ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.07.2021 справа № 914/1015/21

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Галичина Табак», м. Івано Франківськ,

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Яворина», м. Новояворівськ Яворівського району Львівської області,

про: стягнення заборгованості в розмірі 58386,26 грн

Суддя Н.Є. Березяк

Секретар судового засідання А.П. Полянський

За участю представників сторін:

позивача: О.Б. Грабовецький представник;

відповідача: не з`явився.

На розгляд Господарського суду Львівської області подано позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Галичина Табак» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Яворина» про стягнення заборгованості в розмірі 58386,26 грн.

Ухвалою суду від 20.04.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справи, розгляд справи ухвалено здійснювати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено 24.05.2021. В подальшому розгляд справи відкладено на 14.06.2021. Ухвалою суду від 14.06.2021 закрито підготовче провадження у справі №914/1015/21 та призначено розгляд справи по суті на 27.07.2021.

В судовому засіданні представник позивача, надав пояснення по суті спору, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити в повному обсязі. Позовні вимоги обґрунтовано неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором поставки щодо своєчасної та повної оплати за поставлений товар.

В жодне судове засідання представник відповідача явки особисто та/або через упоноваженого представника не забезпечив, незважаючи на те, що був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи судом. Причини неявки в судове засідання не повідомив. Вимог ухвали суду від 24.05.2021 не виконав.

Ухвала суду від 20.04.2021 надіслана на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, та отримана останнім 24.04.2021, згідно інформації на сайті «Укрпошта» за трек - номером 257.

Ухвала суду від 14.06.2021 надіслана на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, та отримана останнім 19.06.2021, згідно інформації на сайті «Укрпошта» за трек - номером 125.

Частиною 2 статті 2 Закону України «Про доступ до судових рішень» визначено, що усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 3 Закону України «Про доступ до судових рішень» для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень (далі - Реєстр) - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України «Про доступ до судових рішень»).

З огляду на вказане учасники справи не були позбавлені права та можливості ознайомитись з ухвалами у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Також суд зазначає, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 р. (Закон України від 17.07.1997 р. № 475/97 - ВР), кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Перебіг строків судового розгляду у цивільних справах починається з часу надходження позовної заяви до суду, а закінчується ухваленням остаточного рішення у справі, якщо воно не на користь особи (справа «Скопелліті проти Італії» від 23.11.1993 р.), або виконанням рішення, ухваленого на користь особи (справа «Папахелас проти Греції» від 25.03.1999 р.).

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду неефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (параграфи 66, 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі «Смірнова проти України»).

Суд нагадує, що роль національних суддів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (&51 рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2006 р. у справі «Красношапка проти України»).

Суд нагадує, що це роль національних судів організовувати судові провадження таким чином, щоб вони були без затримок та ефективними (див.рішення Суду у справі Шульга проти України, no. 16652/04, від 02.12.2010).

До того ж організація провадження таким чином, щоб воно було швидким та ефективним, є завданням саме національних судів (див. рішення Суду у справі Білий проти України, no. 14475/03, від 21.10.2010).

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Згідно з ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Оскільки відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву, справа розглядається за наявними матеріалами у відповідності до приписів ч. 9 ст. 165 та ч. 2 ст. 178 ГПК України.

Таким чином, відсутність будь-яких заяв або клопотань відповідача, з урахуванням направлення судом на адресу відповідача копії ухвал у справі, свідчить про незацікавленість відповідача у розгляді справи.

В судовому засіданні 27.07.2021 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, встановив наступне.

Як встановлено судом, 12.10.2018 ТОВ «Галичина - Табак» в особі директора Львівської філії ТОВ «Галичина - Табак» Павленком Д.С. (надалі по тексту - Постачальник) та ТОВ «Яворина» (надалі по тексту - Покупець) було укладено та скріплено печатками Договір поставки № ЛФТ18-281, п. 1.1. якого передбачено, що Постачальник зобов`язується поставити і передати у власність Покупцю відповідно до його замовлення (замовлень) товар, а Покупець зобов`язується прийняти цей товар та своєчасно здійснити оплату на умовах Договору.

Пунктом 1.2 Договору передбачено, що найменування, асортимент, кількість та ціна товару, що є предметом Договору, визначається у видаткових накладних, які оформляються та підписуються сторонами при прийомі - передачі кожної партії товару. Усі накладні є невід`ємними частинами цього Договору в частині визначення найменування, асортименту, кількості та ціни товару.

Згідно п. 3.12. Договору, після приймання товару покупцем претензії щодо кількості та якості товару постачальником не приймаються, за винятком прихованих виробничих дефектів. З моменту підписання видаткової накладної представниками обох сторін, поставка товару вважається такою, що відбулась належним чином, товар вважається таким, що прийнятий покупцем по кількості та якості.

Пунктом 3.13. Договору передбачено, що повноваження осіб на прийняття від імені Покупця Товару від Постачальника підтверджуються виданою Довіреністю, що оформляється Покупцем за зразком, наведеним у Додатку № 1 до цього Договору, що є його невід`ємною частиною. Таку Довіреність Постачальнику зобов`язаний надати Покупець за підписом уповноваженої особи до моменту здійснення першого замовлення. У випадку невиконання Покупцем вищевказаного обов`язку щодо надання Постачальнику Довіреності, останній має право не приймати замовлення Покупця, здійснені за цим Договором.

У випадку втрати печатки/штампу, а також у разі зміни будь-кого з осіб, уповноважених Покупцем приймати Товар від Постачальника, Покупець зобов`язується негайно повідомити про це Постачальника шляхом надання нової Довіреності за зразком, наведеним у Додатку № 1 до цього Договору, яка, Сторони погодили, автоматично скасовує раніше видану Покупцем Довіреність. В будь-якому випадку. Покупець гарантує і підтверджує, що видаткова накладна, підписана від імені Покупця і передана Покупцем (безпосередньо чи через представника Покупця) Постачальнику (представнику Постачальника) - є видатковою накладною, яка підписана належннм чином від імені Покупця особою, яка має для цього всі необхідні повноваження. Сторони домовились про те, що обов`язок (і всі ризики, пов`язані з неналежним виконання цього обов`язку) здійснення контролю за тим, щоб видаткова накладна була підписана від імені Покупця повноваженою особою покладається на Покупця, а Постачальник звільняється від обов`язку і необхідності доводити факт підписання видаткової накладної від імені Покупця уповноваженою особою.

Згідно п. 3.14. Договору право власності на Товар, що постачається, а також ризик його випадкової загибелі та випадкового пошкодження, переходять до Покупця з моменту отримання Товару та підписання уповноваженими представниками Сторін видаткової накладної. Факт поставки Товару підтверджується видатковою накладною, підписаною обома Сторонами.

Ціна на товар встановлюється в національній валюті України і визначається у відповідності з ціною вказаною у прайс - листах Постачальника, які діють на момент виконання Постачальником замовлення Покупця, і вказується у видаткових накладних з урахуванням ПДВ. Загальна ціна (вартість) даного Договору визначається на підставі суми ціни (вартості) фактично поставленого Товару згідно видаткових накладних (п. 4.1. Договору).

Пунктами 5.1., 5.1.1., 5.1.2. та 5.1.3. Договору передбачено, що оплату отриманої партії Товару Покупець проводить у наступні строки: Тютюнові вироби повинні бути оплачені Постачальнику протягом 7 (семи) календарних днів з дати виписки видаткової накладної; Алкогольні вироби повинні бути оплачені Постачальнику протягом 14 (чотирнадцяти) календарних днів з дати виписки видаткової накладної; Інші напої та продукти харчування повинні бути оплачені Постачальнику протягом 14 (чотирнадцяти) календарних днів з дати виписки видаткової накладної.

Розрахунки за кожну поставлену партію Товару здійснюються Покупцем шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Постачальника. Проте не виключаються інші способи розрахунків, передбачені чинним законодавством України, та погоджені Сторонами. Зобов`язання Покупця по оплаті вартості поставленого Товару вважаються виконаними: при безготівкових розрахунках - з моменту зарахування коштів, перерахованих Покупцем, на поточний рахунок Постачальника в банківській установі; при розрахунках готівкою - з моменту внесення готівки в касу Постачальника (п.п. 5.3, 5.4 Договору)

Згідно п. 5.5 Договору, кошти за поставлений Товар зараховуються на погашення заборгованості відповідно до видаткових накладних за хронологією їх виписки, починаючи з накладної з найбільш ранньою датою. Якщо по неоплачених, оплачених частково або не своєчасно оплачених видаткових накладних Постачальником була виставлена претензія, то, незалежно від змісту розрахункових(платіжних) документів, в першу чергу покриваються штрафні санкції (пеня, штраф, інфляційні нарахування, 3% річних тощо), а потім основна сума боргу.

Пунктами 6.1, 6.2 та 6.3 Договору передбачено, що у випадку невиконання або неналежного виконання зобов`язань, передбачених цим договором. Сторона, що допустила невиконання або неналежне виконання, відшкодовує іншій Стороні нанесені збитки в повному обсязі. За порушення строків розрахунків, передбачених даним Договором, Покупець виплачує Постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожний день прострочення строку розрахунків. У випадку прострочення платежу понад 5 (п`ять) календарних днів. Покупець сплачує на користь Постачальника одноразовий штраф у розмірі 15 % від суми неоплаченого в строк Товару. Сплата такого штрафу здійснюється окремо від сплати пені.

Так, на виконання умов вказаного Договору ТОВ «Галичина -Табак» було здійснено поставку товару на загальну суму 56 365,56 грн з ПДВ, що підтверджується наступними документами:

- видаткова накладна № 503 від 04.12.2018 на суму 29 769,12 грн;

- видаткова накладна № 3555 від 15^01.2019 р. на суму 4 579,20 грн;

- видаткова накладна № 8278 від 29.01.2019 на суму 9 335,88 грн;

- видаткова накладна № 13041 від 05.02.2019 на суму 12 681,36 грн без урахування штрафних санкцій.

В період з 15.05.2019 по 23.09.2019 ТОВ «Яворина» було частково проведено оплату за поставлений товар на загальну суму 14 000,00 грн, що підтверджується наступними документами:

- платіжне доручення № 28554 від 13.05.2019 на суму 5 000,00 грн;

- платіжне доручення № 28715 від 28.05.2019 на суму 5 000,00 грн;

- платіжне доручення № 2799 від 23.09.2019 р. на суму 4 000,00 грн.

Як зазначає позивач, на момент подання позовної заяви сума заборгованості в розмірі 42 365,56 грн з ПДВ без урахування штрафних санкцій є неоплаченою.

Окрім зазначеного, підтвердженням розміру наявної заборгованості є також акти звірок взаєморозрахунків між ТОВ «Галичина - Табак» та ТОВ «Яворина» станом на 18.04.2019 за період 01.01.2019 по 18.04.2019 та станом 31.12.2019 за період 01.05.2019 по 31.12.2019. Вказані акти підписані сторонами та скріплені печатками Товариств.

Пунктом 6.5 Договору передбачено, що усі спори (розбіжності), які виникають внаслідок або у зв`язку з виконанням даного Договору, вирішуються Сторонами шляхом переговорів або у судовому порядку відповідно до положень чинного законодавства України.

З метою досудового врегулювання наявного спору щодо оплати заборгованості на адресу ТОВ «Яворина» 23.01.2020 було надіслано претензійного листа № 20-01 про оплату заборгованості, яким запропоновано останній провести оплату заборгованості без подальшого застосування штрафних санкцій.

Вказана претензія була одержана ТОВ «Яворина» 30.01.2020, що підтверджується корінцем рекомендованого повідомлення про вручення.

Докази отримання відповіді на претензію та оплати відповідачем заборговаості в матеріалах справи відсутні.

Таким чином, за порушення договірних зобов`язань позивач звернувся до суду з матеріально правовою вимогою про стягнення з відповідача суми основного боргу у розмірі 42365,56 грн, суму одноразового штрафу по договору в розмірі 6354,83 грн, пеню в розмірі 5556,40 грн, 3% річних в розмірі1270,97 грн та інфляційних нарахувань в розмірі 2838,50 грн.

Проаналізувавши всі обставини та матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтовані та такі що підлягають до задоволення.

При ухваленні рішення, суд виходив з наступного.

Правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються нормами Конституції України, Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та інших нормативно-правових актів.

Статтею 11 Цивільного кодексу України встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Згідно ч.1 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 16 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст. 11 ЦК України, однією з підстав виникнення зобов`язань, є зокрема, договори та інші правочини.

Як передбачено ст.174 Господарського кодексу України однією з підстав виникнення господарського зобов`язання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але які йому не суперечать.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 627 ЦК України встановлено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частинами 1, 2 ст. 712 ЦК України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Як встановлено судом, підставою виникнення правовідносин між сторонами є договір поставки № ЛФТ18-281 від 12.10.2018 року.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до частини 1 статті 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

В силу статті 663 ЦК України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Стаття 599 ЦК України вказує на те, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічні вимоги встановлені ст. 193 ГК України.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно п. 3.12. Договору, з моменту підписання видаткової накладної представниками обох сторін, поставка товару вважається такою, що відбулась належним чином, товар вважається таким, що прийнятий покупцем по кількості та якості.

Згідно ст. 526 ЦК України та ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу (ч. 2 ст. 193 ГК України).

Відтак, на виконання умов договору позивачем було поставлено, а відповідачем було отримано товар, що підтверджується підписом представника відповідача на видаткових накладних.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, Відповідач здійснив часткову оплату за поставлений позивачем товар.

Відтак, сума заборгованості відповідача перед позивачем за договором становить 42365,56 грн, що підтверджується підписаним Актом звірки взаєморозрахунків за період: травень 2019- грудень 2019 на суму заборгованості 42365,56 грн.

Оскільки відповідач не довів перед судом належного виконання взятого на себе зобов`язання щодо оплати вартості товару у повному розмірі, то вимоги позивача про стягнення з відповідача 42356,56 грн заборгованості з оплати останнього підлягають до задоволення в повному обсязі.

Відповідно до статті 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється належним чином проведеним виконанням.

Відповідно до ст.251, 252 Цивільного кодексу України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк може бути визначений актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами.

Згідно із ст.253 Цивільного кодексу України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Пунктами 6.1, 6.2 та 6.3 Договору передбачено, що у випадку невиконання або неналежного виконання зобов`язань, передбачених цим договором. Сторона, що допустила невиконання або неналежне виконання, відшкодовує іншій Стороні нанесені збитки в повному обсязі. За порушення строків розрахунків, передбачених даним Договором, Покупець виплачує Постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожний день прострочення строку розрахунків. У випадку прострочення платежу понад 5 (п`ять) календарних днів. Покупець сплачує на користь Постачальника одноразовий штраф у розмірі 15 % від суми неоплаченого в строк Товару. Сплата такого штрафу здійснюється окремо від сплати пені.

Таким чином, за порушення договірних зобов`язань позивач просить стягнути з відповідача пеню, штраф, 3 % річних та інфляційні втрати від суми боргу.

За визначенням статей 549 та 550 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові в разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється в відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється в відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Право на неустойку виникає незалежно від наявності в кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

Тобто, одним із видів забезпечення виконання зобов`язання є неустойка у формі пені та штрафу, такий вид забезпечення як пеня та її розмір встановлений частиною 3 статті 549 ЦК України, частиною 6 статті 231 ГК України та статтями 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», у той же час право встановити в договорі такий вид забезпечення як штраф передбачено частиною 2 статті 549 ЦК України, частиною 4 статті 231 ГК України.

При цьому, одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 ГК України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності, так як відповідальність настає лише один раз - у вигляді сплати неустойки, яка включає в себе і пеню, і штраф як форми її сплати.

Чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі можливість одночасного стягнення пені та штрафу, що узгоджується зі свободою договору, встановленою статтею 627 ЦК України, тобто коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору.

Вказана позиція узгоджується з правовими висновками Верховного Суду в постановах: від 09.02.2018 у справі № 911/2813/17, від 22.03.2018 у справі № 911/1351/17, від 17.05.2018 у справі № 910/6046/16, від 25.05.2018 у справі № 922/1720/17.

Щодо нарахування штрафу суд дійшов висновку про обґрунтованість нарахування останнього (в розмірі 15 % від вартості неоплаченого вчасно товару) у сумі 6354,83 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Позивачем нараховано відповідачу 5556,40 грн пені, яку просить стягнути з відповідача за порушення строків виконання договірних зобовязань.

Перевіривши розрахунок розміру пені, судом встановлено, що він не перевищує розміру подвійної облікової ставки НБ України, нарахований в межах строків позовної давності і підлягає до стягнення з відповідача.

Також позивачем нараховано 3% річних від суми прострочення за весь час прострочення, в сумі 1270,97 грн та інфляційні втрати від суми прострочення за весь час прострочення, в розмірі 2838,50 грн, які підлягають до стягнення з відповідача.

У зв`язку з викладеним, враховуючи вищенаведені положення норм чинного законодавства України, приймаючи до уваги встановлені фактичні обставини справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, доведеними належними, допустимими, достовірними та вірогідними доказами не спростовані відповідачем.

Відповідно до вимог ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту ст.77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Згідно ст.78 ГПК України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

У відповідності до ст.79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судові витрати на підставі статей 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, судовий збір покладається на відповідача в розмірі 2270,00 грн.

З огляду на викладене, виходячи з положень чинного законодавства України, матеріалів та обставин справи, враховуючи практику застосування законодавства вищими судовими інстанціями, керуючись статтями 10, 12, 20, 73, 74, 75, 76, 79, 123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задоволити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Яворина» (, вул. Степана Бандери, буд. 36, м. Новояворівськ, Яворівський район, Львівська область, 81053) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Галичина - Табак» (Код , вул. Максимовича, буд. 8, м. Івано-Франківськ, 76006) 42365,56 грн основного боргу в розмірі, 6354,83 грн штрафу,5556,40 грн. пені, 2838,50 грн три відсотки річних , 2838,50 грн інфляційних витрати та 2270,00 грн. судового збору .

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду в порядку та строки передбачені розділом IV Господарського процесуального кодексу України.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 29.07.2021.

Суддя Н.Є. Березяк