ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" липня 2021 р. Справа №907/371/20

Західний апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючого - судді Кравчук Н.М.

суддів Мирутенко О.Л.

Плотніцький Б.Д.

секретар судового засідання Кобзар О.В.

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Вин Агро за вих. №06-04-21-01 від 06.04.2021 (вх. № ЗАГС 01-05/1422/21 від 22.04.2021)

на рішення Господарського суду Закарпатської області від 26.11.2020 (повний текст рішення складено 21.12.2020, суддя Ремецькі О.Ф.)

у справі № 907/371/20

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю Вин Агро (надалі ТзОВ Вин Агро), м. Одеса

до відповідача : Орендного підприємства Ужгородський коньячний завод (надалі ОП Ужгородський коньячний завод), м. Ужгород

про стягнення суми 850 000,00 грн заборгованості за перевезення товару

за участю учасників сторін:

від позивача: не з`явилися

від відповідача: Шерега В.М. адвокат (довіреність №юр.74/21 від 11.05.2021)

ВСТАНОВИВ:

ТзОВ Вин Агро звернулося до Господарського суду Закарпатської області з позовом до ОП Ужгородський коньячний завод про стягнення суми 850 000,00 грн заборгованості з компенсації транспортних витрат по доставці товару по договору купівлі-продажу коньячних виноматеріалів №115/17 від 28.11.2017.

Рішенням Господарського суду Закарпатської області від 26.11.2020 у справі № 907/371/20 у задоволені позову відмовлено повністю.

Приймаючи рішення, місцевий господарський суд зазначив, що позивачем не надано суду доказів стосовно формування між замовником та перевізником заявок на перевезення вантажу, які б містили не тільки маршрут перевезення, а також вартість таких послуг. Оскільки, за відсутності необхідних доказів, не можливо встановити вартість перевезення вантажу за договором купівлі-продажу коньячних виноматеріалів №115/17, то суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову у зв`язку з недоведеністю правомірності заявлення такої.

Не погоджуючись з даним рішенням, ТзОВ Вин Агро подало апеляційну скаргу, в якій вказує, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, не враховано надані ним докази та аргументи, відтак, винесено незаконне рішення, просить його скасувати, прийняти нове рішення, яким задоволити позовні вимоги повністю. Зокрема, скаржник зазначає, що п. 3.1 договором № 115/17 від 28.10.2017 було передбачено умови та строк поставки товару. Позивачем було організовано перевезення вантажу щодо поставки товару та здійснено оплату за транспортно-експедиційні послуги. Оскільки замовлений відповідачем товар було доставлено ОП Ужгородський коньячний завод, то в останнього в силу п.3.1 договору виникло зобов`язання щодо оплати транспортних послуг.

Позивач явку уповноваженого представника в судове засідання не забезпечив. Від представника Волочнюка О.С. на адресу суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з неможливістю прибути в судове засідання, оскільки останній перебуває на лікарняному.

Приписами ч.11 ст. 270 ГПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними.

Розглянувши клопотання, колегія суддів відмовляє в задоволенні клопотання, оскільки наведені в клопотанні підстави для відкладення розгляду справи не є поважними, окрім того, аналогічного змісту клопотання позивачем вже заявлялося і розгляд справи відкладався.

Відповідно до ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

В даному випадку колегія суддів вважає, що учасники справи були належним чином повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги, явка сторін не визнавалася обов`язковою судом апеляційної інстанції, а матеріали справи містять обсяг відомостей, достатній для такого розгляду і без участі представника позивача.

Представник відповідача в судовому засіданні проти доводів скаржника заперечив з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу (зареєстрований в канцелярії суду за вх№ 01-04/3399/21 від 12.05.2021), рішення суду першої інстанції вважає законним та обґрунтованим, відтак, просить суд залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Вивчивши апеляційну скаргу, здійснивши оцінку доказів, що містяться в матеріалах справи, заслухавши учасника справи, Західний апеляційний господарський суд встановив таке.

28.11.2017 між ТзОВ Вин Агро (продавець) та ОП Ужгородський коньячний завод (покупець) було укладено договір купівлі-продажу коньячних виноматеріалів №115/17, згідно з умовами якого продавець зобов`язаний передати у власність покупцю товар, а покупець зобов`язаний прийняти і оплатити його на умовах, зазначених у даному договорі (а.с. 12-14 том І).

Пунктом 3.1 договору передбачено, що товар поставляється автомобільним транспортом чи іншим видом транспорту, за згодою сторін. Всі транспорті витрати по доставці товару оплачують продавець та покупець разом в рівних частинах:-50% транспортних витрат оплачує продавець; - 50% транспортних витрат оплачує покупець.

На виконання умов договору купівлі-продажу коньячних виноматеріалів №115/17 від 28.11.2017 по поставці товару до організації його перевезення покупцеві ТзОВ Вин Агро залучило ПП Логістик-Агро, з яким у нього був укладений договір перевезення №28 від 17.03.2016 (а.с. 16-18 том І).

Відповідно до п. 4.1 договору перевезення від № 28 від 17.03.2016 вартість перевезення зазначається в відповідних заявках на перевезення.

ПП Логістик-Агро залучило до перевезення субвиконавця - ТзОВ "Транс-Сервіс-1", з яким він співпрацював на підставі договору транспортного перевезення №260811 Л від 26.08.2011 (а.с. 19-21 том І).

Загальна вартість послуг ТзОВ "Транс-Сервіс-1" за перевезення виноматеріалів ОП Ужгородський коньячний завод склала 1 697 366,44 грн (без ПДВ), що підтверджується актами здачі-прийняття робіт (надання послуг) та товарно-транспортними накладними на переміщення алкогольних напоїв (а.с. 26-126 том І).

Факт отримання товару згідно товарно-транспортних накладних не заперечується і самим відповідачем.

ТзОВ Вин Агро здійснило оплату послуг ПП Логістик-Агро згідно договору перевезення №28 від 17.03.2016 в сумі 1 700 000,00 грн за перевезення товару відповідно до договору купівлі-продажу коньячних виноматеріалів №115/17 (а.с. 172-241 том І).

18.02.2020 ТзОВ Вин Агро надіслало ОП Ужгородський коньячний завод претензію з вимогою сплатити 50 % вартості перевезення виноматеріалів згідно з п. 3.1 договору купівлі продажу коньячних виноматеріалів №115/17 від 28.11.2017, а саме 850 000,00 грн (а.с. 22 том І).

У відповідь ОП Ужгородський коньячний завод 03.03.2020 у листі попросило надіслати йому для розгляду претензії по суті додаткові документи, а саме договір перевезення №28 від 17.03.2016, акти наданих послуг по перевезенню, копії податкових накладних, протокол погодження договірної ціни на перевезення, акт звірки розрахунків між ТзОВ Вин Агро та ПП Логістик-Агро за спірний період (а.с. 23 том І).

Листом від 06.04.2020 ТзОВ Вин Агро надіслало відповідачу запитувані документи (а.с. 24 том І).

Однак, 07.05.2020 листом ОП Ужгородський коньячний завод відмовив в задоволенні претензії ТзОВ Вин Агро, покликаючись на те, що ним не надано доказів сплати ПП Логістик-Агро коштів за організацію перевезення товару та доказів реальності наданих послуг.

Наведені обставини стали підставою звернення до суду із даними позовом.

При винесенні постанови колегія суддів керувалася таким.

Приписами ст. 11 ЦК України унормовано, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

У ч. 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Як зазначалося вище, між сторонами у справі було укладено договір № 115/17 поставки від 28.11.2017, а відтак, між ними виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання параграфа 1 глави 30 ГК України та параграфів 1 і 3 глави 54 ЦК України.

Частинами 1, 6 статті 265 ГК України передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. Реалізація суб`єктами господарювання товарів негосподарюючим суб`єктам здійснюється за правилами про договори купівлі-продажу. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Аналогічні положення містяться і у статті 712 ЦК України, згідно з якою за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Аналіз приписів частин першої, другої ст. 307 ГК України дозволяє дійти висновку, що правовідносини щодо організації перевезення вантажу, які виникають між суб`єктами господарювання, опосередковуються укладенням договору перевезення вантажу, за яким одна сторона (перевізник) зобов`язуєтеся доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату; договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі, факт укладення такого господарського договору підтверджується складенням перевізного документа відповідно до вимог законодавства.

Предметом даного спору є встановлення наявності чи відсутності правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача коштів за транспортно-експедиційні послуги щодо поставки товару, зазначеного у договорі № 115/17 від 28.10.2017.

Як зазначалося вище, у п.3.1 договору сторони погодили, що товар поставляється автомобільним транспортом чи іншим видом транспорту, за згодою сторін. Всі транспорті витрати по доставці товару оплачують продавець та покупець разом в рівних частинах: -50% транспортних витрат оплачує продавець; - 50% транспортних витрат оплачує покупець.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що замовлений відповідачем товар по договору купівлі-продажу коньячних виноматеріалів № 115/17 від 28.10.2017 було доставлено ОП Ужгородський коньячний завод на підставі договору перевезення № 28 від 17.03.2016, укладеного між ТзОВ Вин Агро і ПП Логістик-Агро, та договору транспортного перевезення № 260811 Л від 26.08.2011, укладеного між ПП Логістик-Агро та ТзОВ «Транс-Сервіс-1».

У відповідності зі ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з ч. 1 ст. 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Суд вважає, що за своєю правовою природою договір, укладений між сторонами спору відноситься до змішаного договору, що має ознаки також договору транспортного експедирування.

У відповідності до ст. ст. 929, 931 ЦК України за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних із перевезенням вантажу. Умови договору транспортного експедирування визначаються за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом, іншими нормативно-правовими актами. Розмір плати експедиторові встановлюється договором транспортного експедирування, якщо інше не встановлено законом.

Нормами ст. 909 ЦК України визначено, що за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Як вбачається з матеріалів справи, ПП Логістик-Агро на вимогу ТзОВ Вин Агро надало належним чином завірені Акти виконаних робіт між ППЛогістик-Агро та ТзОВ «Транс-Серввіс-1» та копії товаро-транспортних накладних до відповідних актів.

В актах виконаних робіт чітко зазначена вартість перевезення та є покликання на товаро-транспортні накладні, згідно яких відбулась поставка, в яких зазначені вантажовідправник ТзОВ Вин Агро, одержувач ОП «Ужгородський коньячний завод» та перевізник ТзОВ «Транс-Сервіс-1»

За змістом ст. 1 Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу документ, призначений для обліку товарно-матеріальних цінностей на шляху їх переміщення, розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи, та є одним із документів, що може використовуватися для списання товарно-матеріальних цінностей, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, що може бути складений у паперовій та/або електронній формі та має містити обов`язкові реквізити, передбачені цими Правилами.

Факт поставки товару позивачем, отримання товару відповідачем згідно товарно-транспортних накладних та їх підписання не заперечується відповідачем.

Факт оплати ТзОВ Вин Агро послуг ПП Логістик-Агро за перевезення товару відповідно до договору купівлі-продажу коньячних виноматеріалів №115/17 на підставі договору перевезення №28 від 17.03.2016 в сумі 1 700 000,00 грн підтверджується матеріалами справи, а саме платіжними дорученнями про сплату коштів за транспортно-експедиційні послуги (а.с. 172-243 том І).

З врахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що підставою відмови в позові слугувало не подання позивачем доказів стосовно формування між замовником та перевізником заявок на перевезення вантажу, в яких мала би бути зазначена вартість таких послуг.

Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Таким чином, колегія суддів вважає, що позивач свої зобов`язання щодо організації поставки товару згідно договору № 115/17 від 28.10.2017 виконав належним чином.

Як зазначалося вище, у п.3.1 договору № 115/17 від 28.10.2017 відповідач взяв на себе зобов`язання щодо компенсації транспортних витрат по доставці товару в розмірі 50 %.

Проте, доказів оплати щодо компенсації транспортних витрат по доставці товару в розмірі 850 000,00 грн (50 % від 1 700 000,00 грн) відповідачем суду не надано, в матеріалах справи такі відсутні.

Відповідно до статей 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У ч.2 ст. 86 ГПК України встановлено, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Водночас, частини 1,3,4 ст. 13 ГПК України регламентують, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Зважаючи на викладене, за результатами дослідження та оцінки за правилами статті 86 ГПК України зібраних у справі доказів та обставин у сукупності, з урахуванням ст.ст. 2, 13, 14 ГПК України, судом апеляційної інстанції встановлено, що позовні вимоги про стягнення 850 000,00 грн заборгованості за перевезення є обґрунтованими, підтвердженими належними і допустимими доказами, в свою чергу відповідачем не спростовані, а відтак, підлягають до задоволення.

Таким чином, матеріали справи свідчать про те, що, приймаючи рішення про відмову у задоволенні позову, місцевий господарський суд не повно дослідив матеріали справи, дав невірну юридичну оцінку обставинам справи та прийняв рішення, яке не відповідає вимогам закону та обставинам справи.

Згідно зі ст. ст. 73,74,77 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що рішення місцевого господарського суду слід скасувати, а апеляційну скаргу задоволити.

Керуючись, ст.ст. 269, 275, 277, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ :

1. Апеляційну скаргу ТзОВ «Вин Агро» задоволити.

2. Рішення Господарського суду Закарпатської області від 26.11.2020 у справі № 907/371/20 скасувати. Прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задоволити.

Стягнути з Орендного підприємства Ужгородський коньячний завод (88014, м. Ужгород, вул. Тімірязєва,19, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вин Агро» (65101, м. Одеса, вул. 25-1 Чапаївської дивізії, 6-В, ) 850 000,00 грн заборгованості з компенсації транспортних витрат по доставці товару згідно договору № 115/17 від 28.11.2017.

3. Стягнути з Орендного підприємства Ужгородський коньячний завод (88014, м. Ужгород, вул. Тімірязєва,19, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вин Агро» (65101, м. Одеса, вул. 25-1 Чапаївської дивізії, 6-В, ) 19 125,00 грн судового збору за подання апеляційної скарги.

4. Стягнути з Орендного підприємства Ужгородський коньячний завод (88014, м. Ужгород, вул. Тімірязєва,19, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вин Агро» (65101, м. Одеса, вул. 25-1 Чапаївської дивізії, 6-В, ) 12 750,00 грн судового збору за подання позовної заяви.

5. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку в строки, передбаченні ст.288 ГПК України.

6. Справу повернути до Господарського суду Закарпатської області.

Веб-адреса Єдиного державного реєстру судових рішень, розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет: http://reyestr.court.gov.ua/.

Повний текст постанови складено 21.07.2021.

Головуючий суддя Н.М. Кравчук

судді О.Л. Мирутенко

Б.Д. Плотніцький