УХВАЛА

м. Київ

27.07.2021 Справа № 757/22382/19-ц

Суддя господарського суду міста Києва Ломака В.С., розглянувши

позовну заяву ОСОБА_1

до 1. Публічного акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова компанія»

2. Міністерства аграрної політики та продовольства України

про скасування наказу про припинення повноважень, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Печерського районного суду м. Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова компанія» (далі - відповідач-1) та Міністерства аграрної політики та продовольства України (далі - відповідач-2) в якому, з урахування уточненої позовної заяви, просив:

- скасувати наказ відповідача-1 про припинення повноважень позивача від 22.03.2019 року № 177-К;

- поновити позивача на роботі на посаді заступника голови правління Публічного акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» з 10.07.2015 року;

- допустити негайне виконання рішення в частині поновлення позивача на роботі з 10.07.2015 року;

- стягнути з відповідача-1 на користь позивача середній заробіток за посадою заступника голови правління Публічного акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» за час вимушеного прогулу, а саме з 10.07.2015 року до дня винесення рішення судом з цього питання по даній справі;

- допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць;

- стягнути з відповідачів на користь позивача 5 000, 00 грн. моральної шкоди.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 03.08.2020 року вказаний позов задоволено частково, скасовано наказ відповідача-1 про припинення повноважень позивача від 22.03.2019 року № 177-к, поновлено позивача на роботі на посаді заступника голови правління Акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» з 22.03.2019 року, стягнуто відповідача-1 на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу за посадою заступника голови правління Акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України», а саме з 14.07.2015 року по 03.07.2020 року у розмірі 2 323 360,52 грн. та 400,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням Печерського районного суду м. Києва, Акціонерне товариство «Державна продовольчо-зернова компанія України» звернулось до Київського апеляційного суду з апеляційною скаргою.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 20.01.2021 апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України" задоволено частково, рішення Печерського районного суду м. Києва від 03 серпня 2020 року скасовано, провадження у справі № 757/22382/19-ц закрито. Крім того, роз`яснено позивачу, що розгляд даної справи віднесено законом до юрисдикції господарського суду.

ОСОБА_1 звернувся до Київського апеляційного суду з заявою про направлення справи за встановлено юрисдикцією.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 09.07.2021 заяву ОСОБА_1 про передання справи № 757/22382/19-ц за встановленою юрисдикцією задоволено, вказану справу передано на розгляд до господарського суду міста Києва.

22.07.2021 року матеріали справи № 757/22382/19-ц надійшли до господарського суду міста Києва.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.07.2021 матеріали справи № 757/22382/19-ц передано для розгляду судді Ломаці В.С.

Відповідно до положень статті 174 Господарського процесуального кодексу України у разі надходження до суду справи, що підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства, після закриття провадження Верховним Судом чи судом апеляційної інстанції в порядку цивільного чи адміністративного судочинства, суд перевіряє наявність підстав для залишення позовної заяви без руху відповідно до вимог господарського процесуального закону, чинного на дату подання позовної заяви.

Розглянувши позовну заяву, з урахуванням уточненої заяви, з доданими до неї документами на предмет відповідності вимогам господарського процесуального закону, чинного на дату подання позовної заяви, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Конституційний Суд України у рішенні № 9-зп від 25 грудня 1997 року офіційно розтлумачив цю норму та зазначив, що частину першу статті 55 Конституції України треба розуміти так, що кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку. Суд не може відмовити у правосудді, якщо громадянин України, іноземець, особа без громадянства вважають, що їх права і свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод. Відмова суду у прийнятті позовних та інших заяв, скарг, оформлених відповідно до чинного законодавства, є порушенням права на судовий захист, яке згідно зі статтею 64 Конституції України не може бути обмежене.

Частиною 4 статті 11 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так, згідно з рішеннями Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України" та від 30.05.2013 у справі "Наталія Михайленко проти України", право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб. Отже, кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальної заборони та обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Доступ до правосуддя здійснюється шляхом точного, послідовного і неухильного дотримання процесуального алгоритму, що передбачений, зокрема, Господарським процесуальним кодексом України.

Суд зазначає, що залишення позовної заяви без руху - це тимчасовий захід, який застосовується судом з метою усунення позивачем недоліків позовної заяви та дотримання порядку її подання, визначеного Господарським процесуальним кодексом України.

У даному випадку, позовна заява не відповідає вимогам статей 162, 164 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку з чим підлягає залишенню без руху з посиланням на положення статті 174 Господарського процесуального кодексу України, враховуючи наступне.

Згідно з пунктом 4 частини 3 статті 162 Господарського процесуального кодексу України позовна заява повинна містити, зокрема, зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні.

Так, позивачем заявлено вимоги про допущення негайного виконання рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі з 10.07.2015 року та допущення негайного виконання рішення суду в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць.

Водночас, суд зазначає, що у поданій позовній заяві відсутнє обґрунтування вищевказаних позовних вимог, у тому числі з урахуванням положень Господарського процесуального кодексу України.

Крім того, пунктами 8, 9, 10 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що позовна заява повинна містити перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви, попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи, підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Разом з тим у позовній заяві позивачем не зазначено про наявність у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви, попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи, а також підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Окрім того, частиною першою статті 164 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що до позовної заяви додаються документи, які підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат (стаття 1 Закону України «Про судовий збір» (в редакції чинній на дату подання позовної заяви).

Згідно з приписами частини 1 статті 4 Закону України «Про судовий збір» (в редакції чинній на дату подання позовної заяви) судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Позивачем заявлено вимоги про скасування наказу відповідача-1 про припинення повноважень позивача № 177-К від 22.03.2019 року, поновлення позивача на роботі на посаді заступника голови правління Публічного акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» з 10.07.2015 року, стягнення з відповідача-1 на користь позивача середнього заробітку за посадою заступника голови правління Публічного акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» за час вимушеного прогулу, а саме з 10.07.2015 року до дня винесення рішення судом з цього питання, а також про стягнення з відповідачів на користь позивача 5 000, 00 грн. моральної шкоди.

Пунктом 5 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» унормовано, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Отже, ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору в частині вимог щодо скасування наказу про припинення повноважень та поновлення на роботі.

Разом з цим, згідно з правовою позицією, що викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року (справа № 910/4518/16), середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні (середній заробіток за час вимушеного прогулу) за своєю правовою природою не є основною чи додатковою заробітною платою, а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою (зокрема, компенсацією працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати) у розумінні статті 2 Закону України «Про оплату праці», тобто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні (середній заробіток за час вимушеного прогулу) не входить до структури заробітної плати. З огляду на викладене пільга щодо сплати судового збору, передбачена пунктом 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», згідно з якою від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - в справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі, не поширюється на вимоги позивачів про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (середнього заробітку за час вимушеного прогулу) під час розгляду таких справ в усіх судових інстанціях.

Отже, у частині вимоги щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а також вимоги про відшкодування моральної шкоди у розмірі 5 000, 00 грн. позивачу необхідно сплатити судовий збір.

Згідно з пунктом 5 частини 1 статті 2 Закону України «Про судовий збір» (в редакції чинній на дату подання позовної заяви) за подання до суду фізичною особою позовної заяви про відшкодування моральної шкоди справляється судовий збір у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Таким чином, станом на дату подання даного позову, при зверненні до господарського суду, позивачу за розгляд вимоги про стягнення моральної шкоди у сумі 5 000, 00 грн. необхідно сплатити судовий збір у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто 1 921, 00 грн.

Також, відповідно до пункту 2 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» (в редакції чинній на дату подання позовної заяви) за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Положеннями статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» унормовано, що прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня 2019 року встановлено у розмірі 1 921 грн.

Суд зазначає, що майновий позов (позовна вимога майнового характеру) - це вимога про захист права або інтересу, об`єктом якої виступає благо, що підлягає грошовій оцінці.

Тобто будь-який майновий спір має ціну. Різновидами майнових спорів є, зокрема, спори, пов`язані з підтвердженням прав на майно та грошові суми, на володіння майном і будь-які форми використання останнього.

Наявність вартісного, грошового вираження матеріально-правової вимоги позивача свідчить про її майновий характер, який має відображатися у ціні заявленого позову.

Беручи до уваги вищевказане, вимога позивача щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу є майновою.

У той же час, оскільки, відповідно до прохальної частини позовної заяви, ОСОБА_1 заявлено вимогу про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а саме з 10.07.2015 року до дня винесення рішення судом з даного питання по даній справі, то на момент пред`явлення позову точну ціну такої позовної вимоги визначити неможливо.

Частиною 2 статті 163 Господарського процесуального передбачено, що якщо визначена позивачем ціна позову вочевидь не відповідає дійсній вартості спірного майна або на момент пред`явлення позову встановити точну його ціну неможливо, розмір судового збору попередньо визначає суд з наступним стягненням недоплаченого або з поверненням переплаченого судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом при розгляді справи.

Таким чином, господарський суд міста Києва дійшов висновку про наявність підстав для попереднього визначення судового збору за розгляд означеної майнової вимоги у сумі 1 921, 00 грн.

Враховуючи вищевикладене, при зверненні до господарського суду з даним позовом, ОСОБА_1 необхідно було сплатити судовий збір у загальному розмірі 3 842, 00 грн.

Разом з тим, з долученої до позовної заяви квитанції вбачається, що позивачем при зверненні до Печерського районного суду м. Києва сплачено судовий збір у розмірі 1 762, 00 грн.

Таким чином, у матеріалах позовної заяви, що надійшла до господарського суду міста Києва відсутні докази сплати судового збору у встановленому законом обсязі.

Враховуючи вищевикладене, позивачу необхідно усунути недоліки шляхом подання до суду оригіналу платіжного документу про сплату судового збору в сумі 2 080, 00 грн. за поточними реквізитами господарського суду міста Києва.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що позивач не дотримався положень статей 162, 164 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з частинами 1 та 2 статті 174 Господарського процесуального кодексу України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статях 162, 164 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

Беручи до уваги зазначене, оскільки подана позовна заява не відповідає вимогам статей 162, 164 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає за необхідне залишити її без руху та надати позивачу строк для усунення вищевказаних недоліків.

Керуючись статтями 162, 164, 174, 234 Господарський суд міста Києва, -

УХВАЛИВ:

1. Позовну заяву залишити без руху.

2. Встановити ОСОБА_1 строк для усунення недоліків - 10 днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

3. Встановити ОСОБА_1 спосіб усунення недоліків позовної заяви шляхом:

- подання письмових пояснень з обґрунтуванням позовних вимог про допущення негайного виконання рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі з 10.07.2015 року та допущення негайного виконання рішення суду в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць, з урахуванням положень Господарського процесуального кодексу України;

- подання заяви із зазначенням про наявність у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви;

- подання попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи;

- подання заяви із підтвердженням позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав;

- подання оригіналу документу, що підтверджує сплату судового збору у розмірі 2 080, 00 грн. за поточними реквізитами господарського суду міста Києва.

4. Роз`яснити ОСОБА_1 , що в разі не усунення недоліків позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається особі, що звернулась із позовною заявою (частина 4 статті 174 Господарського процесуального кодексу України).

5. Відповідно до статті 235 Господарського процесуального кодексу України дана ухвала набирає законної сили негайно після її підписання. Дана ухвала не підлягає оскарженню.

6. Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі, що розглядається https://ki.arbitr.gov.ua/.

Суддя В.С. Ломака