ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" липня 2021 р.м. ХарківСправа № 922/2357/21

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Байбака О.І.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю МІКА ТРЕЙД, м. Кам`янське, Дніпропетровська обл.
до Державного підприємства "Харківський автомобільний завод", м. Харків
про стягнення 20476,23 грн.
без виклику учасників справи

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю МІКА ТРЕЙД, м. Кам`янське, Дніпропетровська обл. (далі за текстом позивач) звернулось до господарського суду Харківської області з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з Державного підприємства "Харківський автомобільний завод", м. Харків (далі за текстом - відповідач) 20476,23 грн, з яких:

18634,20 грн. сума оплати за товар;

1845,03 грн. інфляційних втрат.

Позов обґрунтовано з посиланням на порушення відповідачем умов укладеного між сторонами договору постачання № 2/42 від 01.06.2020 щодо своєчасного та повного проведення розрахунків за поставлений позивачем товар.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 18.06.2021 відкрито провадження у справі № 922/2357/21; справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням (виклику) сторін, за наявними в справі матеріалами; запропоновано відповідачу подати відзив на позов в п`ятнадцятиденний строк з дня отримання даної ухвали; встановлено позивачу строк для подання відповіді на відзив протягом трьох днів з дня отримання відзиву на позов; встановити відповідачу строк для подання заперечень на відповідь протягом трьох днів з дня отримання відповіді на позов.

Згідно з вимогами ст. 120 ГПК України, суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Таким чином, в разі коли фактичне місцезнаходження юридичної особи - учасника судового процесу з якихось причин не відповідає її місцезнаходженню, визначеному згідно з законом, і дана особа своєчасно не довела про це до відома господарського суду, інших учасників процесу, то всі процесуальні наслідки такої невідповідності покладаються на цю юридичну особу.

З метою повідомлення сторін про відкриття провадження у справі та надання останнім можливості реалізувати власні процесуальні права, судом засобами поштового зв`язку на їх юридичні адреси, зазначені у позовній заяві та в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань направлено копію зазначеної ухвали від 18.06.2021.

Таким чином, судом виконано процесуальний обов`язок щодо повідомлення сторін про розгляд справи.

Позивач отримав копію ухвали від 18.06.2021, про що свідчить долучене до матеріалів справи зворотне поштове повідомлення (а. с. 31).

Проте, надіслана на адресу відповідача копія зазначеної ухвали від 18.06.2021 повернулась на адресу суду з відміткою адресат відсутній за вказаною адресою (а. с. 32-35). Відомостей про наявність у відповідача іншої адреси матеріали справи не містять.

За таких обставин, сторони в розумінні вимог ст. 120 ГПК України вважаються такими, що належним чином повідомлені про розгляд судом справи.

Відповідач не скористався своїм правом щодо подання відзиву на позовну заяву в порядку та строк, встановлені ухвалою господарського суду Харківської області від 18.06.2021.

Розглянувши подані на розгляд суду матеріали справи, суд визнає їх достатніми для прийняття судового рішення по суті спору.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані суду докази та доводи, суд встановив.

Як свідчать матеріали справи, 01.06.2020 між позивачем, як постачальником, та відповідачем, як покупцем, укладено договір постачання № 2/42 (далі за текстом договір; а. с. 8-10), за умовами якого постачальник зобов`язується поставити продукцію покупцю у власність (код ДК 021:20-0) штучна шкіра (далі продукція), асортимент, найменування, технічні характеристики, кількість та ціна якої визначається згідно специфікації, яка є додатком № 1 до цього договору, а покупець зобов`язується прийняти продукцію і оплатити її в порядку та на умовах цього договору (п. 1.1 договору).

Відповідно до п. 3.1 договору його ціна становить 18631,20 грн (вісімнадцять тисяч шістсот тридцять одна гривня 20 копійок) з урахуванням ПДВ.

За змістом п. п. 5.1-5.2 договору поставка здійснюється у строк, що не перевищує 7 календарних днів з дати укладення договору.

Поставка продукції здійснюється згідно з правилами INCOTERMS в редакції 2010 року на умовах DDP склад покупця за наступною адресою: м. Харків, вул. Цементна, 2.

Згідно з п. 10.1 договору останній набирає чинності з моменту підписання сторонами, скріплення печатками сторін і діє до 31.12.2020 включно, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань в частині розрахунків.

Як свідчать матеріали справи, позивач на виконання умов договору поставив відповідачу обумовлений договором товар за видатковою накладною № 130 від 05.06.2020 на загальну суму 18631,20 грн (а. с. 14).

Однак, всупереч умовам договору, відповідач оплату отриманого товару не здійснив.

Як свідчать матеріали справи, з метою досудового врегулювання спору позивач звертався до відповідача з листом № 1098-9 від 06.11.2020 (а. с. 17), в якому вимагав погашення існуючої заборгованості, в т. ч. за договором постачання № 2/42 від 01.06.2020.

В листі № 1/93 від 19.04.2021 (а. с. 18) відповідач визнав наявну заборгованість у повному обсязі, однак, з посиланням на скрутне матеріальне становище підприємства просив позивача дочекатися надходження відповідачу грошових коштів, які в подальшому можна було б спрямувати на виплату боргу.

Обставини щодо стягнення зазначеного боргу стали підставами для звернення позивача до суду з позовом у даній справі.

Крім того, у зв`язку з простроченням відповідачем виконання зобов`язань, позивач на підставі умов договору та відповідних вимог чинного законодавства України нарахував до стягнення з відповідача 1845,03 грн інфляційних за період прострочення протягом серпня 2020 року травня 2021 року.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, суд виходить з наступного:

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з вимогами ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до положень ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За умовами ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 655 ЦК України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

В силу приписів ст. ст. 691, 692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу. Покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Факт наявності у відповідача перед позивачем заборгованості за поставлений товар у сумі 18634,20 грн підтверджується матеріалами справи та відповідачем жодним чином не спростований. Строк виконання зобов`язань з його оплати визначено умовами договору, та є таким, що настав.

За таких обставин, суд приходить до висновку про задоволення позову в зазначеній частині, та стягнення з відповідача на користь позивача 18634,20 грн. заборгованості (суми оплати за поставлений товар).

Щодо вимог про стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних суд зазначає наступне.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Аналіз статті 625 ЦК України вказує на те, що наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінених грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов`язання.

Зазначене, з урахування вимог ст. 625 ЦК України надає право позивачу на нарахування інфляційних.

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок інфляційних, суд констатує його арифметичну вірність та відповідність вказаним положенням Закону та умовам договору.

За таких обставин, суд приходить до висновку про задоволення заявленого позову, та стягнення з відповідача на користь позивача 1845,03 грн інфляційних.

Здійснюючи розподіл судових витрат суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

З урахуванням викладеного, за наслідками розгляду справи з відповідача на користь позивача також підлягають стягненню 2270,00 грн судового збору.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-80, 123, 126, 129, 232-233, 237-238, 240-241 ГПК України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Державного підприємства "Харківський автомобільний завод" (адреса: 61034, м. Харків, вул. Цементна, буд. 2; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю МІКА ТРЕЙД (адреса: 51909, Дніпропетровська обл., м. Кам`янське, вул. Олеся Гончара, буд. 17, кв. 3; ):

18634,20 грн. суми оплати за товар;

1845,03 грн. інфляційних втрат;

2270,00 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано в строки та в порядку визначеному ст. 256, 257 ГПК України з урахуванням п. 17.5 Перехідних положень ГПК України.

Суддя О.І. Байбак