ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРCОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел./0552/26-47-84, 49-31-78, факс 49-31-78, веб сторінка: ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 липня 2021 року Справа № 923/617/21

Господарський суд Херсонської області у складі судді Ярошенко В.П., розглянувши матеріали справи

за позовом: Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Херсонської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України", м.Херсон

до відповідача: Державного підприємства "Херсонський морський торговельний порт", м. Херсон

про стягнення заборгованості в сумі 85718,47 грн.

без виклику представників сторін

Державне підприємство "Адміністрація морських портів України" в особі Херсонської філії державного підприємства "Адміністрація морських портів України" () звернулось до Господарського суду Херсонської області із позовною заявою до Державного підприємства "Херсонський морський торговельний порт" () про стягнення відповідно до Договору про відшкодування витрат за сплату земельного податку № 22-П-ХЕФ-20/22Р суми основного боргу у розмірі 73066,08 грн., 3% річних в сумі 1486,63 грн., інфляційні втрати в сумі 4904,62 грн., пені в сумі 6261,14 грн.

Позов обґрунтовано твердженням про неналежне виконання відповідачем зобов`язань за вказаним договором. Так позивач зазначає, що Відповідач у встановлений Договором строк свого обов`язку не виконав і допустив прострочення виконання грошового зобов`язання, тому його дії є порушенням договірних зобов`язань, і він вважається таким, що прострочив виконання. У зв`язку з чим у Відповідача перед Позивачем виник борг, який на сьогоднішній день є не погашеним.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.04.2021, справу розподілено судді Ярошенко В. П.

Ухвалою Господарського суду Херсонської області від 06.05.2020 відкрито провадження у справі № 923/617/21, відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

26.05.2021 року до суду від Державного підприємства "Херсонський морський торговельний порт" надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач позовні вимоги не визнає, мотивуючи тим, що "з 12 березня 2020 р. на усій території України установлено карантин (постанова Кабінету Міністрів України "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу СОVID-19" від 11.03.2020 р. № 211).

Законом "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникнення і поширення коронавірусної хвороби (СОVID -19)" №530-ІХ від 17.03.2020 року віднесено юридичного факту введення карантину до форс-мажорних обставин.

Також, Постановою Кабінету Міністрів України "Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-Co-2", карантинні обмеження продовжені до 30 червня 2021 року.

Зауважуємо, що Державним підприємством "Херсонський морський торговельний порт" постійно вживаються вичерпні заходи по оптимізації витрат, пошук грошових ресурсів, залучення нових клієнтів по перевантаженню вантажів та розширення видів послуг, а також підприємство здійснює заходи направлені на погашення дебіторської заборгованості та перенаправления стягнутих коштів на виконання зобов`язань та погашення заборгованості, в тому числі й по договору № 22-П-ХЕФ-20/22Р від 18.03.2020 року. "

Відзив ДП "Херсонський морський торговельний порт" надано відповідачем у встановлені строки, у зв`язку з чим наданий відзив прийнято до розгляду та залучено до матеріалів справи.

Суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі (ст. 248 Господарського процесуального кодексу України).

Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше (ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України).

Суд зазначає, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини, справи мають бути розглянути впродовж розумного строку.

В поняття "розумний строк" розгляду справи, Європейський суд з прав людини включає: складність справи; поведінку заявника; поведінку органів державної влади; важливість справи для заявника.

Відповідно до п.1 ст.6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Право на справедливий судовий розгляд включає в себе право на доступ до суду та право на доступ до правосуддя в широкому розумінні.

Чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України згідно зі ст.9 Конституції України. Пріоритетність застосування норм таких міжнародних договорів у господарському процесі встановлена ч.2 ст.3 ГПК України.

Відповідно до Закону України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основних свобод" від 17.07.1997 дана Конвенція та Протоколи до неї № 2, 4, 7, 11 є частиною національного законодавства України.

Відповідно до ст.17 Закону "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ як джерело права Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини.

Конвенція на відміну від національного законодавства України не запроваджує чітких строків розгляду справи, проте посилання на строк містить ст. 6 Конвенції, яка постулює дефініцію розумного строку розгляду справи.

Критерій розумності строку розгляду справи також наведений в інформаційному листі Вищого господарського суду України від 18.11.2003 № 01-8/1427 (зі змінами та доповненнями, внесеними в останнє інформаційним листом ВГСУ від 24.07.2008 № 01-8/451). У цьому листі зазначено: "Критеріями оцінки розгляду справи упродовж розумного строку є складність справи, поведінка учасників процесу і поведінка державних органів (суду), важливість справи для заявника".

Визначаючи ці критерії, ВГСУ посилається на рішення Європейського суду з прав людини у справі "Красношапка проти України" № 23786/02 від 30.11.2006 (§ 51).

Таким чином, норми ГПК України щодо строків розгляду справи не узгоджуються з нормами Конвенції про захист прав людини і основних свобод, яка є частиною національного законодавства і має пріоритет над національним законодавством, та із практикою Європейського суду з прав людини, яку суди мають використовувати як джерело права при вирішенні спорів.

Аналізуючи практику Європейського суду з прав людини, можна дійти висновку, що критерії оцінки розумності строку розгляду справи має формувати суд, який розглядає справу. Саме суддя має визначати тривалість вирішення спору, спираючись на здійснену ним оцінку розумності строку розгляду в кожній конкретній справі, враховуючи її складність, поведінку учасників процесу, можливість надання доказів тощо.

Відповідно до ст. 2 ГПК України, одним із основних завдань господарського судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Враховуючи принцип незмінності складу суду, з метою дотримання розумного строку розгляду даної справи, суд вважає за необхідне продовжити розгляд даної справи на підставі Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно з ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, суд

встановив:

18 березня 2020 року між Державним підприємством "Адміністрація морських портів України" (ДП "АМПУ"), в особі начальника Херсонської філії державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (адміністрації Херсонського морського порту) Гаращенка Володимира Васильовича (надалі за текстом Сторона-1, Позивач) та Державним підприємством "Херсонський морський торговельний порт" (надалі за текстом Сторона-2, Відповідач), в особі виконуючого обов`язки директора Сухина Олександра Анатолійовича було укладено Договір про відшкодування витрат за сплату земельного податку №22-П-ХЕФ-20/22Р (надалі за текстом - Договір).

Відповідно до пунктів 1.1.,1.2. Договору, Сторона 2 відповідно до умов цього Договору та вимог чинного законодавства України зобов`язується відшкодовувати Стороні 1 витрати за сплату земельного податку. Сторона 1 укладанням цього Договору підтверджує, що вона є платником земельного податку відповідно до статті 269 Податкового кодексу України, а саме є землекористувачем земельних ділянок, визначених в Додатку №1 до даного Договору, який є невід`ємною його частиною.

Сума відшкодування витрат за сплату земельного податку складає 6088,84 грн. (шість тисяч вісімдесят вісім гривень 84 копійки) без ПДВ на місяць та визначається Додатком №1 до даного Договору (п.2.1. Договору).

Відповідно до п.2.2. Договору (в редакції Додаткової угоди №1 від 11.12.2020р.) під відшкодуванням витрат за сплату земельного податку розуміється компенсація Стороною 2 витрат Сторони 1 із сплати земельного податку, які безпосередньо пов`язані з податковим обов`язком Сторони 1 декларувати і вносити до державного бюджету відповідну плату за землю у порядку передбаченому Податковим кодексом України. Розмір відшкодування земельного податку визначається відповідно до фактичного користування Стороною 2 земельними ділянками, що перебувають у постійному користуванні Сторони 1 та на підставі податкових зобов`язань Сторони 1 визначених у податковій декларації з плати за землю. У разі зміни розміру земельного податку, відшкодування витрат здійснюється на підставі відповідної уточнюючої податкової декларації з плати за землю. Сторона 2 має право вимагати від Сторони 1 надання копій відповідних податкових декларацій, в тому числі уточнюючих, з плати за землю. Відшкодування витрат за сплату земельного податку по даному Договору стягується за період фактичного користування Стороною 2 земельною ділянкою.

За умовами п.п.6.2.1., 6.2.2., 6.2.3. п. 6.1.,6.2 Договору, останній набирає чинності з моменту підписання його Сторонами та діє до 31.12.2020 р., а в частині взаєморозрахунків - до повного виконання Сторонами зобов`язань по даному Договору. У відповідності до ч.З ст.631 ЦК України Сторони дійшли згоди, що умови даного Договору застосовуються до відносин, які виникли між ними до набрання даним Договором чинності, а саме з 01 січня 2020 року. Відповідно до ч. 2 ст. 212 Цивільного кодексу України цей договір втрачає чинність у разі (скасувальна обставина): припинення Стороною 2 користування земельними ділянками, втрати Стороною 1 права користування/власності на земельну ділянку або державної реєстрації Стороною 2 права власності на нерухоме майно, яке знаходиться на земельній ділянці.

Пунктом 6.3. Договору, встановлено, що закінчення цього Договору не звільняє Сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії цього Договору.

Відповідно до п. 2.3. Договору, Сторона 2 відшкодовує витрати за сплату земельного податку Стороні 1 щомісячно, протягом 3 (трьох) банківських днів з моменту підписання Сторонами Акту здачі-прийняття робіт (наданих послуг) на підставі виставлених Стороною 1 рахунків (рахунків-фактур). Рахунки та Акти здачі-прийняття робіт (наданих послуг) виставляються/направляються Стороні 2 не пізніше 5 (п`ятого) числа місяця наступного за розрахунковим.

Згідно з п.2.4. Договору, Сторона 2 зобов`язана підписати Акт здачі-прийняття робіт (наданих послуг) протягом 3-х банківських днів з моменту отримання вищезазначеного Акту від Сторони 1 або надати мотивовану відмову від його підписання. Якщо Сторона 2 протягом зазначеного терміну не направить Стороні 1 мотивовану відмову від підписання Акту здачі-прийняття робіт (наданих послуг), такий Акт вважається прийнятим та підлягає оплаті.

В межах дії Договору, на виконання його умов, Позивачем Відповідачеві було надано рахунки на оплату та акти здачі-прийняття робіт (надання послуг):

- рахунок на оплату № 411 від 20.03.2020р. за період з 01.01.2020р. по 29.02.2020р. на суму 12 177,68 грн., та акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) №1043 від 20.03.2020р. направлено супровідним листом №682/26-05- 04/Вих/26 від 27.03.2020р.;

- рахунок на оплату № 446 від 31.03.2020р. за березень 2020р. на суму 6 088,84 грн., та акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) №1234 від 31.03.2020р. направлено супровідним листом №749/26-05-04/Вих/26 від 07.04.2020р.;

- рахунок на оплату № 602 від 30.04.2020р. за квітень 2020р. на суму 6 088,84 грн., та акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) №1869 від 30.04.2020р. направлено супровідним листом №932/26-05-04/Вих/26 від 06.05.2020р.;

- рахунок на оплату № 718 від 31.05.2020р. за травень 2020р. на суму 6 088,84 грн., та акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) №2357 від 31.05.2020р. направлено супровідним листом №2057/26-05-04/Вих/26 від 25.09.2020р.;

- рахунок на оплату № 873 від 30.06.2020р. за червень 2020р. на суму 6 088,84 грн., та акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) №2957 від 30.06.2020р. направлено супровідним листом №1387/26-05-04/Вих/26 від 09.07.2020р.;

- рахунок на оплату № 1104 від 31.07.2020р. за липень 2020р. на суму 6 088,84 грн., та акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) №3890 від 31.07.2020р. направлено супровідним листом №1621/26-05-04/Вих/26 від 07.08.2020р.;

- рахунок на оплату № 1225 від 31.08.2020р. за серпень 2020р. на суму 6 088,84 грн., та акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) №4504 від 31.08.2020р. направлено супровідним листом №2057/26-05-04/Вих/26 від 25.09.2020р.;

- рахунок на оплату № 1416 від 30.09.2020р. за вересень 2020р. на суму 6 088,84 грн., та акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) №5366 від 30.09.2020р. направлено супровідним листом №2204/26-05-04/Вих/26 від 09.10.2020р.;

- рахунок на оплату № 1547 від 31.10.2020р. за жовтень 2020р. на суму 6 088,84 грн., та акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) №5943 від 31.10.2020р. направлено супровідним листом №2506/26-05-04/Вих/26 від 10.11.2020р.;

- рахунок на оплату № 1673 від 30.11.2020р. за листопад 2020р. на суму 6 088,84 грн., та акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) №6584 від 30.11.2020р. направлено супровідним листом №2785/26-05-04/Вих від 09.12.2020р.;

- рахунок на оплату № 1850 від 31.12.2020р. за грудень 2020р. на суму 6 088,84 грн., та акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) №7278 від 31.12.2020р. направлено супровідним листом №80/26-05-04/Вих від 16.01.2021.

Вищезазначені акти здачі - прийняття робіт (надання послуг) підписано та повернуто на адресу ХФ ДП "АМПУ" (Адміністрації Херсонського МП) без зауважень, але у визначені пунктом 2.3. Договору строки, відповідної оплати Відповідачем здійснено не було.

У зв`язку з невиконанням Відповідачем станом на 15.02.2021р. умов Договору про відшкодування витрат за сплату земельного податку №22-П- ХЕФ-20/22Р від 18.03.2020р., ХФ ДП "Адміністрація морських портів України" (адміністрація Херсонського морського порту) 19.02.2021 р. надіслала на адресу Відповідача претензію за вих. № 26-01-01.01-20/12, в якій викладено вимогу щодо здійснення відповідних дій по виконанню своїх обов`язків за Договором, а саме щодо перерахування заборгованості у сумі 73066,08 грн., на рахунок Позивача або надання аргументованої письмової відповіді щодо причин неможливості здійснення такої оплати.

Зазначену претензію Відповідачем було отримано 22.02.2021р., що підтверджується штампом реєстрації вхідної кореспонденції від 22.02.2021 р. за №407/01-24 Відповідача (копія претензії з відміткою про отримання додається), однак, відповіді на претензію надано не було.

Дані обставини стали підставою для звернення позивача з позовною заявою до суду.

Таким чином, виник спір, який підлягає вирішенню у судовому порядку.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 629 ЦК України - договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання ії обов`язку.

Положенням ст. 193 ГПК України та статей 525, 526 ЦК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частинами 1 та 2 ст. 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як зазначено ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Таким чином, Відповідач неналежним чином виконував свої договірні зобов`язання, чим порушив умови укладеного із позивачем Договору, а також вищевказані приписи чинного законодавства, а тому позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача основної суми заборгованості у сумі 73 066,08 грн. - є обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо стягнення з відповідача пені, 3% річних та інфляційних втрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: відшкодування збитків та сплата неустойки (пені).

Відповідно до частини 1 статті 216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

У сфері господарювання, згідно з частиною 2 статті 217 та частиною 1 статті 230 Господарського кодексу України, застосовуються господарські санкції, зокрема, штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до приписів ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожний день прострочення виконання.

Пунктом 4.3. Договору, встановлено, що за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань по Договору Сторона 1 має право стягнути зі Стороні 2 пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.

Позивач у зв`язку з несвоєчасним виконанням Відповідачем своїх зобов`язань нарахував суму пені в розмірі 6 261,14 грн.

Розрахунок пені судом перевірено та встановлено, що він здійснений відповідачем арифметично та методологічно вірно та підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку ст. 625 ЦК України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Крім того, пунктом 4.4. Договору, встановлено, що Сторона 1 у разі прострочення Стороною 2 виконання грошового зобов`язання по Договору, має право згідно зі ст. 625 Цивільного кодексу України, стягнути зі Сторони 2 суму боргу, з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та також 3% річних з суми простроченого платежу.

Позивач у зв`язку з несвоєчасним виконанням Відповідачем своїх зобов`язань нарахував суму 3% річних в розмірі 1 486,63 грн. та інфляційні втрати в розмірі 4 904,62 грн.

Розрахунок 3% річних та інфляційних втрат судом перевірено та встановлено, що він здійснений відповідачем арифметично та методологічно вірно та підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

За змістом ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Водночас обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 77 ГПК України).

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку про необхідність задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Згідно із ст. 129 ГПК України, судові витрати покладаються на відповідача.

На підставі вказаних правових норм та керуючись статтями 129, 232-240 ГПК України, суд

ухвалив:

1. Позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

2. Стягнути з Державного підприємства "Херсонський морський торговельний порт" (адреса: проспект Ушакова, 4, м. Херсон, 73000; ; НОМЕР_1 в АТ "Укрексімбанк", МФО 322313) на користь Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Херсонської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (адреса: проспект Ушакова, 4, м. Херсон, 73000; ; п/р НОМЕР_2 в відділенні 265/21 АБ "Укргазбанк", МФО 320478) 85718,47 грн., з яких основний борг 73066,08 грн., 3% річних в сумі 1486,63 грн., інфляційні втрати в сумі 4904,62 грн., пені в сумі 6261,14 грн. та суму судових витрат в розмірі 2270,00 грн.

3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складання повного тексту рішення 21.07.2021

Суддя В.П.Ярошенко