Відокремленого підрозділу Южно-Українська АЕС Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом,

- дебіторську заборгованість боржника,

- відсутність збитків у позивача внаслідок прострочення оплати виконаних робіт,

- визнання відповідачем своєї заборгованості,

та дійшов правомірного висновку про можливість і допустимість зменшення заявленої до зменшення суми пені на 50% до 3280,11 грн, та зменшення штрафу на 50% до 3566,59 грн.

Підстав для звільнення відповідача від відповідальності судовою колегією не встановлено.

Підсумовуючи вищенаведене, оскільки доводи апеляційної скарги, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду першої інстанції, судова колегія доходить висновку про законність оскаржуваного рішення суду першої інстанції, обґрунтованість, дотримання норм матеріального та процесуального права при його ухваленні, що є підставою для залишення рішення без змін, а апеляційної скарги - без задоволення.

Відповідно до приписів ст.129 ГПК України, судовий збір за апеляційний перегляд рішення покладається на скаржника.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, п.1 ч.1 ст.275, ст. 276, 282, 287-288 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом в особі Відокремленого підрозділу Южно-Українська АЕС Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Миколаївської області від 23 квітня 2021 року у справі №915/179/21 залишити без змін.

Постанова в порядку статті 284 Господарського процесуального кодексу України набирає законної сили з дня її прийняття. Постанова суду є остаточною і не підлягає оскарженню, крім випадків, передбачених у п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя А.І. Ярош

Судді В.М. Головей

Г.І. Діброва