РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

23.07.2021Справа № 910/5103/21

Суддя Господарського суду міста Києва Нечай О.В., розглянувши без виклику сторін (без проведення судового засідання) у спрощеному позовному провадженні матеріали справи

за позовом Національного банку України (Україна, 01601, м. Київ, вул. Інститутська, буд. 9; ідентифікаційний код: 00032106)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Анекс Груп" (Україна, 02098, м. Київ, Дніпровська набережна, буд. 11, кв. 14; ідентифікаційний код: 41553770)

про стягнення 18 846,72 грн

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Національний банк України (далі - позивач) звернувся до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Анекс Груп" (далі - відповідач) про стягнення штрафу в розмірі 18 846,72 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за Договором № 101876 від 29.01.2020.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.04.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання) та серед іншого встановлено сторонам строки для подання ними відповідних заяв по суті справи.

27.04.2021 (у встановлений судом строк) до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач проти позову заперечує та зазначає, що за відсутності повідомлення від відповідача про отримання заявки, не можна стверджувати про його відмову від виконання зобов`язань за укладеним сторонами договором. За твердженнями відповідача, він не підтвердив отримання заявок позивача та не приступив до виконання зобов`язання, оскільки не отримував відповідні заявки від позивача, також відповідач не направляв позивачу повідомлення про неможливість надати послуги. Як зазначає відповідач, позивач не був позбавлений можливості направити відповідачу відповідні заявки (або повідомити відповідача про направлення заявок) іншими засобами зв`язку (електронною поштою, факсимільним зв`язком). Крім того, на думку відповідача, надані позивачем докази не свідчать про направлення відповідачу заявок про надання послуг. У відзиві на позовну заяву відповідач просить суд поновити строк на його подання.

06.05.2021 на електронну адресу суду та 07.05.2021 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої позивач заперечує проти доводів відповідача, викладених у відзиві, зазначає, що, направляючи відповідні заявки, позивач розраховував на добросовісне виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань щодо їх прийняття та надання обумовлених послуг, однак відповідач, всупереч взятим на себе зобов`язанням, фактично в односторонньому порядку відмовився від виконання вказаного договору шляхом ухилення від отримання поштової кореспонденції від позивача, відтак, на думку позивача, відсутність в матеріалах справи повідомлення відповідача про отримання заявок не може бути підставою для відмови в позові, відповідачем не наведено жодної обставини, яка б свідчила про те, які заходи ним були вжиті з метою належного виконання взятих на себе зобов`язань. Позивач також заперечує проти доводів відповідача щодо неналежності наданих ним доказів направлення заявок відповідачу, оскільки надані докази відповідають умовам укладеного сторонами договору та положенням чинного законодавства України. У зв`язку з пропуском відповідачем строку на подання відзиву на позовну заяву, позивач просить суд залишити відзив без розгляду.

З огляду на положення статті 119 Господарського процесуального кодексу України, питання про поновлення (продовження) процесуального строку вирішується судом у разі пропуску такого строку учасником справи.

З матеріалів справи вбачається, що 12.05.2021 до суду повернулось поштове відправлення, адресоване відповідачу, разом з копією ухвали суду про відкриття провадження у справі від 05.04.2021, яке відповідно до повідомлення підприємства поштового зв`язку від 08.05.2021 не було вручене відповідачу та повернуто за зворотною адресою.

Пунктом 5 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

З огляду на вищенаведене, оскільки датою вручення ухвали суду про відкриття провадження в цій справі є 08.05.2021, клопотання відповідача про поновлення строку на подання відзиву є передчасним та не підлягає задоволенню і, як наслідок, необґрунтованим є клопотання позивача про залишення відзиву без розгляду, оскільки процесуальний строк на подання відзиву відповідачем не було пропущено.

Відповідно до ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.

Частиною 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті

ВСТАНОВИВ:

29.01.2020 між Національним банком України (далі - замовник, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Анекс Груп" (далі - виконавець, відповідач) було укладено Договір № 101876 (далі - Договір), відповідно до п. 1.1 якого замовник доручає, а виконавець зобов`язується протягом 2020 року надавати послуги з прання та чищення білизни, спецодягу, скатертин та серветок (далі - білизна), включаючи забирання, прання, сушку, прасування на території виконавця та доставку чистої білизни замовнику (далі - послуги) згідно з Додатком 1 до цього Договору, а замовник зобов`язується приймати і оплачувати такі послуги.

У пункті 3.1 Договору сторони погодили, що загальна вартість цього Договору становить 125 644,80 грн, в тому числі ПДВ - 20 940,80 грн, згідно з Додатком 1 до цього Договору.

Відповідно до п. 5.1 Договору строк надання послуг не повинен перевищувати 5 (п`яти) робочих днів з дати отримання виконавцем заявки від замовника (поштою, електронною поштою, факсимільним зв`язком). Виконавець повинен підтвердити отримання заявки замовника поштою, електронною поштою або факсимільним зв`язком протягом 1 (одного) робочого дня з моменту отримання і зазначити дату отримання, прізвище особи, яка отримала заявку.

За умовами пункту 5.2 Договору виконавець забезпечує вивезення білизни для прання, сушку, прасування та її зворотну доставку за адресами, що вказані в заявці замовника та визначені в Додатку 1 до цього Договору.

За твердженнями позивача, до липня 2020 року відповідач виконував взяті на себе зобов`язання за Договором належним чином, своєчасно приймав та виконував заявки від позивача, що підтверджується наявними в матеріалах справи підписаними обома сторонами актами про приймання-передавання наданих послуг згідно з Договором, а саме: № 1 від 28.02.2020, № 2 від 01.04.2020, № 3 від 30.04.2020 та № 4 від 29.05.2020.

Як зазначає позивач, у липні 2020 року, на підставі п. 5.1 Договору, ним було направлено відповідачу дві заявки на прання білизни: №61-0017/32860 від 08.07.2020 та №61-0048/33150 від 09.07.2020, про що свідчать наявні в матеріалах справи належним чином засвідчені копії списків згрупованих поштових відправлень № 6247 та № 6250, з відбитками календарного штемпелю підприємства поштового зв`язку за 10.07.2020, а також фіскальних чеків від 10.07.2020, проте відповідач ухилився від отримання та виконання вказаних заявок позивача.

Згідно з підп. 6.2.1 пункту 6.2 Договору замовник має право достроково в односторонньому порядку розірвати Договір у разі невиконання або неналежного виконання зобов`язань виконавцем, письмово повідомивши про це його у строк не менше ніж за 10 робочих днів до дати розірвання Договору.

Листом № 65-0009/39371 від 04.08.2021 позивач, на підставі підп. 6.2.1 пункту 6.2 Договору, повідомив відповідача про дострокове розірвання Договору в односторонньому порядку (докази направлення вказаного листа відповідачу містяться в матеріалах справи).

Відповідно до п. 12.4 Договору в разі відмови виконавця в односторонньому порядку виконувати цей Договір або в разі розірвання Договору з ініціативи замовника, у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням виконавцем зобов`язань за Договором, виконавець сплачує на вимогу замовника штрафні санкції в розмірі 15 % від загальної ціни Договору протягом 10 (десяти) робочих днів після отримання такої вимоги від замовника.

У Додатку 1 до Договору сторони погодили місця вивезення білизни, обсяг та вартість надання послуг за Договором.

З матеріалів справи вбачається, що з огляду на неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за Договором, позивач направив відповідачу претензію № 1 від 01.09.2020 про сплату штрафних санкцій в розмірі 18 846,72 грн.

Звертаючись до суду з цим позовом, позивач посилається на ту обставину, що відповідачем було неналежним чином виконано договірні зобов`язання та не вчинено дій щодо отримання та виконання направлених у визначений в Договорі спосіб заявок на прання білизни, що стало підставою для дострокового розірвання позивачем Договору в односторонньому порядку, у зв`язку з чим позивач, на підставі пункту 12.4 Договору, нарахував та заявив до стягнення з відповідача штраф у розмірі 18 846,72 грн.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про наступне.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України визначає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У відповідності до положень статей 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Укладений між сторонами Договір, з огляду на встановлений статтею 204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, є належною підставою, у розумінні статті 11 Цивільного кодексу України, для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов`язків, та за своєю правовою природою є договором про надання послуг, який підпадає під правове регулювання Глави 63 Цивільного кодексу України.

Частина перша статті 901 Цивільного кодексу України передбачає, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 902 Цивільного кодексу України виконавець повинен надати послугу особисто.

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Суд встановив, що позивачем, у визначеному пунктом 5.1 Договору порядку, 10.07.2020 було направлено на поштову адресу відповідача, зазначену в Договорі (вказана адреса також є адресою місцезнаходження відповідача згідно з відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань) заявки на прання білизни, а саме: №61-0017/32860 від 08.07.2020 та №61-0048/33150 від 09.07.2020, що підтверджується наявними в матеріалах справи належним чином засвідченими копіями списків згрупованих поштових відправлень № 6247 та № 6250, з відбитками календарного штемпелю підприємства поштового зв`язку за 10.07.2020, а також фіскальних чеків від 10.07.2020.

У вказаних заявках позивач також, відповідно до п. 5.1 Договору, просив відповідача підтвердити їх отримання.

Згідно з інформацією з офіційного сайту АТ "Укрпошта" поштові відправлення №927 та №784 разом з вищевказаними заявками не були вручені відповідачу під час доставки, про що підприємством поштового зв`язку було складено відповідні повідомлення за 13.07.2020.

Враховуючи ту обставину, що позивачем було направлено відповідачу зазначені заявки, з огляду на вищевказані повідомлення підприємства поштового зв`язку за 13.07.2020, відповідно до пункту 5.1 Договору, відповідач мав підтвердити отримання заявок не пізніше 14.07.2020 та приступити до надання послуг за Договором (забрати білизну за адресою, вказаною у заявках) і надати послуги протягом 5 (п`яти) робочих днів з дати отримання вищевказаних заявок.

Матеріали справи не містять доказів на підтвердження виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за Договором та надання позивачу послуг за вказаними заявками.

Договір, відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з частинами 1, 2 статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зазначене також кореспондується з нормами статей 525, 526 Цивільного кодексу України.

Статтею 599 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

З огляду на вищенаведене, за відсутності в матеріалах справи доказів на підтвердження надання позивачу послуг за Договором, на підставі вищевказаних заявок позивача, суд відхиляє як необґрунтовані доводи відповідача щодо порушення умов Договору не з його вини чи за наслідком дій відповідача.

За умовами пункту 12.5 Договору під односторонньою відмовою виконавця від виконання цього Договору сторони розуміють, у тому числі, але не виключно, отримання замовником повідомлення від виконавця про неможливість надати послуги відповідно до умов Договору з пропозицією про дострокове розірвання цього Договору.

Доводи відповідача стосовно того, що за відсутності повідомлення про отримання ним заявок позивача, не можна стверджувати про відмову від виконання зобов`язань за Договором є безпідставними, оскільки ухилення відповідача від одержання на підприємстві поштового зв`язку вищевказаних поштових відправлень (відмова від прийняття, нез`явлення на зазначене підприємство після одержання повідомлення про їх надходження), за наявності в матеріалах справи належних доказів на підтвердження направлення вказаних поштових відправлень на адресу відповідача, зазначену в Договорі, яка також є адресою місцезнаходження відповідача згідно з відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, не дає підстав вважати, що заявки не були (чи не могли бути) отримані відповідачем, враховуючи ту обставину, що отримання зазначених поштових відправлень залежало виключно від волевиявлення відповідача.

Суд також відхиляє як необґрунтовані доводи відповідача щодо неналежності доказів направлення йому заявок про надання послуг, оскільки надані позивачем докази відповідають умовам Договору, а також Правилам надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 270 від 05.03.2009.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; сплата неустойки (пункти 1, 3 частини першої статті 611 Цивільного кодексу України).

Суд встановив, що, на підставі підп. 6.2.1 пункту 6.2 Договору, позивач листом №65-0009/39371 від 04.08.2021 повідомив відповідача про дострокове розірвання Договору в односторонньому порядку, про що свідчать наявні в матеріалах справи належним чином засвідчені копії списку згрупованих поштових відправлень № 7221 та фіскального чеку від 04.08.2021.

При цьому, пункт 12.4 Договору передбачає, що в разі розірвання Договору з ініціативи замовника, у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням виконавцем зобов`язань за Договором, виконавець сплачує замовнику штрафні санкції у розмірі 15 % від загальної вартості послуг за Договором.

З огляду на вищенаведене, оскільки Договір було розірвано позивачем в односторонньому порядку у зв`язку із неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань, суд відхиляє як необґрунтовані посилання відповідача на ту обставину, що він не відмовлявся від виконання зобов`язань за Договором.

Доводи відповідача стосовно того, що позивач не був позбавлений можливості направити вищевказані заявки відповідачу іншими засобами зв`язку суд також вважає безпідставними, оскільки направлення заявок про надання послуг засобами поштового зв`язку було передбачено умовами Договору і відповідно до ч. 1 ст. 13 Цивільного кодексу України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

За приписами ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно з частинами 1, 2 статті 551 Цивільного кодексу України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Судом перевірено розмір нарахованого позивачем штрафу та визнано його обґрунтованим.

Відповідно до частин 3, 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Приписами статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Частинами 1, 2 статті 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідачем належними доказами обставин, на які посилається позивач в обґрунтування своїх позовних вимог, не спростовано.

З огляду на вищевикладене, дослідивши всі обставини справи, перевіривши їх наявними доказами, судом встановлено обґрунтованість заявленого позову, відтак до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає штраф у розмірі 18 846,72 грн.

Витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 270,00 грн, відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача, оскільки позов підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 129, 236, 237, 238, 240, 247, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Анекс Груп" (Україна, 02098, м. Київ, Дніпровська набережна, буд. 11, кв. 14; ідентифікаційний код: 41553770) на користь Національного банку України (Україна, 01601, м. Київ, вул. Інститутська, буд. 9; ідентифікаційний код: 00032106) штраф у розмірі 18 846 (вісімнадцять тисяч вісімсот сорок шість) грн 72 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 270 (дві тисячі двісті сімдесят) грн 00 коп.

3. Після набрання рішенням суду законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду в разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи подається у порядку та строк, визначені статтями 254, 256 Господарського процесуального кодексу України, з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 23.07.2021

Суддя О.В. Нечай