ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" липня 2021 р. Справа № 910/18308/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Шапрана В.В.

суддів: Андрієнка В.В.

Буравльова С.І.

секретар Місюк О.П.

за участю

представників: позивача - Омельчук В.С., Коцюба В.О.

відповідача - Кузьміна К.О., Авраменко Ю.М.

третьої особи - Безсмертна С.І.

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Сервіс"

на рішення Господарського суду міста Києва від 06.04.2021 (повне рішення складено 16.04.2021)

у справі №910/18308/20 (суддя - Паламар П.І.)

за позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Сервіс"

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Київська міська рада

про усунення перешкод у користуванні майном, зобов`язання утриматися від вчинення певних дій.

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2020 року Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" звернулося з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Сервіс" про:

- усунення перешкод у користуванні нерухомим майном - Центральним диспетчерським пунктом по вул. Антоновича, 29 у м. Києві шляхом надання безперешкодного доступу до нього, а також іншого майна, яке є складовою цього пункту, а саме: внутрішніх мереж зв`язку (інвентарний №ТМ-0/000), внутрішньоквартальної мережі каналізації (інвентарний №ТМ-6/000), водопроводу до будинку (інвентарний №ТМ-7/000), локальних комп`ютерних мереж (інвентарні №№ТМ-2/032, ТМ-2/033), зовнішніх мереж (інвентарний №ТМ-4/000), прибору сигналізації (інвентарний №ТМ-3/000), кондиціонерів 1/2 1123 (інвентарні №№ТМ-4/030, ТМ-5/030), кондиціонеру Фунай 180 (інвентарний №ТМ-8/030), системи кондиціювання повітря (інвентарний №ТМ-8/000), шафи монтажної (інвентарний №ТМ-8/000), тамбуру для банкомату (інвентарний №ТМ-8/000), приладів приймально-контрольних кристалів-3м (інвентарні №№ТМ-5/000, ТМ-6/000, ТМ-7/000, ТМ-8/000), сміттєзбирача по вул. Антоновича, 29 в м. Києві (інвентарний №ТМ-0/000);

- зобов`язання відповідача утриматися від вчинення дій, що можуть призвести до виникнення перешкод у користуванні вищевказаним майном.

В обґрунтування позовних вимог Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" зазначило, що на підставі наказу Департаменту комунальної власності виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) №224 від 04.05.2018 за ним на праві господарського відання закріплено майно комунальної власності територіальної громади міста Києва, а саме Центральний диспетчерський пункт по вул. Антоновича, 29 у м. Києві. Зазначене майно, на переконання позивача, є складовою будівлі, що на праві власності зареєстрована за Товариством з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Сервіс". При цьому, оскільки відповідач не допускає Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" до диспетчерського центру, перешкоджаючи в користуванні обладнанням, наявні підстави для захисту порушеного права позивача відповідно до вимог ст. 391 ЦК України.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.12.2020 відкрито провадження у справі №910/18308/20, вирішено здійснювати її розгляд за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.03.2021 залучено до участі у справі Київську міську раду у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 06.04.2021 у справі №910/18308/20 у задоволенні позову Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" відмовлено повністю.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Сервіс" подало апеляційну скаргу, у якій просить змінити його мотивувальну частину наступним чином:

- виключити останній абзац на 2 (другій) сторінці рішення суду, який закінчується на 3 (третій) сторінці рішення суду, а саме: "З наявних матеріалів слідує, що спірні відносини фактично виникли у зв`язку із забезпеченням позивачу права користування нерухомим майном Центрального диспетчерського пункту по вул. Антоновича, 29 у м. Києві, який є складовою будівлі, та яка на праві власності зареєстрована за відповідачем, тобто права користування чужим майном";

- виключити посилання на те, що майно є приміщенням, із 5 (п`ятого) абзацу 3 (третьої) сторінки рішення суду, а саме: "Оскільки право позивача на доступ до належного йому приміщення з боку відповідача не порушене, у задоволенні позову відповідно до вимог ст. ст. 16, 391 ЦК України слід відмовити".

В іншій частині відповідач просить оскаржуване рішення залишити без змін.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції під час ухвалення оскаржуваного рішення неправильно застосовано норми матеріального права.

Відповідач вказує на те, що Господарським судом міста Києва безпідставно зазначено, що майно, яке є предметом спору, є нерухомим майном та приміщенням у складі нежитлової будівлі.

На переконання відповідача, такі твердження суду не ґрунтуються на наявних у матеріалах справи доказах, оскільки Центральний диспетчерський пункт по вул. Антоновича, 29 у м. Києві є лише сукупністю обладнання, засобів, інших активів, що призначені для управління певним технологічним процесом, а в даному випадку, процесом теплопостачання. Також скаржник зазначає, що позивачем не надано суду доказів, які б дозволяли ідентифікувати спірне майно саме як приміщення у складі нежитлової будівлі, що належить Товариству з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Сервіс" на праві власності.

Необхідність виключення вищевказаних положень з мотивувальної частини рішення відповідач обґрунтовує тим, що у разі набрання рішення законної сили обставини щодо ідентифікації спірного майна як нерухомого, набудуть преюдиціальної сили відповідно до вимог ч. ч. 4 та 7 ст. 75 ГПК України і такими, що не підлягають доказуванню. У подальшому це може мати наслідком обмеження права відповідача на здійснення права власності на будівлю.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 31.05.2021 апеляційну скаргу у справі №910/18308/20 передано на розгляд колегії суддів у складі: Шапран В.В. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Андрієнко В.В., Буравльов С.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.06.2021 відповідачу поновлено строк на апеляційне оскарження, зупинено дію оскаржуваного рішення, відкрито апеляційне провадження у справі №910/18308/20, призначено її до розгляду на 13.07.2021, а також встановлено іншим учасникам справи строк на подання відзивів на апеляційну скаргу п`ятнадцять днів з дня отримання копії ухвали.

30.06.2021 до суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" просить залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення суду - без змін.

07.07.2021 від Товариства з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Сервіс" надійшли письмові пояснення з клопотанням про долучення до матеріалів справи документів, а саме копій технічного паспорту нежилого будинку літ. «А» по вул. Антоновича 29, технічного звіту №010/05-21ОБК про обстеження будівельних конструкцій вказаного нежилого будинку та довідки Київського міського бюро технічної інвентаризації №062/14-7660(И-2021). Надані докази, на переконання заявника, додатково свідчать про помилковість висновків суду першої інстанції стосовно того, що Центральний диспетчерський пункт є об`єктом нерухомого майна у складі будівлі.

08.07.2021 Київською міською радою подано відзив на апеляційну скаргу, у якому третя особа просить відмовити у її задоволенні та залишити без змін оскаржуване рішення суду.

У призначене засідання суду 13.07.2021 з`явилися представники сторін та третьої особи. Присутні представники відповідача просили задовольнити клопотання та долучити до матеріалів справи додаткові документи, подані разом з письмовими поясненнями. Представники позивача та третьої особи, у свою чергу, заперечили щодо долучення документів.

Апеляційний суд, проаналізувавши приписи чинного процесуального законодавства, приходить до висновку про відмову у задоволенні клопотання про долучення до матеріалів справи документів з огляду на наступне.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відповідно до ч. 1 та 3 ст. 80 ГПК України учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Згідно з 4 ст. 80 ГПК України, якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Частиною 8 статті 80 ГПК України також передбачено, що докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Суд зазначає, що надані позивачем копії технічного паспорту нежилого будинку літ. «А» по вул. Антоновича 29, технічного звіту №010/05-21ОБК про обстеження будівельних конструкцій вказаного нежилого будинку та довідки Київського міського бюро технічної інвентаризації №062/14-7660(И-2021) складені у травні 2021 року. Натомість, оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалено 06.04.2021. Таким чином докази, створені у період після ухвалення судового рішення, взагалі не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки такі докази не могли бути предметом дослідження суду першої інстанції.

При цьому, на переконання колегії суддів, така обставина, як відсутність існування доказів на момент ухвалення рішення суду першої інстанції виключає можливість їх прийняття судом апеляційної інстанції у порядку ст. 269 ГПК України незалежно від причин неподання таких доказів у встановлений процесуальний строк. Навпаки, допущення вказаної можливості апеляційним судом матиме наслідком порушення норм процесуального закону та принципу правової визначеності.

За вказаних обставин, оскільки надані відповідачем докази датовані періодом після ухвалення оскаржуваного рішення, колегія суддів не вбачає правових підстав для прийняття їх до розгляду та дослідження на рівні з іншими доказами, наявними у матеріалах справи.

Після розгляду судом вищевказаного клопотання представниками учасників справи у судовому засіданні надано пояснення по суті поданої апеляційної скарги.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін та третіх осіб, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів встановила наступне.

Зі встановлених місцевим господарським судом обставин даної справи убачається, що на підставі наказу Департаменту комунальної власності виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) №224 від 04.05.2018 "Про закріплення основних засобів за комунальним підприємством виконавчого органу Київради ( Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" за позивачем на праві господарського відання закріплено майно комунальної власності територіальної громади м. Києва - Центральний диспетчерський пункт по вул. Антоновича, 29 у м. Києві.

Вказане також підтверджується наявними у матеріалах справи копіями інвентарних карток обліку основних засобів №№ ТМ-0/000, ТМ-6/000, ТМ-7/000, ТМ-2/032, ТМ-2/033, ТМ-4/000, ТМ-3/000, ТМ-4/030, ТМ-5/030, ТМ-8/030, ТМ-8/000, ТМ-8/000, ТМ-8/000, ТМ-5/000, ТМ-6/000, ТМ-7/000, ТМ-8/000 та ТМ-0/000.

Також судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна від 23.08.2017 Товариство з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Сервіс" придбало у Публічного акціонерного товариства "Київенерго" нежилий будинок (літера А) площею 6621,6 кв. м по вул. Антоновича (Горького), 29 у м. Києві. Право власності відповідача на вказане нерухоме майно підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.

26.07.2019 позивач звернувся до відповідача з вимогою №28АУ/6/3/2915 від 26.07.2019 про повернення майна, а саме: тамбуру для банкомату (інвентарний №ТМ-8/000), приладів приймально-контрольних кристалів-3м у кількості 4-ох штук (інвентарні №№ТМ-5/000, ТМ-6/000, ТМ-7/000, ТМ-8/000), сміттєзбирача по вул. Антоновича, 29 в м. Києві (інвентарний №ТМ-0/000) та монтажної шафи (інвентарний №ТМ-8/000). У вимозі зазначено, що вищенаведені товарно-матеріальні цінності перебувають у власності та обліковуються на балансі Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго", а тому підлягають поверненню.

У відповідь на вказану вимогу відповідач надіслав відповідачу лист №07/6-682/2019 від 09.08.2019, яким відмовив у поверненні зазначено майна, мотивуючи відмову тим, що Товариство з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Сервіс" є власником нежитлового будинку по вул. Антоновича, 29 в м. Києві і придбало його вільним від будь-яких зобов`язань та обтяжень.

Місцевий господарським суд, ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго", зазначив, що спірні правовідносини сторін виникли у зв`язку із забезпеченням позивачу права користування нерухомим майном Центрального диспетчерського пункту по вул. Антоновича, 29 у м. Києві, який є складовою будівлі, та яка на праві власності зареєстрована за відповідачем, тобто права користування чужим майном.

У відповідності до вимог ст. ст. 401 та 402 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене, зокрема, щодо нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій, конкретно визначеній особі (особистий сервітут). Сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду.

У зв`язку з цим, судом першої інстанції зазначено, що з матеріалів справи не вбачається встановлення сервітуту у спірних відносинах. Позивачем не доведено факту наявності у нього договору з відповідачем щодо порядку користування належним майном з метою забезпечення доступу до Центрального диспетчерського пункту по вул. Антоновича, 29 у м. Києві та, як наслідок, порушення відповідачем цього договору.

Відтак, підставою для відмови у задоволенні позову є те, що право Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" на доступ до належного йому приміщення з боку відповідача не порушено.

Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Товариство з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Сервіс" оскаржує рішення суду у даній справі лише з підстав незгоди з висновками, викладеними у мотивувальній частині. Отже, рішення Господарського суду міста Києва від 06.04.2021 переглядається в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як було зазначено вище, апеляційна скарга відповідача мотивована тим, що судом першої інстанції під час ухвалення оскаржуваного рішення неправильно застосовано норми матеріального права та безпідставно зазначено, що майно, яке є предметом спору, є нерухомим майном та приміщенням у складі нежитлової будівлі.

На переконання відповідача, такі твердження суду не ґрунтуються на наявних у матеріалах справи доказах, оскільки Центральний диспетчерський пункт по вул. Антоновича, 29 у м. Києві є лише сукупністю обладнання, засобів, інших активів, що призначені для управління певним технологічним процесом, а в даному випадку, процесом теплопостачання. Також скаржник зазначає, що позивачем не надано суду доказів, які дозволяли б ідентифікувати спірне майно саме як приміщення у складі нежитлової будівлі, що належить Товариству з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Сервіс" на праві власності.

Необхідність виключення вищевказаних положень з мотивувальної частини рішення відповідач обґрунтовує тим, що у разі набрання рішення законної сили обставини щодо ідентифікації спірного майна як нерухомого, набудуть преюдиціальної сили відповідно до вимог ч. ч. 4 та 7 ст. 75 ГПК України і такими, що не підлягають доказуванню. У подальшому це може мати наслідком обмеження права відповідача на здійснення права власності на будівлю.

Проте, апеляційний суд зазначає, що наведені доводи апеляційної скарги у їх сукупності не дають підстав вважати, що оскаржуване рішення місцевого господарського суду ухвалено за умов неправильного застосування норм матеріального права.

З матеріалів справи убачається, що спірне майно визначене у наказі Департаменту комунальної власності виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) №224 від 04.05.2018 як основні засоби. Зазначене також підтверджується копіями інвентарних карток обліку основних засобів, наданих позивачем.

Відповідно до п. п. 4 та 5 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 7 «Основні засоби», затвердженого наказом Мінфіну №92 від 27.04.2000, основні засоби - матеріальні активи, які підприємство утримує з метою використання їх у процесі виробництва або постачання товарів, надання послуг, здавання в оренду іншим особам або для здійснення адміністративних і соціально-культурних функцій, очікуваний строк корисного використання (експлуатації) яких більше одного року (або операційного циклу, якщо він довший за рік). Для цілей бухгалтерського обліку основні засоби класифікуються за такими групами: земельні ділянки; капітальні витрати на поліпшення земель, не пов`язані з будівництвом; будівлі, споруди та передавальні пристрої; машини та обладнання; транспортні засоби; інструменти, прилади, інвентар (меблі); тварини; багаторічні насадження та плодоносні рослини.

При цьому, чинним законодавством України не надається визначення терміну «центральний диспетчерський пункт». З огляду на викладене, Центральний диспетчерський пункт по вул. Антоновича, 29 у м. Києві у контексті спірних правовідносин та наданих доказів можливо ідентифікувати лише як основні засоби.

Відповідно до ч. 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

При цьому, відповідно до ч. 7 вказаної статті правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для господарського суду.

Колегія суддів наголошує на тому, що обставинами справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, є юридичні факти, що призвели до виникнення спірного правовідношення, настання відповідальності або інших наслідків, тобто такі факти, з якими норми матеріального права пов`язують виникнення, зміну чи припинення прав та обов`язків суб`єктів спірного матеріального правовідношення.

Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні чи вироку і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. Правила про преюдицію спрямовані не лише на заборону перегляду фактів і правовідносин, які встановлені в судовому акті, що вступив в законну силу. Вони також сприяють додержанню процесуальної економії в новому процесі. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акта (правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду від 24.05.2018 у справі №922/2391/16).

З огляду на вищевикладене, апеляційний суд зазначає, що наведені в оскаржуваному рішенні обставини з приводу правової природи центрального диспетчерського пункту як майна, є лише правовою оцінкою, наданою судом певному факту, а не преюдиціальними обставинами у розумінні ч. 4 ст. 75 ГПК України. Тому, висновки суду з приводу того, що майно, яке є предметом спору, є нерухомим майном та приміщенням у складі нежитлової будівлі, на переконання апеляційного суду, не є обставинами справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, тобто, юридичними фактами, а тому не можуть вважатися преюдиціальними і не можуть бути використані учасниками справи або іншими особами у подальшому при розгляді інших спорів з метою обмеження права Товариства з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Сервіс" на здійснення права власності на будівлю по вул. Антоновича, 29 у м. Києві.

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим кодексом.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно зі ст. ст. 76, 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Як передбачено ч. 1 ст. 277 ГПК України, підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

У відповідності до ч. 4 ст. 277 ГПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Разом з цим, колегія суддів вказує на те, що місцевий господарський суд, ухвалюючи оскаржуване рішення про відмову у задоволенні позову, дотримався правильного застосування норм матеріального права та вірно встановив суть правовідносин сторін і обставини справи. При цьому, висновки суду з приводу правової природи спірного майна не є обставинами, на яких ґрунтуються позовні вимоги, а отже помилковість таких висновків не свідчить про порушення судом приписів законодавства.

Статтею 276 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вказані обставини, ґрунтуючись на матеріалах справи, апеляційний суд вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 06.04.2021 прийнято з повним та усебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Сервіс" не підлягає задоволенню.

У зв`язку з відмовою у задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за її подання покладаються на скаржника.

Керуючись ст. ст. 267 - 285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Сервіс" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 06.04.2021 у справі №910/18308/20 залишити без змін.

3. Поновити дію рішення Господарського суду міста Києва від 06.04.2021 у справі №910/18308/20.

4. Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Сервіс".

5. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у строк двадцять днів з дня складення її повного тексту.

Повний текст постанови складено 22.07.2021.

Головуючий суддя В.В. Шапран

Судді В.В.Андрієнко

С.І. Буравльов