РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

27.07.2021Справа № 910/8535/21
Господарський суд міста Києва у складі судді Ярмак О.М., розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання) господарську справу

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Смарт Грей» (01030, м. Київ, вул. Рейтарська, буд. 17, )

До Товариства з обмеженою відповідальністю «Динамо-Люкс Інтертеймент» (01010, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 3, )

про стягнення 70 450,97 грн.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Смарт Грей» звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Динамо-Люкс Інтертеймент» про стягнення 70 450,97 грн. заборгованості за поставку товару у період з січня 2020 року по березень 2020 року, з яких 64 370,94 грн основного боргу, 4055,68 грн інфляційних нарахувань, 2 024,35 грн 3% річних.

Позивач просить судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 20 000,00 грн. покласти на відповідача.

Господарський суд міста Києва ухвалою від 03.06.2021 відкрив провадження у справі №910/8535/21, вирішив здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін, визначив сторонам у справі строки для подання відзиву на позов, відповіді на відзив та заперечень на відповідь на відзив.

Згідно повідомлення про вручення поштового відправлення №136, ухвала суду була надіслана позивачу на адресу відповідача згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та повернена до суду 15.06.2021 із зазначенням причини повернення «адресат відсутній за вказаною адресою».

Відповідач правом на подачу відзиву на позов не скористався, згідно повідомлення про вручення поштового відправлення №144 ухвала суду від 03.06.2021 була надіслана відповідачу на адресу відповідача згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та повернена до суду 14.06.2021 із зазначенням причини повернення «адресат відсутній за вказаною адресою».

Жодних заяв про зміну місцезнаходження позивача та відповідача до суду не надходило.

У разі неподання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч. 9 ст. 165 ГПК України).

Згідно положень ст. 248 ГПК України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

У відповідності до ч. 2 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Враховуючи належне повідомлення сторін про розгляд справи, визначений процесуальний строк для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, за відсутності клопотань учасників справи про продовження процесуальних строків, суд вбачає за можливе здійснити розгляд справи за наявними матеріалами.

Відповідно до ч. 4 ст. 240 ГПК України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши надані документи та матеріали, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд встановив:

За видатковими накладними №77 від 09.01.2020 на суму 38619,29 грн, № 166 від 17.01.2020 на суму 3441,40 грн, № 251 від 24.01.2021 на суму 3204,14 грн, № 340 від 31.01.2020 на суму 2902,76 грн, №507 від 14.02.2020 на суму 5587,06 грн, №528 від 15.02.2020 на суму 8285,72 грн, № 696 від 27.02.2020 на суму 4112,59 грн, №817 від 06.03.2020 на суму 8217,97 грн, копії яких долучені до справи, та які підписані обома сторонами без зауважень, позивачем поставлено, а відповідачем отримано товар, вартістю 74 370,94 грн.

У позовній заяві представник позивача вказав, що поставка за вказаними видатковими накладними здійснена після припинення договору № 16/19 від 10.01.2019, хоча у цих первинних документах міститься посилання на вказаний правочин, у зв`язку із закінченням строку його дії, без письмового договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати: з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ч. 1 ст. 181 Господарського кодексу України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Згідно із ч. 2 ст. 180 Господарського кодексу України господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Таким чином, позивач шляхом поставки товару, а відповідач шляхом його прийняття створили певні права та обов`язки, які аналогічні цивільним правам та обов`язкам сторін за договором поставки, встановленим статтею 712 Цивільного кодексу України, зокрема, у позивача виникло право вимагати оплати поставленого товару, а у відповідача виник обов`язок його оплатити.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час.

За розрахунком позивача, заборгованість відповідача за спірними поставками у період з січня по березень 2020 враховуючи часткову оплату вартості отриманого товару за видатковою накладною № 77 від 09.01.2020 на суму 10 000,00 грн, склала 64 370,94 грн.

На підтвердження наявності боргу відповідача у заявленій сумі позивачем також надано Акт звірки взаєморозрахунків між сторонами за період з 01.10.2017 по 24.11.2020, відповідно до якого станом на 24.11.2020 заборгованість відповідача на користь позивача складає 64 370,94 грн.

Доказів оплати відповідачем суми 64370,94 грн боргу, у т.ч. у визначені ст. 692 ЦК України строки, суду не надано.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що позивачем належними засобами доказування доведено та відповідачем не спростовано факт прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання з оплати вартості товару на суму 64370,94 грн.

Відповідно до ст.610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Пунктом 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Нормами ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За прострочення виконання зобов`язання позивачем нараховано до стягнення з відповідача 4055,68 грн інфляційних нарахувань, 2 024,35 грн 3% річних.

Здійснивши перевірку розрахунку позивача, суд зазначає, що при визначенні періоду прострочення не враховано положення ст. 253 Цивільного кодексу України, а саме, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок, та відповідно не вірно визначено початок періоду прострочення в день поставки, а не з наступного дня після цієї дати.

За перерахунком суду, належними до стягнення за спірними поставками є 4055,68 грн інфляційних втрат та 2019,10 грн 3% річних.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідач письмового відзиву на позов, доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги та свідчили про відсутність у нього обов`язку сплатити заявлену до стягнення заборгованість, не надав суду.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги є обґрунтованими, доведеними, такими, що відповідають фактичним обставинам справи, та підлягають задоволенню в частині стягнення 64 370,94 грн основного боргу, 4055,68 грн інфляційних втрат, 2019,10 грн. 3% річних. В решті позову належить відмовити.

Судові витрати позивача по сплаті судового збору відповідно до положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Також у позовній заяві позивач просить стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 20000,00 грн.

Частиною 3 ст.123 Господарського процесуального кодексу України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

За ч. ч. 3, 4 ст. 126 ГПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

В обґрунтування розміру заявленої суми витрат на правничу допомогу, позивач зазначає, що ним 11.01.2021 було укладено договір (угода) про правову допомогу з адвокатом Ступак Сергієм Олександровичем.

До позовної заяви позивачем додано: копію договору (угоди) про правову допомогу від 11.01.2021, копію звіту про надані юридичні послуги, копію рахунку-фактури №10 від 24.03.2021 на суму 20 000,00 грн, копію платіжного доручення №2261 від 10.04.2021 на суму 20000,00 грн.

За змістом п.1.1 договору (угоди) про правову допомогу від 11.01.2021, адвокат зобов`язується надати клієнту таку правову допомогу: представляти клієнта в підприємствах, Державній виконавчій службі та в її структурних підрозділах, Державних та приватних нотаріусів, установах, організаціях, банках, судах першої інстанції, в тому числі адміністративних та господарських судах, Апеляційних судах, Верховному Суді України по всіх категоріях справ з питань інтересів клієнта у відносинах щодо стягнення заборгованості з боржника Товариства з обмеженою відповідальністю «Динамо-Люкс Інтертеймент» на користь клієнта.

За змістом п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частинною 2 ст. 901 Цивільного кодексу України встановлено, що положення цієї глави (глави 63 «Послуги. Загальні положення» підрозділу 1 розділу III Книги п`ятої цього Кодексу) можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Згідно з ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Відповідно до п. 5.1 вищевказаного договору та звіту про надані юридичні послуги загальна вартість наданої професійної правничої допомоги (гонорар адвоката) складає 20000,00 грн.

Наданим позивачем платіжним дорученням №2154 від 27.05.2020 на суму 18000,00 грн підтверджується здійснення позивачем оплати послуг за надання правової допомоги згідно рахунку №11 від 27.05.2020.

Отже, матеріалами справи підтверджується встановлення витрат на професійну правничу допомогу адвоката у фіксованому розмірі 20000,00 грн.

Відповідно до ч. 5 ст. 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (ч. ч. 5-6 ст. 126 ГПК України).

Відповідачем заяви про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, заперечень проти заяви позивача про розподіл судових витрат не надано, доказів з метою доведення надмірності понесених позивачем витрат на правничу допомогу, порушення критерію реальності та розумності наданих послуг професійної правничої допомоги, їх неспівмірності зі складністю справи та обсягом проведених адвокатом робіт до суду не подано.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що позивач надав належні та допустимі докази на доведення понесених ним витрат та професійну правничу допомогу, за відсутності заперечень відповідача та клопотання про зменшення заявлених витрат, розмір таких витрат є обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, співмірним зі складністю позову, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, та з огляду на те, що позовні вимоги задоволено частково, наявні підстави для покладення на відповідача понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу в сумі 19 998,51 грн.

Керуючись ст. ст. 86, 129, 233, 236-240, 250-252 ГПК України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Динамо-Люкс Інтертеймент» (01010, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 3, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Смарт Грей» (01030, м. Київ, вул. Рейтарська, буд. 17, ) 64 370 (шістдесят чотири тисячі триста сімдесят) грн. 94 коп основного боргу, 4055 (чотири тисячі пятдесят п`ять) грн. 68 коп інфляційних втрат, 2019 (дві тисячі дев`ятнадцять) грн. 10 коп 3% річних, 2269 (дві тисячі двісті шістдесят девять) грн. 83 коп судового збору, 19 998 (дев`ятнадцять тисяч дев`ятсот дев`яносто вісім) грн. 51 коп витрат на професійну правничу допомогу.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

4. В решті позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до статті 241 ГПК України та може бути оскаржене до апеляційної інстанції в строки та порядку передбаченому розділом ІV ГПК України.

Суддя О.М.Ярмак