ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" липня 2021 р. Справа№ 910/3340/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Владимиренко С.В.

суддів: Кропивної Л.В.

Гаврилюка О.М.

при секретарі судового засідання Островерхої В.Л.

за участю представника сторони, який зазначений у протоколі судового засідання від 20.07.2021

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ВАГОНТРАНСІНВЕСТ»

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 27.04.2021

у справі №910/3340/21 (суддя Ковтун С.А.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Рейл Лоджистікс»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «ВАГОНТРАНСІНВЕСТ»

про стягнення 2 144 250,00грн

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Рейл Лоджистікс» (далі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ВАГОНТРАНСІНВЕСТ» про стягнення 2 144 250,00 грн - фактично сплачені орендні платежі за вагонами №№52345808, 58697020, 62073135 за період з січня 2018 по січень 2020, в якому користування вагонів не здійснювалось у зв`язку з незадовільним технічним станом вагонів.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 15.11.2017 між позивачем та відповідачем укладено Договір оренди залізничного рухомого складу №2-37/11-17, за яким відповідач, як орендодавець, передав позивачу, як орендарю, залізничний рухомий склад, технічно придатний до перевезень, на виконання якого позивачем передано в оренду понад 100 вагонів, у тому числі вагони №№52345808, 58697020, 62073135.

Як зазначає позивач вагони №№52345808, 58697020, 62073135 передані в орендне користування в технічно несправному стані, з вичерпаним строком проведення планових видів ремонту, що виключає можливість їх використання за цільовим призначенням - для перевезення вантажів, а тому сплачена орендна плата у розмірі 2 144 250,00 грн має бути повернута, оскільки вагони №№52345808, 58697020, 62073135 позивачем не використовувалась.

В процесі розгляду справи №910/3340/21 позивачем до Господарського суду міста Києва подано заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти, що належать Товариству з обмеженою відповідальністю «ВАГОНТРАНСІНВЕСТ» та обліковуються на рахунках у банківських або в інших кредитно-фінансових установах в межах суми позову 2 144 250,00 грн.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову позивач посилається на тривале невиконання відповідачем своїх договірних зобов`язань, що створює для позивача негативні наслідки, ухилення відповідача від виконання умов договору, ігнорування умов договору є, на переконання позивача, достатньою підставою для вжиття заходів забезпечення позову, адже невиконання зазначених заходів може зробити неможливим ефективний захист порушених прав або інтересів позивача.

Позивач зазначає, що у відповідача відсутнє будь-яке майно, за допомогою якого можливо задовольнити вимоги, про що свідчить інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №253919376 від 22.04.2021. Розмір статутного капіталу відповідача згідно даних з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань складає 1 000,00 грн (витяг з ЄДР №67), що, враховуючи розмір позовних вимог, унеможливить подальше виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Крім того, відповідач до подання позову позивачем у даній справі зменшив розмір статутного капіталу, станом на 01.12.2020 статутний капітал ТОВ «ВАГОНТРАНСІНВЕСТ» складав 7 800 000,00 грн, що підтверджується витягом з ЄДР №, а станом на момент подання позову склав 1 000,00 грн.

Також на обґрунтування заяви про забезпечення позову, позивач посилається на переведення відповідачем активів на інше підконтрольне кінцевому бенефіціарному власнику підприємство.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.04.2021 у справі №910/3340/21 задоволено заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Рейл Лоджистікс». Накладено арешт на грошові кошти, що належать Товариству з обмеженою відповідальністю «Вагонтрансінвест» та обліковуються на рахунках у банківських або в інших кредитно-фінансових установах в межах суми позову 2 144 250,00 грн.

Приймаючи вказану ухвалу суд першої інстанції, при вирішенні заяви позивача про забезпечення позову, виходив з критерію необхідності вжиття заходів забезпечення позову суд, керуючись доводами позивача щодо характеристики поведінки відповідача поза виконанням Договору, відсутність у відповідача нерухомого майна, дій відповідача щодо значного зменшення розміру статутного капіталу (у 7800 разів, з 7 800 000,00 грн до 1 000,00 грн), а також намір перевести активи на інше підконтрольне кінцевому беніфеціарному власнику підприємство, які (активи), відповідно до листа відповідача від 19.04.2021 за вих. № 14/ВТІ, є не його власністю, що за висновком суду свідчить про вчинення дій, які дають реальне підґрунтя вважати ускладненим виконання рішення щодо стягнення коштів, у випадку задоволення позову. А тому суд дійшов висновку про те, що арешт коштів, стягнення яких є предметом позову, є адекватним та співмірним заходом забезпечення позову, оскільки такий захід є безпосередньо пов`язаний з позовними вимогами і спрямований на створення умов їх можливого виконання. Не погоджуючись з прийнятою ухвалою, Товариство з обмеженою відповідальністю «ВАГОНТРАНСІНВЕСТ» звернулося до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить суд апеляційної інстанції поновити строк на апеляційне оскарження ухвали Господарського суду міста Києва від 27.04.2021 у справі №910/3340/21. Скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 27.04.2021 у справі №910/3340/21 про вжиття заходів забезпечення позову та прийняте нове рішення, яким відмовити у задоволенні у задоволенні заяви про забезпечення позову. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «РЕЙЛ ЛОДЖИСТИК» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ВАГОНТРАНСІНВЕСТ» судові витрати, які складаються із судового збору у розмірі 2 270,00 грн та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 6 500,00 грн.

В обґрунтування доводів та вимог апеляційної скарги відповідач посилається на те, що має місце не з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, порушення норм процесуального права, зокрема норм ст. 74, ст. 86, ст. 136 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), що є підставами для скасування ухвали від 27.04.2021 у справі №910/3340/21 згідно п.п. 1, 2, 4 ч. 1 ст. 277 ГПК України.

Відповідач зазначає, що зміни до статутного капіталу пов`язані із виходом одного із учасників ТОВ «ВАГОНТРАНСІНВЕСТ» ОСОБА_1 , яка 02.12.2020 подала заяву про вихід і виплату їй 03.12.2020 її частки у статутному капіталі у розмірі 3 900 000,00 грн. До виходу ОСОБА_1 передувала виплата чистого прибутку учасникам ТОВ «ВАГОНТРАНСІНВЕСТ» за 2018 та 2019 року, виплата дивідендів учасникам, що підтверджується протоколом №17 від 25.11.2020, після чого було затверджено Статут ТОВ «ВАГОНТРАНСІНВЕСТ» у новій редакції із одним учасником - ОСОБА_2 та зменшено статутний капітал до 1 000,00 грн, що підтверджується рішенням учасника №1 ТОВ «ВАГОНТРАНСІНВЕСТ» від 02.12.2020. Вказані зміни щодо розміру статутного капіталу ТОВ «ВАГОНТРАНСІНВЕСТ» не є наслідком звернення позивача із даним позовом.

Крім того, відповідач не є власником вагонів №№52540861, 52421443, вказані вагони є власністю ФОП Удовенко Ірини Олександрівни та перебувають в орендному користуванні у ТОВ «Трансвагонкомплект», а тому відповідач запропонував позивачу укласти на пряму Договір оренди із ТОВ «Трансвагонкомплект», про що йдеться у листі від 19.04.2021 №14/ВТІ.

Як вказує апелянт, спірною ухвалою було заблоковано його господарську діяльність, оскільки постановою про арешт коштів боржника від 29.04.2021 у виконавчому провадженні №65304091, прийнятою приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Д`яченком С.С., накладено арешт на грошові кошти, що містяться на банківських рахунках відповідача у ПАТ «Райффайзен банк Аваль», філії «Розрахунковий центр» АТ КБ «ПриватБанк», філії - Головне управління по м. Києву та Київської області ПАТ «Державний ощадний банк України», а тому відповідач позбавлений можливості здійснювати свою господарську діяльність, яка полягає в оренді вантажних залізничних вагонів і у подальшому передає їх в оренду іншим господарюючим суб`єктам, при цьому отримує дохід від різниці орендної ставки, за якою бере в оренду та здає в оренду іншим господарюючим суб`єктам; купує запасні частини для вантажних залізничних вагонів і перепродує їх іншим господарюючим суб`єктам, при цьому отримує дохід від різниці вартості товару при купівлі і вартості товару при продажу. А тому, у зв`язку із накладеним арештом на грошові кошти, відповідач позбавлений можливості здійснювати свою господарську діяльність.

Також за наслідками арешту коштів, що обліковуються на банківських рахунках відповідача, останній позбавлений можливості виплачувати заробітну плату, податки по заробітній платі та поповнювати електронний рахунок ПДВ в Державному казначействі України, що призводить до не реєстрації податкових накладних за квітень 2021 року, що призводить до нарахувань податковою інспекцією штрафу згідно приписів Податкового кодексу України.

Відповідач також повідомив про судові справи №910/19397/20, №910/19376/20, за рішеннями у яких ухвалено стягнути на його користь грошові кошти на загальну суму 2 160 331,48 грн, що цілком достатньо для виконання рішення суду у даній справі у разі задоволення позову про стягнення 2 144 250,00 грн.

Крім того, в порушення п. 6 ч. 1 ст. 139 ГПК України в заяві про забезпечення позову відсутня пропозиція заявника про зустрічне зобов`язання.

Відповідач відповідно до приписів ст. 126 ГПК України заявив про стягнення 6 500,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.05.2021 у справі №910/3340/21 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ВАГОНТРАНСІНВЕСТ» передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді Владимиренко С.В., суддів Євсікова О.О., Корсака В.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.06.2021 задоволено клопотання про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали Господарського суду міста Києва від 27.04.2021 у справі №910/3340/21 та поновлено Товариству з обмеженою відповідальністю «ВАГОНТРАНСІНВЕСТ» зазначений строк. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ВАГОНТРАНСІНВЕСТ» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 27.04.2021 у справі №910/3340/21. Розгляд апеляційної скарги призначено на 22.06.2021. Учасникам справи надано право подати відзив на апеляційну скаргу, заяви, клопотання до 17.06.2021. Позивач своїм правом, наданим йому ст. 263 ГПК України, не скористався, відзив на апеляційну скаргу суду не надав, про відкриття апеляційного провадження у даній справі повідомлений належним чином, про що свідчить відмітка про отримання на поштовому повідомленні про врученні поштового відправлення №864.

Натомість позивач 18.06.2021 надіслав на адресу Північного апеляційного господарського суду письмовий відзив на апеляційну скаргу, без клопотання про поновлення пропущеного строку, який надійшов 22.06.2021, про що свідчать відомості на поштовому відправленні №066 та вхідний штемпель суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 263 ГПК України учасники справи мають право подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, встановленого судом апеляційної інстанції в ухвалі про відкриття апеляційного провадження.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.06.2021 учасникам справи надано право подати відзив на апеляційну скаргу, заяви, клопотання до 17.06.2021 та попереджено учасників справи про залишення без розгляду відзиву на апеляційну скаргу, заяв, клопотань, які будуть подані після закінчення процесуальних строків.

За таких обставин, відзив позивача на апеляційну скаргу підлягає залишенню без розгляду на підставі ч. 2 ст. 118 ГПК України.

У зв`язку із перебуванням суддів Євсікова О.О., Корсака В.А. у відпустці з 22.06.2021 здійснено повторний автоматизований розподіл справи №910/3340/21.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 17.06.2021 у зв`язку з перебуванням з 22.06.2021 суддів Євсікова О.О., Корсака В.А., які не є головуючим суддею (суддею-доповідачем) у відпустці, для розгляду апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «ВАГОНТРАНСІНВЕСТ» у справі №910/3340/21 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя - Владимиренко С.В., судді: Гаврилюк О.М., Кропивна Л.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.06.2021 апеляційну Товариства з обмеженою відповідальністю «ВАГОНТРАНСІНВЕСТ» на ухвалу Господарського суду Київської області від 27.04.2021 у справі №910/3340/21 прийнято до провадження вказаною колегією суддів. Розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «ВАГОНТРАНСІНВЕСТ» на ухвалу Господарського суду Київської області від 27.04.2021 у справі №910/3340/21 призначено на 20.07.2021 о 12 год. 30 хв. Позивач 19.07.2021 надав суду апеляційної інстанції клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із припиненням 15.07.2021 договірних відносин із адвокатом Оприсняк Б.Р. Клопотання про відкладення розгляду справи задоволенню не підлягає, оскільки ч. 2 ст. 273 ГПК України встановлений тридцяти денний строк для розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції. Надані позивачем Угода від 15.07.2021 про розірвання Договору про надання правової допомоги б/н від 24.02.2021 та результат дослідження від 16.07.2021 не свідчать про позбавлення позивача можливості прийняти участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду по системі відеоконференцзв`язку «Easy Con».

Згідно ч. 4 ст. 197 ГПК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), учасники справи можуть брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів. Підтвердження особи учасника справи здійснюється із застосуванням електронного підпису, а якщо особа не має такого підпису, то у порядку, визначеному Законом України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» або Державною судовою адміністрацією України.

Позивач своїм правом не скористався, клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду не заявив.

Крім того, позивачем не подано доказів, що ОСОБА_3 є директором юридичного департаменту позивача і те, що він був позбавлений можливості залучити інших осіб для представництва інтересів позивача у суді апеляційної інстанції.

У справах «Осман проти Сполученого королівства» та «Креуз проти Польщі» Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) роз`яснив, що, реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху в судовому процесі. Рішеннями ЄСПЛ визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Представник відповідача у судовому засіданні 20.07.2021 підтримав вимоги та доводи, викладені в його апеляційній скарзі, просив її задовольнити, ухвалу Господарського суду міста Києва від 27.04.2021 у справі №910/3340/21 скасувати та прийняти нову, якою відмовити у задоволенні заяви позивача про забезпечення позову.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представника апелянта, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів встановила наступне.

Відповідно до ст. 136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно ч. 1 ст. 137 ГПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; 6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Верховний Суд у своїй постанові від 21.08.2020 у справі №904/2357/20 щодо забезпечення позову дійшов наступних правових висновків, метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову. Заходи забезпечення позову повинні бути співрозмірними з заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Суд зазначає, що обрання належного, відповідного предмету спору, заходу забезпечення позову сприяє дотриманню принципу співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, що, зрештою, дає змогу досягти збалансованості інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичного виконання судового рішення в разі задоволення позову та, як наслідок, ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, які не є учасниками цього судового процесу.

Аналогічні правові висновки щодо застосування ст. ст. 136, 137 ГПК України наведені також у постановах Верховного Суду від 10.04.2018 у справі №910/19256/16, від 14.05.2018 у справі №910/20479/17, від 14.06.2018 у справі №916/10/18, від 23.06.2018 у справі №916/2026/17, від 16.08.2018 у справі №910/5916/18, від 11.09.2018 у справі №922/1605/18, від 14.01.2019 у справі №909/526/18, від 21.01.2019 у справі №916/1278/18, від 25.01.2019 у справі №925/288/17, в яких зазначено, що забезпечення позову за правовою природою є засобом запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, метою якого є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод «Право на ефективний засіб юридичного захисту», приписи якої суди застосовують при розгляді справ відповідно до ч. 4 ст. 11 ГПК України, встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви. Вказана правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 10.10.2019 у справі №910/4103/18, від 27.06.2019 у справі №916/73/16.

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову. У вирішенні питання про забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти чи майно відповідача, суд повинен дотриматися розумного балансу між необхідністю забезпечити можливе майбутнє виконання судового рішення та неприпустимістю блокування господарської діяльності відповідача з огляду на значний розмір заявленого у позовній заяві боргу. Вказаний правовий висновок щодо забезпечення позову викладено у постанові Верховного Суду від 26.09.2019 у справі №904/1417/19.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Задовольняючи заяву позивача про забезпечення позову судом першої інстанції було взято до уваги твердження заявника, без надання правової оцінки відповідним доказам.

Так, на обґрунтування заяви про забезпечення позову, позивач посилається на тривале невиконання відповідачем своїх договірних зобов`язань, при цьому заявник на вказав в чому саме полягає таке невиконання з наданням належних та допустимих доказів. Крім того, невиконання умов договору стороною, так само як і відсутність у відповідача майна, не є тією підставою, з якою Закон пов`язує необхідність забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти.

Стосовно доводів заявника про зменшення статутного капіталу, що на переконання останнього, свідчить про намагання відповідача уникнути відповідальності у разі задоволення позову у даній справі, слід зазначити наступне.

З матеріалів оскарження ухвали Господарського суду міста Києва від 24.04.2021 у справі №910/3340/21 вбачається, що згідно нотаріально посвідченої заяви від 02.12.2020 ОСОБА_1 повідомила про свій намір вийти зі складу учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «ВАГОНТРАНСІНВЕСТ», просила Товариство повідомити про вартість її частки не пізніше 30 днів з дня отримання цієї заяви та її виплату протягом одного року. 03.12.2020 ОСОБА_1 було повернуто її частку у статному капіталі у розмірі 3 900 000,00 грн, що підтверджується банківською випискою по рахунку ТОВ «ВАГОНТРАНСІНВЕСТ». (а.м.о. 55, 56).

Крім того, на підставі протоколу загальних зборів учасників ТОВ «ВАГОНТРАНСІНВЕСТ» №17 від 25.11.2020 було здійснено виплату дивідендів учасникам Товариства, про що свідчить банківська виписка по рахунку ТОВ «ВАГОНТРАНСІНВЕСТ» за 30.11.2020. (а.м.о. 57, 65).

02.12.2020 на підставі рішення учасника №1 Товариства з обмеженою відповідальністю «ВАГОНТРАНСІНВЕСТ» було затверджено Статут останнього у новій редакції, зменшено статутний капітал Товариства до 1 000,00 грн, частка ОСОБА_2 , становить 100%, складає 1 000,00 грн, про що внесено запис до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. (а.м.о. 58-64, 66).

Слід зазначити, що позивач звернувся до Господарського суду міста Києва із даним позовом 03.03.2021, тобто вже після зміни учасників Товариства та зменшення розміру статутного капіталу, що спростовує доводи позивача про вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання судового рішення у даній справі у разі задоволення позову.

Листом №14/ВТІ від 19.04.2021 Товариство з обмеженою відповідальністю «ВАГОНТРАНСІНВЕСТ» запропонувало позивачу перезаключити Договір оренди за вагонами №52540861 та №52421443, які є власністю ФОП Удовенко Ірини Олександрівни, з ТОВ «Трансвагонкомплект», у якого вказані вагони перебувають в орендному користування на підставі Договору №30-05 ОВ оренди залізничного рухомого складу від 30.05.2019 та були передані відповідачу в оренду на підставі Договору №27-12 ОВ оренди залізничного рухомого складу від 27.12.2017, згідно актів прийому-передачі вагонів в оренду від 07.01.2020, від 17.01.2020. (а.м.о. 67, 70-72, 76-78).

Вказане не свідчить про те, що відповідач намагається перевести активи на інше підконтрольне кінцевому бенефіціарному власнику підприємство.

Доводи апелянта про те, що приватним виконавцем накладено арешт на грошові кошти, що обліковуються на банківських рахунках відповідача, в результаті чого останній позбавлений можливості виплачувати заробітну плату, податки по заробітній платі та поповнювати електронний рахунок ПДВ в Державному казначействі України, що призводить до не реєстрації податкових накладних за квітень 2021 року, та до нарахувань податковою інспекцією штрафу згідно приписів Податкового кодексу України, не заслуговують на увагу апеляційного суду, оскільки таке твердження документально не обґрунтоване, апелянтом не подано доказів, що вказані рахунки використовуються ним для виплати заробітної плати, податків на заробітну плату, поповнення електронного рахунку ПДВ в Державному казначействі України. Постанова приватного виконавця про арешт коштів боржника від 29.04.2021 у виконавчому провадженні №6530409, містить застереження щодо неможливості накладення арешту на грошові кошти, що містяться на рахунках боржника, на які звернення стягнення, заборонено законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

Згідно п. 1 ч. 4 ст. 59 зазначеного Закону підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.

Щодо судових рішень у справах №910/19397/20 та №910/19376/20, то наразі у даних справах відсутнє остаточне рішення, яке набрало законної сили та матиме преюдиціальне значення при вирішенні даного спору, зокрема щодо розгляду заяви про забезпечення позову.

За Законом України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права (ст. 17).

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод «Право на ефективний засіб юридичного захисту», яка в силу приписів ч. 4 ст. 11 ГПК України використовується господарськими судами як джерело права, встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів до забезпечення позову. При цьому, вжиття заходів до забезпечення позову має на меті запобігти утрудненню чи неможливості виконання рішення господарського суду, прийнятого за результатами розгляду справи, або забезпечити ефективний захист чи поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, в разі задоволення позову.

Згідно ч. 4 ст. 11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Слід зазначити, що згідно рішення Європейського суду з прав людини від 29.06.2006 у справі «Пантелеєнко проти України» засіб юридичного захисту має бути ефективним як на практиці, так і за законом. У рішенні Європейського суду з прав людини від 31.07.2003 у справі «Дорани проти Ірландії», було зазначено що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припинення порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17.07.2008) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Статтею 136 ГПК України передбачено можливість забезпечення позову не лише у разі, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити виконання рішення суду, а з урахуванням ефективності захисту та поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Тобто, за замістом частини 2 статті 136 ГПК України у вирішенні питання щодо забезпечення позову слід також враховувати за захистом якого порушеного чи оспорюваного права або інтересу звертається позивач, не обмежуючись лише неможливістю виконання рішення суду та позовними вимогами.

Проте зазначеного, позивач в порушення приписів ч. 3 ст. 13 та ч. 1 ст. 74 ГПК України не навів та не довів, що також залишено поза увагою суду першої інстанції.

Згідно ч. 4 ст.236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до ч. 4 ст. 11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною, залежно від характеру рішення.

У справі «Трофимчук проти України» Європейський суд з прав людини також зазначив, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод.

В п. 53 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Федорченко та Лозенко проти України» від 20.09.2012 зазначено, що при оцінці доказів суд керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Тобто, аргументи сторони мають бути достатньо вагомими, чіткими та узгодженими.

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) нез`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з ч. 1 ст. 271 ГПК України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Статтею 275 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: 1) залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення; 2) скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення; 3) визнати нечинним судове рішення суду першої інстанції повністю або частково у передбачених цим Кодексом випадках і закрити провадження у справі у відповідній частині; 4) скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково; 5) скасувати судове рішення і направити справу для розгляду до іншого суду першої інстанції за встановленою підсудністю; 6) скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції; 7) у передбачених цим Кодексом випадках скасувати свою постанову (повністю або частково) і прийняти одне з рішень, зазначених у пунктах 1-6 частини першої цієї статті.

Враховуючи викладене, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що суд першої інстанції при прийнятті ухвали 27.04.2021 у справі №910/3340/21 не з`ясував обставин, що мають значення для справи, а обставини, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими є не доведеними, в результаті чого апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «ВАГОНТРАНСІНВЕСТ» підлягає задоволенню, а ухвала Господарського суду Київської області від 27.04.2021 у справі №910/3340/21 підлягає скасуванню, з прийняттям нової ухвали, якою відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю «Рейл Лоджистікс» у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Відповідно до ч. 14 ст. 129 ГПК України якщо суд апеляційної, касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судові витрати за апеляційний перегляд покладаються на позивача.

Разом з цим, апелянтом заявлено до стягнення 6 500,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно ч.ч. 1-3 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

15.03.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «ВАГОНТРАНСІНВЕСТ» (далі - Клієнт) та Адвокатським бюро «Олени Сторожук» (далі - Адвокатське бюро) укладено Договір №15/01 про надання правової допомоги (далі - Договір №15/01), за умовами якого Адвокатське бюро здійснює представництво та захист інтересів Клієнта з приводу надання будь-яких консультацій, підготовки та подання будь-яких заяв, запитів, клопотань, претензій, пояснень, листів, позовів, відзивів, відповідей на відзив, письмових пояснень, заперечень, апеляційних, касаційних скарг та інших документів, а також на особисте представництво Клієнта перед будь-якими підприємствами, установами, організаціями, а також державними, правоохоронними, судовими органами, в тому числі в Господарському суді м. Києва, а також апеляційній та касаційній інстанції, у справі №910/3340/21 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Рейл Лоджистік» до Клієнта про стягнення коштів.

Згідно п. 2.2.2 Договору №15/01 закінчення надання правової допомоги за цим Договором визначається окремою додатковою угодою. Після надання послуг Сторони підписують Акти наданих послуг. Акт вважається узгодженим у випадку, якщо протягом 5 (п`яти) робочих днів з моменту його отримання Клієнтом, якщо він не заявив своїх зауважень до Акту у письмовій формі (п. 2.3 Договору №15/01).

Додатковою угодою №1 від 06.05.2021 до Договору №15/01, сторони домовились про додатковий об`єм правової допомоги та її вартість, який виник у зв`язку із необхідністю оскарження в апеляційному порядку ухвали Господарського суду міста Києва у справі №910/3340/21 від 27.04.2021 про забезпечення позову, якою накладено арешт на грошові кошти Клієнта, що обліковуються на рахунках у банківських або в інших кредитно-фінансових установах в межах суми 2 144 250,00 грн.

Вартість послуг по наданню правової допомоги (гонорар) від час здійснення Адвокатським бюро представництва інтересів Клієнта в Північному апеляційному господарського суді при оскарженні ухвали Господарського суду міста Києва у справі №910/3340/21 від 27.04.2021 про забезпечення позову: Вартість послуг (гонорар) по наданню правової допомоги щодо підготовки та подачі апеляційної скарги - 5 000,00 грн. Вартість послуг (гонорар) при безпосередній участі адвоката в судовому засіданні Північного апеляційного господарського суду - 1 500,00 грн без ПДВ, за одне судове засідання.

На доказ оплати матеріали справи містять квитанцію №21 від 07.05.2021 на суму 6 500,00 грн.

При визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України»).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Відповідно до ч. 5 ст. 126 ГПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. (ч. 6 ст. 126 ГПК України).

Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони щодо неспівмірності заявлених іншою стороною витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд з огляду на принципи диспозитивності та змагальності не може вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Вказаний правовий висновок викладено у постановах об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19 та від 22.11.2019 у справі №910/906/18.

Позивач своїм правом щодо зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу шляхом подання клопотання, не скористався, а тому враховуючи надані докази, за відсутності клопотання позивача про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, суд апеляційної інстанції вважає за можливе стягнути з позивача на користь відповідача 6 500,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Керуючись ст. ст. 123, 126, 129, 270, 271, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ВАГОНТРАНСІНВЕСТ» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 27.04.2021 у справі №910/3340/21 задовольнити.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 27.04.2021 у справі №910/3340/21 скасувати. Прийняти нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю ««Рейл Лоджистікс» про забезпечення позову.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю ««Рейл Лоджистікс» (ідентифікаційний код в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 40637393, 03150, м. Київ, вул. Ділова, 5, корпус 2) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ВАГОНТРАНСІНВЕСТ» (ідентифікаційний код в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 39211377, 03048, м. Київ, вул. Ф. Ернста, 12, кв. 122) 2 270,00 (дві тисячі двісті сімдесят гривень) судового збору, 6 500,00 грн (шість тисяч п`ятсот гривень) витрат на професійну правничу допомогу.

4. Видачу наказу доручити Господарському суду міста Києва.

5. Матеріали оскарження ухвали Господарського суду міста Києва від 27.04.2021 у справі №910/3340/21 повернути до Господарського суду міста Києва.

6. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах в порядку і строки, визначені в ст.ст. 287, 288, 289 Господарського процесуального кодексу України

Повний текст постанови складено 22.07.2021.

Головуючий суддя С.В. Владимиренко

Судді Л.В. Кропивна

О.М. Гаврилюк