РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

26.07.2021Справа № 910/5612/21
Господарський суд міста Києва у складі судді Алєєвої І.В., за участю секретаря судового засідання Голуба О.М. розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Приватного підприємства «Континент 2012»

до Акціонерного товариства «Таскомбанк»

про визнання заяви-договору припиненим та визнання заборгованості погашеною

Представники сторін в судове засідання 26.07.2021 не з`явились.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне підприємство «Континент 2012» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства «Таскомбанк» про визнання заяви-договору припиненим та визнання заборгованості погашеною.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що станом на день звернення до суду з позовною заявою, заборгованість позивача за оскаржуваним Заявою-договором є погашеною у повному обсязі і навіть переплаченою, яку відповідач відмовляється визнавати, продовжує нараховувати комісію, відсотки, пеню за прострочення її оплати після закінчення строку оплати та вимагає оплати непідтвердженого залишку боргу.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.04.2021 відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Підготовче провадження у справі призначено на 17.05.2021.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.05.2021 відкладено підготовче засідання на 07.06.2021.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.06.2021 продовжено строк підготовчого провадження у справі, судове засідання відкладено на 05.07.2021.

23.06.2021 від відповідача через канцелярію суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просив в задоволені позовних вимог відмовити повністю.

29.06.2021 від позивача через канцелярію суду надійшла відповідь на відзив, в якій позивач підтримав свої позовні вимоги.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.07.2021 відкладено підготовче засідання на 19.07.2021.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.07.2021 закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 26.07.2021.

Представники сторін у судове засідання 26.07.2021 не з`явились, хоча про час та місце розгляду повідомлені належним чином.

Крім того, суд враховує, що явка представників учасників у судове засідання обов`язковою не визнавалась, а самі сторони не повідомляли суд про намір представника взяти участь у судовому засіданні.

Дослідивши матеріали справи, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва,

УСТАНОВИВ:

08.06.2018 між позивачем та відповідачем було укладено Заяву-договір № ID4801711 про приєднання до Правил обслуговування корпоративних клієнтів в АТ «ТАСКОМБАНК» (продукт «Кредит на розвиток бізнесу»).

Відповідно до п. 1.1 Договору банк зобов`язується надати позичальникові (позивачу) кредит у розмірі та на умовах, встановлених цим договором, а позичальник зобов`язується прийняти, належним чином використати та повернути кредит і сплатити проценти за користування кредитом, а також інші платежі відповідно до умов цього Договору.

Згідно з п. 2.1, 2.3 Договору розмір кредиту 300 000, 00 грн. Вартість кредиту складається з розміру процентної ставки за користування кредитом: 0, 0001 % річних та розміру комісійної винагороди 1, 75% від суми виданого кредиту (щомісячно).

Відповідно до п. 2.5., 2.6. Договору терміни і порядок погашення кредиту згідно графіку погашення кредиту, зазначеного в додатку 1 до цього договору. Термін повернення кредиту 08.06.2020.

Згідно з п. 3.2 Заяви-договору остаточне погашення за кредитом позичальник повинен здійснити не пізніше дати, зазначеної в п. 2.6 цього Договору.

За твердженням позивача вся заборгованість за Договором станом на 27.03.2021 погашена у повному обсязі і навіть існує переплата у розмірі 22 113, 28 грн, що підтверджується копіями банківських виписок, які додано до позовної заяви.

Однак, відповідач не погоджується із повним погашенням позивачем заборгованості за Заявою-договором № ID4801711 від 08.06.2018 та продовжує нараховувати комісію за управління кредитом, відсотки та пеню після закінчення строку погашення заборгованості за вказаним договором та після закінчення строку дії самого кредитного договору, що і стало підставою для звернення до Господарського суду міста Києва з даним позовом про визнання Заяви-договору № ID4801711 про приєднання до Правил обслуговування корпоративних клієнтів в АТ «ТАСКОМБАНК» (продукт «Кредит на розвиток бізнесу») від 08.06.20218, укладеного між ПП «Континент 2012» та АТ «ТАСКОМБАНК», припиненим, заборгованість по ньому погашеною.

Змістом ст. 4 ГПК України підтверджується, що процесуально-правовий зміст захисту права полягає у тому, що юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Захист цивільних прав - це передбаченні законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Частиною 1 ст. 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Таким чином, зазначені норми визначають об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту. Особа, права якої порушено, може скористатись не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права, який має відповідати тим фактичним обставинам, які склалися, виходячи із тих відносин, які відповідають відповідним нормам права. Завданням суду при здійсненні правосуддя є забезпечення, зокрема, захисту прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави.

Звертаючись з позовом за захистом порушеного права, позивач має обрати спосіб захисту, який відповідає змісту права, що порушене й бути здатний таке право поновити; обраний спосіб захисту має бути передбачений приписами статті 16 Цивільного кодексу України, статті 20 Господарського кодексу України, або ж визначений іншим Законом чи укладеним між сторонами договором. Законодавчі обмеження матеріально правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 19.01.2021 по справі № 916/1415/19 заначила, що розглядаючи справу суд має з`ясувати: 1) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 2) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 3) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах. Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню.

Задоволення позову про визнання відсутності права вимоги в особи, що вважає себе кредитором, і відсутності кореспондуючого обов`язку особи-боржника у відповідних правовідносинах є спрямованим на усунення правової невизначеності. Тобто, відповідне судове рішення має забезпечити, щоби обидві сторони правовідносин могли у майбутньому знати про права одна одної та діяти, не порушуючи їх. А тому такий спосіб захисту є виключно превентивним.

Якщо кредитор, який діяв в умовах правової невизначеності, у минулому порушив права особи, яку він вважає боржником, то для останнього ефективним способом захисту буде той, який спрямований на захист порушеного права, а не на превентивний захист інтересу. Тобто звернення з позовом для усунення правової невизначеності, яка існувала у минулому, в означеній ситуації не є ефективним способом захисту.

Зокрема, якщо суд розглядає справу про стягнення з боржника коштів, то останній має захищати свої права саме в цьому провадженні, заперечуючи проти позову та доводячи відсутність боргу, зокрема відсутність підстав для його нарахування, бо вирішення цього спору призведе до правової визначеності у правовідносинах сторін зобов`язання.

Наявність відповідного боргу чи його відсутність, як і відсутність підстав для нарахування боргу, є предметом доказування у спорі про стягнення з відповідача коштів незалежно від того, чи подав останній зустрічний позов про визнання відсутності права кредитора, зокрема про визнання договору припиненим та визнання заборгованості по ньому погашеною. Тому для захисту права відповідача у ситуації, коли кредитор вже звернувся з вказаним позовом про стягнення коштів, не потрібно заявляти зустрічний позов, а останній не може бути задоволений.

Аналогічно після звернення кредитора з позовом про стягнення коштів боржник не може заявляти окремий позов про визнання відсутності права вимоги в кредитора та кореспондуючого обов`язку боржника. Такий окремий позов теж не може бути задоволений, оскільки боржник має себе захищати у судовому процесі про стягнення з нього коштів, заперечуючи проти відповідного позову кредитора, наприклад, і з тих підстав, що обов`язки за договором припинилися.

Застосування боржником способу захисту інтересу, спрямованого на усунення правової невизначеності у відносинах із кредитором, є належним лише в разі, якщо така невизначеність триває, ініційований кредитором спір про захист його прав суд не вирішив і відповідне провадження не було відкрите.

У разі, якщо кредитор уже ініціював судовий процес, спрямований на захист порушеного, на його думку, права, або такий спір суд уже вирішив, звернення боржника з позовом про визнання відсутності права вимоги у кредитора та кореспондуючого обов`язку боржника не є належним способом захисту.

Вказана правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.01.2021 у постанові № 522/1528/15-ц.

Відповідачем разом з відзивом на позовну заяву подано ухвалу Господарського суду харківської області від 12.05.2021 по справі № 922/908/21 за позовом АТ «ТАСКОМБАНК» до ПП «Континент 2012» та Фізичної особи ОСОБА_1 про стягнення солідарно з відповідачів заборгованості за Заявою-договором № ID4801711 від 08.06.2018 про приєднання до Правил обслуговування корпоративних клієнтів в АТ «ТАСКОМБАНК» (продукт «Кредит на розвиток бізнесу»), що в частині тіла кредиту, відсотків, комісії та штрафу станом на 03.03.2021 становить 29 824, 38 грн та складається із заборгованості по тілу кредиту (в тому числі прострочена) - 25 136, 74 грн, пені на суму простроченої заборгованості за період з 02.09.2020 до 02.03.2021 - 3062, 81 грн, штрафу у розмірі 1624, 83 грн.

Реалізуючи передбачене ст. 55 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Таке право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Враховуючи те, що АТ «ТАСКОМБАНК» в Господарському суді Харківської області у справі № 922/908/21 ініціювало позов про стягнення з ПП «Континент 2012» боргу за Заявою-договором № ID4801711 від 08.06.2018, тому визначений у даній справі (№ 910/5612/21) позивачем спосіб захисту про визнання Заяви-договору № ID4801711 від 08.06.20218, укладеного між ПП «Континент 2012» та АТ «ТАСКОМБАНК», припиненим, а заборгованість по ньому погашеною, є неналежним способом захисту порушених прав ПП «Континент 2012».

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється під час розгляду справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

За ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 77 ГПК України).

Згідно ст. 78 ГПК України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Відповідно до ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову.

Судові витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача.

Керуючись ст. 129, 236-238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

В задоволені позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя І.В. Алєєва