ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
____________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" липня 2021 р.м. Одеса Справа № 916/1672/21

Господарський суд Одеської області у складі:

судді В.С. Петрова

при секретарі судового засідання Г.С. Граматик

за участю представників:

від позивача не з`явився,

від відповідача не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-виробниче підприємство Метекол до Товариства з обмеженою відповідальністю Тереза Груп про стягнення 32112,93 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю Науково-виробниче підприємство Метекол звернулось до господарського суду Одеської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю Тереза Груп про стягнення заборгованості за договором № 32-07/0920 поставки товару від 25.09.2020 р. в загальній сумі 32112,93 грн., в т.ч. 29150,00 грн. основного боргу, 581,64 грн. 3% річних, 2381,29 грн. інфляційних втрат, посилаючись на наступне.

Між позивачем та відповідачем було укладено договір поставки товару № 32-07/0920 від 25.09.2020 р., відповідно до п. 1.1 якого позивач зобов`язався поставити та передати у власність відповідачу товар, а відповідач своєчасно оплатити товар і прийняти його на умовах, визначених договором.

Відповідно до специфікації, що є додатком № 1 до договору, вартість товару діагностичного автоматизованого комплексу Кардіо+ у складі 12-канальногоелектрокардіографа склала 58300,00 грн.

Так, згідно п.п. 4.1, 6.1 договору позивач зобов`язався поставити товар відповідачу за адресою: м. Київ, проспект Повітрофлотський, 51-а.

Як вказує позивач, факт поставки та передачі товару у власність відповідача згідно умов договору та специфікації підтверджується видатковою накладною № 49 від 25.09.2020 р., підписаної з боку відповідача представником на підставі довіреності № 26 від 30.09.2020 р. Рябовою Ю.В.

Відповідно до п. 3.1 договору покупець мав здійснити попередню оплату у розмірі 50% вартості товару, а решту грошових коштів протягом 5 робочих днів від дати поставки товару згідно видаткової накладної.

Так, за ствердженнями позивача, відповідач частково розрахувався за товар в сумі 29150,00 грн. двома платежами 25000,00 грн. та 4150,00 грн. відповідно, що підтверджується випискою, сформованою позивачем 28.04.2021 р., при цьому решту від вартості поставленого товару у сумі 29150,00 грн. оплачено не було.

Як вказує позивач, строк проведення повного розрахунку покупцем за поставлений товар закінчився 07.10.2020 р. В свою чергу оскільки відповідачем не виконані умови договору щодо оплати отриманого товару, позивачем відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України нараховані відповідачу 3% річних від простроченої суми в розмірі 581,64 грн. та інфляційні втрати в сумі 2381,29 грн., що заявлені до стягнення.

Також позивач вказує, що за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 07.06.2021 р. у відповідача змінилася назва та місцезнаходження, а саме нова назва останнього ТОВ Тереза Груп, місцезнаходження 65009, м. Одеса, бульвар Французький, буд. 66/2.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 15.05.2021 р. позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-виробниче підприємство Метекол прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 916/1672/21, розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи, при цьому судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 05.07.2021 р.

Під час судового засідання 05.07.2021 р. представник позивача звернувся до суду з усним клопотанням про подальший розгляд справи без участі представника позивача.

В засідання суду, призначене на 05.07.2021 р., представник відповідача не з`явився.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 05.07.2021 р. розгляд справи № 916/1672/21 відкладено на 22 липня 2021 р.

Відповідач відзив на позов у встановлений судом строк не надав, також відповідач в засідання суду не з`явився, хоча про дату, час і місце розгляду справи відповідач повідомлявся судом належним чином за юридичною адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Проте, надіслана судом копія ухвали суду була повернута до суду без вручення разом з рекомендованим повідомленням про вручення поштових відправлень, що міститься в матеріалах справи, з позначкою адресат відсутній за вказаною адресою.

Відповідно до п. 4, 5 ч. 6 ст. 242 ГПК України днем вручення судового рішення є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

За змістом п. 116 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 р. № 270 (зі змінами), у разі невручення рекомендованого листа з позначкою Судова повістка рекомендований лист разом з бланком повідомлення про вручення повертається за зворотною адресою у порядку, визначеному у пунктах 99, 99-1, 99-2, 106 та 114 цих Правил, із зазначенням причини невручення.

В п. 99-2 вказаних Правил передбачено, що рекомендовані поштові відправлення з позначкою Судова повістка, адресовані юридичним особам, під час доставки за зазначеною адресою вручаються представнику юридичної особи, уповноваженому на одержання пошти, під розпис. У разі відсутності адресата за вказаною на рекомендованому листі адресою працівник поштового зв`язку робить позначку адресат відсутній за вказаною адресою, яка засвідчується підписом з проставленням відбитку календарного штемпеля і не пізніше ніж протягом наступного робочого дня повертає його до суду.

Так, надіслана на юридичну адресу відповідача копія ухвали суду повернулась на адресу господарського суду Одеської області з відміткою відділення поштового зв`язку адресат відсутній за вказаною адресою.

Відповідно до частин 3, 7 статті 120 ГПК України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Отже, якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою, тобто повідомленою суду стороною, і повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії.

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного суду від 28.01.2019р. у справі № 915/1015/16.

Також згідно ч. 4 ст. 122 ГПК України відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається в суд через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи. В оголошенні про виклик вказуються дані, зазначені в частині першій статті 121 цього Кодексу.

Так, господарським судом відповідач викликався через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України.

Згідно ч. 1 ст. 202 ГПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цієї статтею.

Виходячи з вищевикладених положень ГПК України та встановлених обставин щодо порядку викликів і повідомлень відповідача, суд вважає, що відповідач є належним чином повідомленим про час та місце судового розгляду, що наділяє суд правом розглядати справу без його участі.

На думку суду, процесуальна поведінка відповідача при розгляді даної справи в суді свідчить про відсутність реальної зацікавленості у вирішенні даного спору у встановлений процесуальним законом строк та відповідно до положень ст. 2 ГПК України.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

З огляду на ненадання відповідачем відзиву, відповідно до ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Разом з тим, з урахуванням положень ч. 3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України, неявка сторін не перешкоджає розгляду справи по суті.

Розглянувши та дослідивши всі письмові докази, які містяться в матеріалах справи, господарський суд дійшов наступних висновків.

25 вересня 2020 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю Науково-виробниче підприємство Метекол (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю АТ-Амеда (покупець) укладено договір № 32-07/0920 поставки товару, відповідно до п. 1.1 якого позивач як постачальник зобов`язується виготовити, поставити і передати у власність (повне господарське ведення) покупцю товар, а покупець зобов`язується своєчасно оплатити цей товар і прийняти його на умовах даного договору.

Згідно п. 1.4 договору товар належить постачальнику на праві власності, не закладений, не арештований, не є предметом позовів третіх осіб.

Відповідно до п. 2.1 договору вартість товару складає 58300,00 грн., з ПДВ 7% - 3814,02 грн.

За умовами п. 3.1 договору покупець здійснює попередню оплату в розмірі 50% вартості товару, решту по факту його поставки згідно видаткової накладної протягом 5 (п`яти) робочих днів.

В п. 3.2 договору зазначено, що розрахунки за поставлений товар здійснюються в безготівковому порядку.

За положеннями п. 3.3 договору покупець повинен повідомити постачальника про здійснення платежу в термін 2 дні шляхом телефонного або електронного повідомлення.

В п. 4.1 договору передбачено, що товар повинен бути поставлений постачальником протягом 5 робочих днів з моменту надходження заявки від покупця.

Згідно п. 5.1 договору поставка товару здійснюється постачальником за власний рахунок.

За умовами п. 5.2 договору перехід права власності на товар відбувається в момент оформлення акта здачі-приймання.

Пунктом поставки товару за даним договором є: м. Київ, проспект Повітрофлотський, 51-А (п. 6.1 договору).

Згідно п. 8.1 договору передача (здача-приймання) товару здійснюється в пункті поставки.

Відповідно до п. 9.1 договору останній набирає чинності з моменту підписання його сторонами і діє до 31.12.2020 р.

В п. 10.1 договору зазначено, що усі спори між сторонами, які можуть виникати за даним договором або у зв`язку з ним будуть вирішуватись шляхом переговорів. У разі якщо це неможливо спори, з яких не було досягнуто згоди, розв`язуються у відповідності до законодавства України в господарському суді.

В п. 11.1 договору сторони погодили, що умови даного договору можуть бути змінені за взаємною згодою сторін з обов`язковим складанням письмового документа.

Згідно п. 12.1 договору постачальник гарантує якість та надійність товару, що постачається, протягом 18 місяців з моменту оформлення акту здачі-приймання.

При виявленні виробничих дефектів у товарі при його прийманні, а також при монтажі, налагоджуванні та експлуатації в період гарантійного строку, виклик представника постачальника обов`язковий (п. 12.2 договору).

Відповідно до п. 12.3 договору термін усунення недоліків або заміни товару (доукомплектування) визначається протягом 10 (десяти) днів з моменту повідомлення постачальника.

За умовами п. 13.1 договору за невиконання умов даного договору постачальник і покупець несуть відповідальність згідно діючого законодавства України.

Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, 14 січня 2021 р. відбулася державна реєстрація змін до відомостей про юридичну особу ТОВ АТ-Амеда (), про що свідчить витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с. 45-50), зокрема, зміна місцезнаходження юридичної особи та її найменування (повного та/або скороченого) на Товариство з обмеженою відповідальністю Тереза Груп із місцезнаходженням: 65009, м. Одеса, бульвар Французький, буд. 66/2.

З огляду на викладене, суд доходить висновку, що між позивачем та відповідачем за договором поставки товару № 32-07/0920 від 25.09.2020 р. виникли відповідні правовідносини.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частина 1 статті 202 ЦК України визначає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

При цьому за правилами статті 14 Цивільного кодексу України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Ч. 1 ст. 173 ГК України встановлено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Частиною 1 ст. 174 ГК України встановлено, що господарські зобов`язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно з частиною 1 статті 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Так, укладений між сторонами по справі договір поставки № 32-07/0920 від 25.09.2020 р. є підставою для виникнення у сторін за цим договором господарських зобов`язань відповідно до ст.ст. 173, 174 ГК України (ст.ст. 11, 202, 509 ЦК України), і згідно ст. 629 ЦК України є обов`язковим для виконання його сторонами.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

В свою чергу відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

В силу ч. 1 ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору поставки товару № 32-07/0920 між позивачем та відповідачем складено додаток № 1 до договору № 32-07/0920 від 25.09.2020 р. - специфікацію, в якій сторонами погоджено продукцію, що підлягає поставці за спірним договором поставки, на загальну суму 58300,00 грн. (в т.ч. ПДВ 7% - 3814,02 грн.).

Так, судом встановлено, що на виконання умов вказаного договору № 32-07/0920 позивачем Товариством з обмеженою відповідальністю Науково-виробниче підприємство Метекол було здійснено поставку обумовленого договором товару на адресу відповідача на загальну суму 58300,00 грн., що підтверджується видатковою накладною від 25.09.2020 р. № 49 на суму 58300,00 грн.

При цьому господарським судом встановлено, що поставлений позивачем товар було отримано уповноваженою особою відповідача саме 30.09.2020 р. на підставі довіреності від 30.09.2020 р. № 26, що вбачається із вищезазначеної накладної та вказаної довіреності № 26.

Так, у відповідності з ч. 1 ст. 664 Цивільного кодексу України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент:

1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар;

2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Виходячи з вищенаведеного, суд доходить висновку про належне виконання позивачем своїх зобов`язань перед відповідачем за укладеним договором щодо поставки товару згідно вищевказаної видаткової накладної.

В силу статті 538 Цивільного кодексу України виконання свого обов`язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов`язку, є зустрічним виконанням зобов`язання, при якому сторони повинні виконувати свої обов`язки одночасно, якщо інше не встановлено умовами договору, актами цивільного законодавства тощо.

В свою чергу отримання відповідачем поставленого з боку позивача товару є підставою виникнення у відповідача зобов`язання оплатити поставлений товар відповідно до умов договору № 32-07/0920 від 25.09.2020 р. та вимог чинного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Зі змісту наведеної норми вбачається, що за загальним правилом, обов`язок покупця оплатити товар виникає після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на товар. Це правило діє, якщо спеціальними правилами або договором купівлі-продажу не встановлено інший строк оплати.

Так, згідно п. 3.1 договору покупець здійснює попередню оплату в розмірі 50% вартості товару, решту по факту його поставки згідно видаткової накладної протягом 5 (п`яти) робочих днів.

Таким чином, з огляду на вказані положення договору, оплата товару мала бути здійснена відповідачем шляхом здійснення попередньої оплати у розмірі 50% вартості товару, решта товару по факту поставки згідно видаткової накладної протягом 5 робочих днів.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Наразі, як свідчать матеріали справи, відповідачем 25.09.2020 р. була здійснена попередня оплата в розмірі 50% вартості товару за договором на загальну суму 29150,00 грн. (25000,00 грн. та 4150,00 грн.), що підтверджується наданою позивачем копією банківської виписки АТ Ощадбанк України (Філія Чернігівського обласного АТ Ощадбанк України) по рахунку позивача. Таким чином, відповідачем була здійснена часткова оплата на суму 29150,00 грн. за поставлені товари за договором № 32-07/0920 поставки товару від 25.09.2020 р.

Решту суми у розмірі 29150,00 грн. відповідач відповідно до умов п. 3.1 договору зобов`язаний був оплатити протягом 5 робочих днів з дня фактичного отримання поставленого позивачем товару, а саме у строк по 07.10.2020 р. включно, чого відповідачем зроблено не було.

При цьому докази, які б підтверджували факт повної сплати відповідачем отриманого товару згідно умов договору поставки товару № 32-07/0920 від 25.09.2020 р., в матеріалах справи відсутні. Так, несплатою позивачу у повному обсязі вартості отриманого товару за вказаною накладною в межах спірного договору № 32-07/0920 від 25.09.2020 р. відповідач порушив прийняті на себе зобов`язання за цим договором, що є недопустимим згідно ст. 525 Цивільного кодексу України.

Відтак, сума заборгованості відповідача перед позивачем за поставлений товар становить 29150,00 грн. (58300,00 грн. поставленого товару 29150,00 грн. сплаченого відповідачем).

Також слід зазначити, що наявність спірної суми заборгованості в розмірі 29150,00 грн. відповідач не спростував. Адже, частиною першою, третьою статті 74 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, якими в силу ст. 73 ГПК України є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відтак, суд вважає обґрунтованими доводи позивача про наявність у відповідача заборгованості в розмірі 29150,00 грн., у зв`язку з чим вимоги позивача про стягнення вказаної суми боргу підлягають задоволенню.

Щодо нарахування 3% річних та інфляційних втрат суд зазначає наступне.

З огляду на те, що відповідач свої зобов`язання в частині оплати поставленого товару не виконав у встановлений договором строк, то відповідно відповідач вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, що в свою чергу тягне за собою відповідні правові наслідки.

Адже за ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Виходячи з системного аналізу законодавства, обов`язок боржника сплатити кредитору суму боргу з нарахуванням процентів річних та відшкодувати кредитору спричинені інфляцією збитки випливає з вимог ст. 625 ЦК України.

Зокрема, частиною другою статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Слід зазначити, що, виходячи з положень ст. 625 ЦК України, право кредитора на стягнення 3% річних та інфляційних втрат не залежить від моменту пред`явлення вимоги про таке стягнення (до моменту погашення боргу або після цього). При цьому визначальним є наявність факту порушення боржником строків виконання грошового зобов`язання. Таким чином, право кредитора на стягнення 3% річних може бути реалізовано у будь-який момент при наявності вищезазначених вимог, передбачених законодавством.

Наразі слід зазначити, що згідно положень ЦК проценти річних є самостійною формою цивільно-правової відповідальності за порушення грошових зобов`язань.

Враховуючи те, що відповідачем не були виконані зобов`язання за договором поставки товару № 32-07/0920 від 25.09.2020 р. щодо здійснення оплати вартості отриманого товару в повному обсязі, суд вважає, що позивачем цілком правомірно нараховано 3% річних. Дослідивши та перевіривши здійснений позивачем розрахунок суми 3% річних на існуючу суму боргу за період з 08.10.2020 р. по 07.06.2021 р. в розмірі 581,64 грн., судом встановлено, що розрахунок 3% річних було здійснено позивачем вірно (за період з 08.10.2020 р. по 31.12.2020 р. 203,09 грн. (29150,00 грн./100%х3%/366 дн. х 85 дн.); за період з 01.01.2021 р. по 07.06.2021 р. 378,55 грн. (29150,00 грн./100%х3%/365 дн. х 158 дн.)). Відтак, з відповідача підлягають стягненню 3% річних в розмірі 581,64 грн. При цьому здійснений позивачем розрахунок суми 3% річних за несвоєчасну оплату поставленого товару відповідачем не оспорено.

Так, індекс інфляції це додаткова сума, яка сплачується боржником і за своєю правовою природою є самостійним засобом захисту цивільного права кредитора у грошових зобов`язань і спрямована на відшкодування його збитків, заподіяних знеціненням грошових коштів внаслідок інфляційних процесів в державі. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державною службою статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто зменшення купівельної спроможності гривні.

Згідно роз`яснень, наведених в п. 3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань № 14 від 17.12.2013 р., інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця. В листі Верховного Суду України від 03.04.97р. N 62-97 р. також наведені відповідні рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ Верховного Суду України.

Враховуючи викладене, суд зазначає, що факт знецінення або незнецінення грошових коштів і відповідно обґрунтованість заявлених до стягнення збитків від інфляції необхідно встановлювати на момент звернення до суду з позовом про таке стягнення.

З огляду на викладене та з урахуванням наведених рекомендацій щодо порядку застосування індексів інфляції, судом було перевірено здійснений позивачем розрахунок інфляційних нарахувань за несвоєчасну оплату поставленого товару та встановлено, що розрахунок інфляційних втрат було здійснено позивачем невірно, з огляду на невірно визначений позивачем сукупний індекс інфляції. Так, позивачем на суму боргу 29150,00 грн. за період з 08.10.2020 р. по 07.06.2021 р. нараховано 2381,29 грн. із застуванням сукупного індексу інфляції 1,08169103, однак за даними Державної служби статистики України у вказаному періоді сукупний індекс інфляції дорівнював 1,096. Відтак, за розрахунком суду розмір інфляційних втрат з урахуванням встановленого судом сукупного індексу інфляції за весь період прострочення складає 2798,40 грн. ((29150,00 грн. (сума боргу) х 1,096 (сукупний індекс інфляції) 29150,00 грн.). В свою чергу оскільки заявлена позивачем до стягнення сума інфляційних втрат є меншою, ніж вище розрахована судом, та з огляду на те, що суд не може виходити за межі позовних вимог, відповідно підлягає стягненню сума інфляційних втрат, яка заявлена позивачем в розмірі 2381,29 грн.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно положень ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Вказані положення ЦК кореспондуються з положеннями ст. 20 ГК України.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Оцінюючи надані сторонами докази в сукупності, суд вважає, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-виробниче підприємство Метекол обґрунтовані та відповідають вимогам чинного законодавства і фактичним обставинам справи, у зв`язку з чим підлягають задоволенню.

У зв`язку з тим, що спір виник внаслідок неправомірних дій відповідача та рішення відбулось на користь позивача, згідно ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2270,00 грн., понесені позивачем при подачі позову, покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-виробниче підприємство Метекол до Товариства з обмеженою відповідальністю Тереза Груп про стягнення 32112,93 грн. задовольнити.

2. СТЯГНУТИ з Товариства з обмеженою відповідальністю Тереза Груп (65009, м. Одеса, бульвар Французький, буд. 66/2; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-виробниче підприємство Метекол (16600, Чернігівська область, м. Ніжин, вул. Незалежності, буд. 13; ) основну заборгованість в сумі 29150/двадцять дев`ять тисяч сто п`ятдесят/грн. 00 коп., 3% річних в розмірі 581/п`ятсот вісімдесят одна/грн. 64 коп., інфляційні втрати в сумі 2381/дві тисячі триста вісімдесят одна/грн. 29 коп., витрати по сплаті судового збору в розмірі 2270/дві тисячі двісті сімдесят/грн. 00 коп.

Рішення господарського суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом 20-денного строку з моменту складання повного судового рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено та підписано 26 липня 2021 р.

Суддя В.С. Петров