ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" липня 2021 р. Справа№ 910/4330/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Козир Т.П.

суддів: Коробенка Г.П.

Кравчука Г.А.

при секретарі Вага В.В.

за участю представників сторін:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "ВІННЕР БУДІВНИЦТВО"

на рішення Господарського суду міста Києва від 24.05.2021 (повний текст складено 24.05.2021)

у справі №910/4330/21 (суддя Трофименко Т.Ю.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АВТО-СТРОЙ"

до Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "ВІННЕР БУДІВНИЦТВО"

про стягнення 358 438,74 грн,

УСТАНОВИВ:

У березні 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю "АВТО-СТРОЙ" (далі - позивач) звернулось у Господарський суд міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "ВІННЕР БУДІВНИЦТВО" (далі - відповідач) та просило стягнути 358 438,74 грн заборгованості за поставлений товар.

Позовні вимоги мотивовані тим, що на виконання умов договору купівлі-продажу №2208/19-05 від 22.08.2019 позивач у період з 05.09.2019 по 30.01.2020 поставив відповідачу товар (щебнево-піщану суміш) на загальну суму 11 683 856,39 грн, який відповідач прийняв, однак його вартість оплатив частково, в сумі 11 325 417,65 грн, внаслідок чого утворилась заборгованість в заявленій до стягнення сумі.

Відповідач у відзиві на позовну заяву заперечив проти задоволення позову, посилаючись на те, що позивачем не врахована сплачена відповідачем сума 350 000,00 грн (згідно платіжних доручень від 08.10.2020 та 28.10.2020), а також по накладній від 05.09.2020 поставлено товар на суму 39377,00 грн, а у позові зазначена сума 37377,00 грн, що свідчить про неправильність розрахунків.

Позивач у відгуку на відзив заперечив проти доводів відповідача, посилаючись на те, що сума 350 000 грн, згідно платіжних доручень від 08.10.2020 та 28.10.2020, була сплачена відповідачем по іншому договору - №2208/19-02 від 22.08.2020, за яким позивачем надавались послуги, а не по договору купівлі-продажу №2208/19-05, за яким подано позов, щодо накладної від 05.09.2020, то у тексті позовної заяви дійсно допущено описку у сумі вказаної накладної, однак це не впливає на розмір заборгованості, оскільки для розрахунку використана вірна сума.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 24 травня 2021 року позов задоволено.

З Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "ВІННЕР БУДІВНИЦТВО" стягнуто на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "АВТО-СТРОЙ" основний борг у розмірі 358 438,74 грн та судовий збір у розмірі 5 376,58 грн.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, Товариство з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "ВІННЕР БУДІВНИЦТВО" звернулось з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати оскаржуване рішення та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмету спору.

Апеляційна скарга мотивована тим, що станом на дату прийняття рішення сторонами була підписана Угода №14/05/21 про зарахування зустрічних однорідних вимог від 14.05.2021 і вже не існувало заборгованості відповідача перед позивачем, тобто, між сторонами був відсутній предмет спору, тому провадження у справі має бути закрито; відповідач не долучив Угоду як доказ відсутності заборгованості до винесення рішення, оскільки отримав підписану позивачем угоду вже після прийняття судом рішення по справі. До апеляційної скарги додана вказана Угода №14/05/21 від 14.05.2021.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу заперечує проти її задоволення та просить залишити оскаржуване рішення без змін, посилаючись на те, що хоча позивач і підписав Угоду 14 травня 2021 року, відповідач підписав її набагато пізніше і це сталося після 24 травня 2021 року, і станом на день прийняття рішення позивачу не було відомо - підписав відповідач угоду чи відхилив її, що підтверджується тим, що сам відповідач не надав цю угоду до 24 травня 2021 року, тому на день прийняття рішення спір існував і були відсутні підстави для закриття провадження.

Сторони були належним чином повідомлені про дату та ас судового засідання, представників у судове засідання не направили, що не перешкоджає розгляду апеляційної скарги по суті.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши апеляційну скаргу, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, 22.08.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю "АВТО-СТРОЙ", як продавцем, та Товариством з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "ВІННЕР БУДІВНИЦТВО", як покупцем, було укладено договір купівлі-продажу №2208/19-05 (далі - договір), за умовами п.1.1 якого продавець зобов`язується передати належний йому товар у власність Покупцеві, а Покупець зобов`язується прийняти товар та сплатити за нього на умовах Договору.

За приписами пунктів 2.1-2.5 договору, найменування: будівельні матеріали (щебнево-піщана суміш С-5 (0x70), щебнево-піщана суміш С-7 (0x40). Кількість товару. Одиниця виміру кількості товару: тони. Загальна кількість товару погоджується з покупцем у кожному випадку поставки. Асортимент: щебнево-піщана суміш С-5 (0x70), щебнево-піщана суміш С-7 (0x40). Якість товару, що передається продавцем, повинна відповідати сертифікату виготовлення/технічні умови/зразок). Підтвердженням якості товару, є сертифікат якості товару. Тара та пакування. Товар буде поставлятися насипом вантажними автомобілями.

Відповідно до п. 3.2 договору, перехід права власності відбувається в момент передачі товару, що оформляється товарно-транспортною накладною, видатковою накладною.

Згідно з пунктами 4.1-4.3 договору, загальна ціна товару, що продається за цим Договором, визначається в Специфікації.

До початку надання послуг покупець здійснює попередню оплату 100%, згідно рахунку по заявках або Додатках.

Договір набуває чинності з моменту його підписання Сторонами (п. 7.1 договору).

Строк цього Договору починає свій перебіг у момент, визначений у пункті 7.1 цього договору та до 31 грудня 2019р., а в частині розрахунків між Сторонами - до повного їх виконання. Якщо протягом 30 календарних днів до закінчення терміну дії договору жодна із сторін не заявить про його припинення, дія договору продовжується на один календарний рік на тих же умовах.

У Специфікації №1 до договору сторони погодили кількість та вартість товару.

На виконання умов договору позивач у період з 05.09.2019 по 30.01.2020 відвантажив, а відповідач в свою чергу прийняв товар (щебнево-піщану суміш С-5 та С-7 та пісок) на загальну суму 11 683 856,39 грн, що підтверджується наявними у матеріалах справи видатковими накладними: №761 від 05.09.2019, №774 від 10.09.2019, №785 від 10.09.2019, №813 від 16.09.2019, №814 від 16.09.2019, №815 від 16.09.2019, №834 від 23.09.2019, №835 від 23.09.2019, №849 від 24.09.2019, №869 від 25.09.2019, №890 від 30.09.2019, №846 від 03.10.2019, №934 від 04.10.2019, №935 від 08.10.2019, №960 від 14.10.2019, №953 від 15.10.2019, №975 від 18.10.2019, №974 від 18.10.2019, №1081 від 06.11.2019, №1082 від 07.11.2019, №1083 від 08.11.2019, №1060 від 11.11.2019, №1064 від 11.11.2019, №1066 від 12.11.2019, №1073 від 13.11.2019, №1077 від 14.11.2019, №1086 від 15.11.2019, №1087 від 16.11.2019, №1100 від 17.11.2019, №1088 від 18.11.2019, №1109 від 22.11.2019, №1174 від 09.12.2019, №1179 від 11.12.2019, №11 від 02.01.2020, №10 від 02.01.2020, №12 від 03.01.2020, №13 від 13.01.2020, №44 від 25.01.2020, №50 від 30.01.2020.

Видаткові накладні підписані представниками обох сторін, підписи яких скріплені печатками товариств. Відповідач факт поставки товару та розмір загальної його вартості не спростував.

Доводи відповідача про те, що позивач у позовній заяві по накладній №761 від 05.09.2019 вказав суму 37377,00 грн замість правильної суми - 39377,00 грн, знайшли своє підтвердження, однак, як вірно встановив суд першої інстанції, цей факт не вплинув на розрахунок загальної суми поставки, який зроблений вірно.

В порушення умов договору позивач одержаний товар оплатив частково, в загальній сумі 11 325 417,65 грн, що підтверджується платіжними дорученнями за період з 02.09.2019 по 19.05.2020 (з урахуванням заяв відповідача про виправлення призначення платежу № 0602-01 та № 0602-02 від 06.02.2020).

Посилання відповідача на те, що позивач не врахував платіжні доручення №00005797 від 08.10.2020 на суму 150000,00 грн та №00005889 від 28.10.2020 на суму 250 000,00 грн, обґрунтовано відхилені судом першої інстанції, оскільки у графі "призначення платежу" вказаних платіжних доручень міститься посилання на договір №2208/12-02 від 22.08.2019, а між сторонами, крім договору купівлі-продажу №2208/12-05, вимоги за яким є предметом розгляду даної справи, також був укладений договір про надання послуг №2208/19-02 від 22.08.2019, розрахунок за яким відповідач здійснював за вказаними платіжними дорученням.

Таким чином, неоплаченим залишився поставлений товар на суму 358438,74 грн, у зв`язку із чим позивач 12.02.2021 направив відповідачу вимогу про сплату грошових коштів за вих. №08/02/21-1 від 08.02.2021, в якій просив протягом семи днів з дати отримання листа погасити існуючу заборгованість.

Оскільки відповідач на вимогу не відповів, заборгованість у встановлений строк не сплатив, позивач звернувся до суду із даним позовом та просив стягнути суму основного боргу в розмірі 358 438,74 грн.

Відповідач, заперечуючи проти позову, посилався лише на вищенаведені платіжні доручення від 08.10.2020 та 28.10.2020 на суму 350000 грн, які стосуються іншого договору (про надання послуг), а не оплати вартості поставленого товару, та на описку в одній із накладних, яка не вплинула на вірність розрахунків.

За наслідками розгляду даного спору суд першої інстанції, надавши оцінку доказам, наявним у матеріалах справи, та всім доводам обох сторін, прийшов до висновку, що позовні вимоги є доведеними, обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідач у апеляційній скарзі оскаржує рішення суду першої інстанції виключно з тієї підстави, що на момент прийняття рішення заборгованість була відсутня внаслідок укладання сторонами Угоди №14/05/21 про зарахування зустрічних однорідних вимог від 14.05.2021, а тому провадження підлягало закриттю за відсутністю предмету спору.

Частинами 1, 2 ст. 269 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно з ч.4 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Перевіривши застосування судом першої інстанції норм матеріального права в частині задоволених позовних вимог, апеляційний господарський суд встановив, що правовідносини між сторонами виникли на підставі договору, який за правовою природою є договором поставки, а предметом розгляду даної справи є матеріально-правова вимога про стягнення неоплаченої частини вартості товару.

Матеріалами справи підтверджується, що відповідач порушив умови договору щодо своєчасної оплати отриманого товару, а тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо обґрунтованості та доведеності позовних вимог щодо стягнення суми основного боргу.

Частиною 3 ст. 269 ГПК України встановлено, що докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відповідач в якості нового доказу додав до апеляційної скарги Угоду №14/05/21 про зарахування зустрічних однорідних вимог від 14.05.2021 та вказав, що отримав підписану позивачем угоду вже після прийняття судом рішення по справі.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу вказує, що він підписав угоду 14.05.2021 (до прийняття рішення), однак відповідачем угода була отримана та підписана вже після прийняття рішення судом (24.05.2021), отже на момент прийняття рішення борг був наявний.

Відповідно до положень статті 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

З огляду на вказані доводи сторін, апеляційний господарський суд приходить до висновку, що станом на день прийняття рішення Угода №14/05/2021 не була підписана обома сторонами, отже, не була укладена.

Враховуючи викладене, доданий до апеляційної скарги новий доказ не приймається судом, оскільки прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів на стадії апеляційного провадження, за відсутності визначених ст. 269 ГПК України підстав для їх прийняття, тобто, без наявності належних доказів неможливості їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від заявника, фактично порушує принцип рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, адже у такому випадку суд створює позивачу більш сприятливі, аніж відповідачу умови в розгляді конкретної справи, а така обставина, як відсутність існування доказів на момент прийняття рішення суду першої інстанції, взагалі виключає можливість прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів.

Правова позиція з цього питання викладена у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №911/3250/16, від 06.02.2019 у справі №916/3130/17, від 26.02.2019 у справі №913/632/17 та від 06.03.2019 у справі №916/4692/15.

Оскільки відповідач не надав суду першої інстанції доказів укладення Угоди про зарахування зустрічних однорідних вимог і вказана угода була підписана відповідачем вже після прийняття оскаржуваного рішення, суд першої інстанції дійшов до юридично правильного висновку щодо задоволення позову про стягнення основного боргу у повному обсязі.

Положеннями ГПК України не передбачено можливості скасування або зміни рішення у зв`язку із зміною стану розрахунків між сторонами (наприклад, зменшення або збільшення заборгованості, зарахування зустрічних однорідних вимог тощо), якщо така зміна сталася після прийняття рішення місцевого господарського суду.

Проте, відповідно до положень ст. 328 ГПК України відповідач не позбавлений права звернутись до суду першої інстанції із заявою про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню в цій частині у зв`язку із припиненням зобов`язання внаслідок укладання угоди про зарахування зустрічних однорідних вимог.

За таких обставин доводи апелянта по суті його скарги в межах заявлених вимог свого підтвердження в судовому засіданні не знайшли, оскільки не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставами для скасування рішення господарського суду першої інстанції.

Суд першої інстанції повно встановив суттєві для справи обставини, дослідив та правильно оцінив надані сторонами докази, вірно кваліфікував спірні правовідносини та правильно застосував до них належні норми матеріального і процесуального права, а тому рішення Господарського суду міста Києва законне та обґрунтоване, отже, підстави для його скасування відсутні.

Оскільки цією постановою суд апеляційної інстанції не змінює рішення та не ухвалює нового, розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції не здійснюється, а витрати пов`язані з розглядом апеляційної скарги покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 267-285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "ВІННЕР БУДІВНИЦТВО" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 24 травня 2021 року - без змін.

2. Справу повернути до Господарського суду міста Києва.

3. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 29.07.2021.

Головуючий суддя Т.П. Козир

Судді Г.П. Коробенко

Г.А. Кравчук