ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.07.2021м. ДніпроСправа № 904/4324/21

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Мельниченко І.Ф. за участю секретаря судового засідання Лєшукової Н.М., розглянув спір

за позовом Комунального підприємства "Дніпроводоканал" Дніпровської міської ради, м. Дніпро

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Альтернатива - Т", м. Дніпро

про зобов`язання виконати умови договору підряду в частині надання виконавчої документації

Представники:

Позивач Дєлов В.В .

Відповідач не з`явився.

СУТЬ СПОРУ:

Комунальне підприємство "Дніпроводоканал" Дніпровської міської ради звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області із позовом, в якому просить: зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю "Альтернатива - Т" надати Комунальному підприємству "Дніпроводоканал" Дніпровської міської ради виконавчу документацію на виконані обсяги робіт згідно ДБН А.3.1-5:2016 "Організація будівельного виробництва".

Судові витрати позивач просить покласти на відповідача.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує неналежним виконанням відповідачем умов договору підряду № 266Т від 19.08.2019, а саме підпункту 6.3.1 пункту 6.3 спірного договору, щодо надання виконавчої документації Замовникові.

У відзиві на позов відповідач заперечує проти позовних вимог в повному обсязі та зазначає, що спірним договором чітко не визначений термін передачі Замовнику виконавчої документації.

Посилаючись на підпункт 6.3.10 спірного договору, відповідач зазначає, що Підрядник зобов`язаний до здачі об`єкту в експлуатацію передати документацію, паспорт та сертифікати на використання матеріалів.

На думку відповідача, на даний час об`єкт в експлуатацію не зданий, у зв`язку з чим термін встановлений Договором на виконання обов`язку Підрядника надати Замовнику всю виконавчу документацію не сплинув.

Крім того, відповідач вказує про те, що обов`язок передачі документів щодо випробувань, актів прихованих робіт та іншого, а також щодо вказаного обладнання відсутній у останнього, у зв`язку з тим, що спірним договором не передбачено таких умов.

Також відповідач звертає увагу на те, що після підписання актів виконаних робіт за формою КБ 2В та оформлення довідки за формою КБ-3, а також актів приймання-передачі устаткування в 2019-2020 роках, жодних зауважень від позивача не надходило, що свідчить про прийняття останнім вказаних робіт та устаткування, та вказує на належне виконання з боку відповідача всіх своїх обов`язків за спірним договором.

З огляду на викладене, відповідач просить суд в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Позивач своїм правом на подачу відповіді на відзив на позов не скористався.

Ухвалою від 27.04.2021 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 26.05.2021.

У підготовчому засіданні 26.05.2021 з оголошено перерву до 26.06.2021, про що поставлено ухвалу суду.

Під час підготовчого провадження господарським судом вирішені питання, визначені частиною 2 статті 182 ГПК України, у зв`язку з чим господарським судом завершено підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті на 13.07.2021.

13.07.2021 від відповідача надійшла заява про відкладення розгляду справи на іншу дату, яка задоволена судом, у зв`язку з чим розгляд справи відкладався до 20.07.2021, про що було постановлено ухвалу.

У судове засідання 20.07.2021 представник відповідача не з`явився, про причини неявки суду не повідомив.

Господарський суд зазначає, що матеріали справи містять достатньо документів, необхідних для вирішення спору по суті та прийняття обґрунтованого рішення у даному судовому засіданні.

Судом також враховано, що в силу вимог частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

20.07.2021 у судовому засіданні оголошені вступна та резолютивна частини рішення (стаття 240 Господарського процесуального кодексу України).

Розглянувши матеріали справи, дослідивши подані докази, заслухавши представника позивача, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Предметом доказування у справі є обставини щодо неналежного виконання відповідачем зобов`язання щодо повного та своєчасного надання виконавчої документації Замовникові за договором підряду.

19.08.2019 між Комунальним підприємством "Дніпроводоканал" Дніпровської міської ради (Замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Альтернатива - Т", (Підрядник) укладено договір підряду № 266Т (далі - Договір).

Відповідно до пункту 1.1 Договору за завданнями Замовника Підрядник зобов`язується на свій ризик виконати роботи на об`єкті «Технічне переоснащення насосної станції очищених стоків на Лівобережній станції аерації у м. Дніпропетровську» Коригування ІІ (Код ДК 021:20-0 Будівельно-монтажні роботи), а Замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконані Роботи.

Здача-приймання виконаних робіт здійснюється шляхом підписання сторонами актів виконаних робіт за формую КБ-2 і довідки за формою КБ-3 та актів приймання передачі устаткування, які є підставою для виплати коштів Підряднику (пункт 5.1 Договору).

У випадку мотивованої відмови Замовника прийняти виконані роботи, сторони складають двосторонній акт із переліком необхідних доробок та строків їх виконання (пункт 5.2 Договору).

Пунктом 5.3 Договору визначено, що якщо після прийнятих робіт замовник виявив приховані недоліки, він зобов`язаний протягом 5 (п`яти) днів письмово повідомити про це Підрядника, після чого сторони складають акт із переліком необхідних доробок та строків їх виконання.

Згідно з пунктом 4.1 Договору Підрядник зобов`язується виконати Роботи за 8 (вісім) календарних місяців з дня отримання попередньої оплати на виконання робіт, але має право виконати їх достроково.

За приписами пункту 3.2 Договору попередня оплата перераховується на рахунок Підрядника у розмірі 30% від вартості договірної ціни, для придбання матеріалів та устаткування.

Як зазначає позивач та не заперечується відповідачем, на виконання умов спірного Договору Замовник 20.08.2019 здійснив попередню оплату в сумі 2 247 574,20 грн.

Строк виконання робіт, з урахуванням форс-мажорних обстави, що підтверджується Сертифікатом Дніпропетровської торгово-промислової палати від 20.07.2020 № 1200-20-1302, сплив 20.05.2020.

Відповідно до підпунктів 6.3.1 та 6.3.10 пункту 6.3 Підрядник зобов`язаний:

- забезпечити виконання робіт у строки, встановлені цим Договором;

- до здачі об`єкту в експлуатацію передати Замовнику всю виконавчу документацію, паспорти та сертифікати на використання матеріалів.

Договір є укладеним з моменту його підписання та скріплення печатками сторін і діє до 31.10.2020, а в частині виконання невиконаних зобов`язань - до повного їх виконання (пункт 8.1 Договору).

Звертаючись з даним позовом позивач зазначає, що відповідач в порушення пункту 4 та підпункту 6.3.1 Договору № 266Т до теперішнього часу свої зобов`язання в повному обсязі не виконав - робити по об`єкту не закінчено, виконавчу документацію Замовнику не надано.

Згідно з Постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.2005 № 668 «Про затвердження Загальних умов укладання та виконання договорів підряду в капітальному будівництві», визначено, що документи про виконання договору підряду - це документи про хід виконання договору підряду, відповідність робіт і матеріальних ресурсів нормативним вимогам та здійснення контролю за виконання договірних зобов`язань, а саме: журнали виконання робіт, акти та довідки про виконанні роботи, акти на приховані роботи та конструкції, паспорти, сертифікати, акти на випробування устаткування, журнали авторського нагляду, матеріали перевірок тощо.

Виконавча документація встановлена вимогами ДБН А.3.1-5:2016 «Організація будівельного виробництва», затверджених наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 05.05.2016 № 115.

Позивач зазначає, що не передання Підрядником Замовнику виконавчої документації унеможливлює закінчення робіт по вказаному об`єкту іншим Підрядником, а також подальше введення об`єкта в експлуатацію та встановлення факту дотримання вимог норм та правил безпеки для подальшої експлуатації зведених конструкцій, у зв`язку з чим останній звернувся до суду за захистом свої прав та законних інтересів.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Згідно зі статтею 861 Цивільного кодексу України підрядник зобов`язаний передати замовникові разом з результатом роботи інформацію щодо експлуатації або іншого використання предмета договору підряду, якщо це передбачено договором або якщо без такої інформації використання результату роботи для цілей, визначених договором, є неможливим.

У відповідності до пункту 3 Загальних умов укладання та виконання договорів підряду в капітальному будівництві, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.2005, до документів, підтверджуючих виконання робіт за договором підряду, окрім актів, також належать: журнали виконання робіт, акти на приховані та конструкції, паспорти, сертифікати, акти на випробування устаткування, журнали авторського нагляду, матеріали перевірок, складання яких передбачено умовами вищевказаних договорів.

Всі учасники будівельного виробництва незалежно від форми власності та відомчої належності повинні дотримуватись ДБН А.3.-1-5-16 "Організація будівельного виробництва", якими визначено загальні вимоги до організації будівельного виробництва, зокрема і під час нового будівництва.

Згідно з пунктом 4.8 Державних будівельних норми України "Організація будівельного виробництва" ДБН А.3.1-5-16, за результатами виконаних будівельних робіт має бути оформлена виконавча документація. Перелік необхідної виконавчої документації, визначений відповідно до вимог нормативних документів щодо виконання відповідного виду робіт на конкретному об`єкті будівництва, має бути наведений у ПВР.

До виконавчої документації належить: а) загальний журнал робіт; б) спеціальні журнали з окремих видів робіт, перелік яких встановлюється в проекті організації будівництва в залежності від видів робіт; в) журнал авторського нагляду та звітна документація щодо виконання робіт з науково-технічного супроводу (за наявності на об`єкті будівництва науково-технічного супроводу) відповідно до ДБН В. 1.2-5; г) акти на закриття прихованих робіт; д) акти проміжного прийняття відповідальних конструкцій; е) виконавчі схеми відповідно до ДБН В. 1.3-2; ж) документи щодо випробовувань та лабораторного контролю матеріалів та конструкцій; і) акти випробувань устаткування, інженерних систем, мереж та обладнання; к) інша документація, передбачена нормативними документами на виконання конкретного виду будівельних робіт.

У відповідності до пункту 1.17 ДБН А.3.1-5-2009 "Організація будівельного виробництва", на кожному об`єкті будівництва належить: вести загальний журнал робіт за формою згідно з додатком В, спеціальні журнали з окремих видів робіт, перелік яких встановлює генпідрядник, виходячи з вимог нормативних документів щодо ведення виконавчої документації за формами, зразки яких наведено в додатку Г, журнал авторського нагляду відповідно до ДБН А.2.2-4; складати акти на закриття прихованих робіт за формою, наведеною у додатку К, акти проміжного прийняття відповідальних конструкцій за формою, наведеною у додатку М; складати акти індивідуального та комплексного випробування устаткування, інженерних систем, мереж і обладнання; оформляти виконавчу документацію - комплект робочих креслень із написами, зробленими особами, відповідальними за виконання будівельно-монтажних робіт, про відповідність виконаних у натурі робіт цим кресленням або змінам у них, внесеним за погодженням із замовником та проектувальником; вести облік збирання та видалення відходів і вторинної сировини; після завершення будівництва об`єкта скласти його архітектурно-технічний паспорт згідно із Законом України "Про архітектурну діяльність" та "Положенням про архітектурно-технічний паспорт об`єкта архітектури", паспорт технічного стану будівлі (споруди) згідно із НПАОП 45.2-1.01, енергетичний паспорт будинку згідно з ДБН В.2.6-31.

Відповідно до додатку А ДБН А.3.1-5:2016, визначено вказівки щодо ведення загального журналу робіт: 1). Загальний журнал робіт є основним первинним виробничим документом, який відтворює технологічну послідовність, терміни, якість і умови виконання будівельних робіт на об`єкті будівництва. 2). Загальний журнал робіт ведеться на будівництві окремих або групи однотипних об`єктів, які розміщені в межах одного будівельного майданчика і споруджуються одночасно. За умови будівництва комплексу (будови) загальний журнал робіт може вестися на кожній будівлі, споруді та лінійних об`єктах інженерно-транспортної інфраструктури. Наявність цих журналів має бути засвідчена у таблиці А.4. 3). Загальний журнал робіт веде особа, відповідальна за будівництво об`єкта (виконавець робіт, старший виконавець робіт) і заповнює його з першого дня роботи на об`єкті особисто або доручає керівникам змін. Спеціалізовані будівельні організації ведуть спеціальні журнали робіт, що знаходяться у відповідальних осіб, які виконують ці роботи. По закінченні робіт спеціальний журнал передається генеральній будівельній організації. 4). Титульний лист заповнюється до початку будівництва генеральною підрядною будівельною організацією за участю проектної організації і замовника. 5). Список інженерно-технічного персоналу, який зайнятий на будівництві об`єкта, формується у відповідності з таблицею А. 1. 6). У таблиці А.2 наводиться перелік всіх актів, що підлягають оформленню на даному об`єкті будівництва, в календарному порядку. 7). У таблиці А.З включаються всі роботи по частинах і елементах об`єкта будівництва, якість виконання яких відповідно до ПОБ (додаток Ж, форма Ж2, форма Ж4) або ПВР (додаток Л, форма ЛІ, форма Л2) контролюється і підлягає оцінці. 8). Таблиця А.4 заповнюється особою, відповідальною за ведення загального журналу робіт. 9). Відомості про виконання робіт (з початку і до їх завершення), що включаються в таблиці А.5, є основною частиною журналу та містить відомості про початок і закінчення роботи і відображає перебіг її виконання. Опис робіт повинен проводитись по конструктивних елементах об`єкта будівництва з зазначенням осей, позначок, поверхів, ярусів, секцій і приміщень, де роботи виконуються. Наводяться стислі відомості про методи виконання робіт, застосовані матеріали, готові вироби і конструкції, вимушені простої будівельних машин (із зазначенням вжитих заходів), випробування устаткування, систем, мереж і вимушені простої (випробування вхолосту або під навантаженням, подача електроенергії, випробування на міцність і герметичність тощо), відхилення від робочих креслень (із зазначенням причин) і їх погодження, зміни розміщення охоронних, захисних і сигнальних огорож, переноси транспортних і пожежних мереж, прокладання, перекладання, розбирання тимчасових інженерних мереж, наявність і виконання схем операційного контролю якості, виправлення і переробку виконання робіт (із зазначенням винних), а також метеорологічні та інші особливі умови виконання робіт. 10). У таблиці А.6 вносяться зауваження осіб, які контролюють виконання і безпеку робіт відповідно до наданих їм прав, а також представників авторського нагляду. 11). Загальний журнал повинен бути пронумерований, прошнурований, оформлений усіма підписами на титульному аркуші і скріплений печаткою будівельної організації, яка його видала.

Відповідно до пункту 8.4.3.1 ДБН А.З.-1-5-16, приймання прихованих робіт здійснюється безпосередньо перед виконанням наступних робіт, їх закривають, про що складається акт за формою додатку В.

Згідно з пунктом 8.4.3.3 ДБН А.З.-1-5-16, основні види робіт та конструкцій, на які складаються акти на закриття прихованих робіт, наведено у додатку Н.

Приймання прихованих робіт здійснюється безпосередньо перед виконанням наступних робіт, які їх закривають, про що складається акт за формою додатку К. Основні види робіт та конструкцій, на які складаються акти на закриття прихованих робіт, наведено у додатку Л. Перелік видів робіт на конкретному об`єкті будівництва, для яких необхідне складання актів на закриття прихованих робіт, згідно з ДБН А.2.2-3 наводиться у робочій документації для будівництва. Приймання здійснюється комісією з представників будівельно-монтажної організації, технічного нагляду замовника та авторського нагляду (п.10.8.1 ДБН А.3.1-5-2009).

У відповідності до пункту 8.4.3.6 ДБН А.З.-1-5-16, результати приймального контролю фіксуються в загальному журналі робіт, в актах на закриття прихованих робіт, актах проміжного прийняття відповідальних конструкцій та інших документах - за наявності вимог нормативних документів на конкретні види будівельних робіт.

Тобто, під час здачі завершеного будівництвом об`єкта виконавча документація передається замовнику і зберігається у нього до введення об`єкта в експлуатацію. Після введення об`єкта в експлуатацію остання передається на постійне зберігання експлуатаційній організації.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

У силу норм статті 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 7 статті 179 Господарського кодексу України передбачено, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Згідно зі статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статями 526, 629 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог -відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Здача-приймання виконаних робіт здійснюється шляхом підписання сторонами актів виконаних робіт за формую КБ-2 і довідки за формою КБ-3 та актів приймання передачі устаткування, які є підставою для виплати коштів Підряднику (пункт 5.1 Договору).

Як вбачається з матеріалів справи, на підставі пункту 5.1 сторонами були підписані акти виконаних робіт за формую КБ-2, довідки за формою КБ-3 та акт приймання передачі устаткування.

У випадку мотивованої відмови Замовника прийняти виконані роботи, сторони складають двосторонній акт із переліком необхідних доробок та строків їх виконання (пункт 5.2 Договору).

Пунктом 5.3 Договору визначено, що якщо після прийнятих робіт замовник виявив приховані недоліки, він зобов`язаний протягом 5 (п`яти) днів письмово повідомити про це Підрядника, після чого сторони складають акт із переліком необхідних доробок та строків їх виконання.

Жодних доказів на підтвердження того, що сторонами складалися акти із переліком необхідних доробок та строків їх виконання, матеріали справи не містять.

Таким чином, з урахуванням умов пункту 5.1 спірного Договору, вказане свідчить про прийняття позивачем виконаних робіт без зауважень.

Відповідно до підпункту 6.3.10 пункту 6.3 Підрядник зобов`язаний до здачі об`єкту в експлуатацію передати Замовнику всю виконавчу документацію, паспорти та сертифікати на використання матеріалів.

Як вбачається з матеріалів справи, сторонами не надано доказів на підтвердження здачі спірного об`єкт в експлуатацію.

Абзацом другим частини першої статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Частиною першою статті 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Статтями 251, 253, 253 Цивільного кодексу України визначено, що строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

З огляду на викладене, господарський суд дійшов висновку, що укладаючи спірний договір сторонами не було чітко визначено строк, відповідно до якого Підрядник зобов`язаний передати Замовнику всю виконавчу документацію, паспорти та сертифікати на використання матеріалів.

Листи надані позивачем (а.с. 15-18) на підтвердження того, що останній вимагав від відповідача передати виконавчу документацію судом до уваги не приймаються, з огляду на таке.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У частині третьої статті 2 Господарського процесуального кодексу України однією з основних засад (принципів) господарського судочинства визначено принцип змагальності сторін, сутність якого розкрита у статті 13 цього Кодексу.

Відповідно до частин третьої-четвертої статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Господарський суд наголошує щодо необхідності застосування категорій стандартів доказування та зазначає, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, це й принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони.

Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

Реалізація принципу змагальності сторін в процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, в тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час вирішення судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

До того ж, господарський суд наголошує на тому, що 17.10.2019 набув чинності Закон України від 20.09.2019 № 132-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні", яким було, зокрема внесено зміни до ГПК України та змінено назву статті 79 ГПК України з "Достатність доказів" на нову - "Вірогідність доказів" та викладено її у новій редакції з фактичним впровадженням у господарський процес стандарту доказування "вірогідність доказів".

Стандарт доказування "вірогідність доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач.

Відповідно до статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду і на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Зазначений підхід узгоджується з судовою практикою ЄСПЛ, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".

Відповідно до статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша). Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно зі статтею 77 вказаного кодексу обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина перша).

Допустимість доказів має загальний і спеціальний характер. Загальний характер полягає в тому, що незалежно від категорії справ слід дотримуватися вимоги щодо отримання інформації з визначених законом засобів доказування з додержанням порядку збирання, подання і дослідження доказів. Спеціальний характер полягає в обов`язковості певних засобів доказування для окремих категорій справ чи заборона використання деяких з них для підтвердження конкретних обставин справи.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Шабельник проти України" (заява № 16404/03) від 19.02.2009 зазначається, що хоча стаття 6 (Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод) гарантує право на справедливий судовий розгляд, вона не встановлює ніяких правил стосовно допустимості доказів як таких, бо це передусім питання, яке регулюється національним законодавством (див. рішення у справі "Шенк проти Швейцарії" від 12.07.1998 та у справі "Тейшейра ді Кастру проти Португалії" від 09.06.1998).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (стаття 76 ГПК України).

Принцип належності доказів полягає в тому, що господарський суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Господарський суд відзначає, що правило належності доказів обов`язкове не лише для суду, а й для осіб, які є суб`єктами доказування (сторони, треті особи), і подають докази суду. Питання про належність доказів остаточно вирішується судом.

В матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що листи №№ 7068/16-14 від 10.11.2020, 7213/1614 від 19.11.2020, 7496/16-14 від 04.11.2020 та 405/1614 від 25.01.2021 надсилалися на адресу відповідача та були отриманні останнім.

З огляду на викладене, вказані листи не можуть оцінюватися судом відповідно до статті 76 Господарського процесуального кодексу України, в якості належних доказів, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Таким чином, господарський суд дійшов висновку, що позивач не звертався до відповідача з вимогою про надання виконавчої документації, тому строк виконання відповідачем зобов`язань щодо надання вказаної документації, з огляду на положення частини 2 статті 530 ЦК України, не настав.

Господарський суд звертає увагу на те, що саме на Комунальне підприємство "Дніпроводоканал" Дніпровської міської ради як позивача покладений обов`язок обґрунтувати суду свої вимоги поданими доказами, тобто довести, що його права та інтереси дійсно порушуються, оспорюються чи не визнаються, а тому потребують захисту.

Враховуючи вищевикладене, виходячи з системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено порушення його права чи охоронюваного законом інтересу відповідачем на момент звернення до господарського суду, у зв`язку з чим позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судових рішеннях у справі, питання вичерпності висновків судів, суд враховує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

З урахуванням вказаного, суд зазначає, що інші доводи, міркування сторін, судом розглянуті, але до уваги та врахування при вирішенні даної справи не приймаються, оскільки на результат вирішення спору не впливають.

У відповідності до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Керуючись статтями 2, 46, 73, 74, 76, 77-79, 86, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог Комунального підприємства "Дніпроводоканал" Дніпровської міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю "Альтернатива - Т" про зобов`язання виконати умови договору підряду в частині надання виконавчої документації - відмовити.

Відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду протягом 20 днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повне рішення складено 23.07.2021.

Суддя І.Ф. Мельниченко