ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" червня 2021 р. Справа№ 910/4445/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Гаврилюка О.М.

суддів: Суліма В.В.

Майданевича А.Г.

за участю секретаря судового засідання: Нікітенко А.В.

за участю представників сторін: згідно із протоколом судового засідання

розглянувши апеляційну скаргу Міністерства юстиції України

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 22.03.2021

у справі № 910/4445/21 (суддя Гумега О.В.)

за заявою Сільськогосподарський виробничий кооператив "Новоселицький"

про забезпечення позову у справі

за позовом Сільськогосподарськийого виробничого кооперативу "Новоселицький"

до Міністерства юстиції України

про скасування наказу

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст ухвали місцевого господарського суду

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.03.2021 у справі № 910/4445/21 заяву Сільськогосподарського виробничого кооперативу "Новоселицький" про забезпечення позову задоволено частково, вжито заходи забезпечення позову, а саме: зупинено дію наказу Міністерства Юстиції України № 1006/5 від 18.03.2021 "Про задоволення скарги" до вирішення справи по суті; заборонено до вирішення справи по суті Міністерству Юстиції України та/або його структурним підрозділам, в тому числі, але не виключно, Офісу протидії рейдерству, Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України вчиняти будь-які дії, зокрема шляхом внесення відповідних записів про скасування реєстраційних дій до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, щодо виконання наказу Міністерства Юстиції України № 1006/5 від 18.03.2021 від 18.03.2021 "Про задоволення скарги", в тому числі шляхом заборони Міністерству Юстиції України (його структурним підрозділам, департаментам) скасовувати реєстраційну дію у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 12.02.2021 № 009002541, окрім проведення скасування реєстраційних дій, що здійснюється на підставі рішення суду.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись із винесеною ухвалою місцевого господарського суду, Міністерство юстиції України звернулось до апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою в якій просить прийняти апеляційну скаргу Міністерства юстиції України на ухвалу Господарського суду міста Києва від 22.03.2021 у справі № 910/4445/21 та відкрити апеляційне провадження, скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 22.03.2021 у справі № 910/4445/21 та прийняти постанову, якою у задоволенні заяви Сільськогосподарського виробничого кооперативу "Новоселицький" про забезпечення позову відмовити.

Підстави апеляційної скарги обґрунтовуються наступними доводами.

На думку скаржника, позивачем не було подано доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування заходів забезпечення позову, а саме лише посилання в заяві про забезпечення позову на обставини спору та впевненості позивача в незаконності наказу, оскарження якого є предметом даного позову, не свідчить про наявність правових підстав для застосування заходів забезпечення позову, також позивачем не наведено чому, на його думку, буде полягати ускладненість поновлення його прав в разі незастосування заходів забезпечення позову.

Скаржник зазначає, що задовольняючи заяву про забезпечення позову позивача, суд фактично вирішив справу без її розгляду по суті заявлених вимог, що не відповідає меті застосування правового інституту забезпечення, за відсутності в тому числі відповідних доказів, які б свідчили про очевидну протиправність рішення Міністерства юстиції України.

На думку скаржника, оскаржувана ухвала може вплинути на права осіб, якими було подано скаргу на дії державних реєстраторів, а саме: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , проте, судом першої інстанції не було залучено вказаних осіб до участі у справі № 910/4445/21.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу

Заперечуючи проти доводів апеляційної скарги, позивач у відзиві на апеляційну скаргу, поданому до суду 16.06.2021, зазначив про те, що заборона вчинення реєстраційних дій є одним із визначених законом способів забезпечення позову, який передбачений, зокрема, Законом України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" (аналогічна правова позиція викладена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справі № 915/508/18 від 09.11.2018).

Також позивач посилається на практику Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, викладену у постановах, перелічених у відзиві на апеляційну скаргу.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги

Відповідно до витягу із протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу № 910/4445/21 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Гаврилюк О.М., судді: Майданевич А.Г., Коротун О.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.04.2021 апеляційну скаргу Міністерства юстиції України на ухвалу Господарського суду міста Києва від 22.03.2021 у справі № 910/4445/21 залишено без руху, надано скаржнику строк на усунення недоліків апеляційної скарги.

Скаржником протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху усунено недоліки та подано до суду апеляційної інстанції докази, що підтверджують сплату судового збору на подання апеляційної скарги, шляхом подання відповідної заяви.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.05.2021 відкрито провадження за апеляційною скаргою Міністерства юстиції України на ухвалу Господарського суду міста Києва від 22.03.2021 у справі № 910/4445/21, призначено справу до розгляду у судовому засіданні 17.06.2021.

Розпорядженнями Північного апеляційного господарського суду у зв`язку із перебуванням судді Коротун О.М., яка входить до складу колегії суддів і не є суддею-доповідачем, на лікарняному, призначено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями.

Витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано на розгляд колегії у складі: головуючий суддя - Гаврилюк О.М., судді: Майданевич А.Г., Сулім В.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.06.2021 прийнято справу № 910/4445/21 за апеляційною скаргою Міністерства юстиції України на ухвалу Господарського суду міста Києва від 22.03.2021 у складі колегії суддів: головуючий суддя - Гаврилюк О.М., судді: Майданевич А.Г., Сулім В.В.

Позиції учасників справи

Представники позивача у судовому засіданні 17.06.2021 просили ухвалу Господарського суду міста Києва 22.03.2021 у справі № 910/4445/21 залишити без змін, вимоги апеляційної скарги без задоволення, натомість представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги, просив ухвалу Господарського суду міста Києва від 22.03.2021 у справі № 910/4445/21 скасувати та прийняти постанову, якою у задоволенні заяви Сільськогосподарського виробничого кооперативу "Новоселицький" про забезпечення позову відмовити.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

19.03.2021 позивач звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до відповідача з вимогами про скасування наказу Міністерства юстиції України № 1006/5 від 18.03.2021 про часткове задоволення скарги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 від 15.02.2021 (далі - Наказ № 1006/5 від 18.03.2021).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Наказ № 1006/5 від 18.03.2021, прийнятий на підставі висновку Колегії Міністерства юстиції України з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції від 02.03.2021 всупереч приписам п. 1, 4, 5, 7, 8 ч. 8 ст. 34 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців" та п. 6 Порядку розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1128, а відтак є протиправним та підлягає скасуванню.

Одночасно з поданням позову, позивачем подано до Господарського суду міста Києва заяву про забезпечення позову, відповідно до якої заявник просить суд:

- вжити заходи забезпечення позову шляхом зупинення дії наказу Міністерства юстиції України № 1006/5 від 18.03.2021 про часткове задоволення скарги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 від 15.02.2021 до вирішення справи по суті;

- заборонити до вирішення справи по суті Міністерству юстиції України та/або його структурним підрозділам, в тому числі, але не виключно, Офісу протидії рейдерству, Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України, Державному підприємству "Національні інформаційні системи" вчиняти будь-які дії, зокрема шляхом внесення відповідних записів про скасування реєстраційних дій до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, щодо виконання наказу Міністерства юстиції України № 1006/5 від 18.03.2021 про часткове задоволення скарги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 від 15.02.2021, в тому числі шляхом:

- заборони Міністерству юстиції України (його структурним підрозділам, департаментам) скасовувати реєстраційні дії у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 12.02.2021 та від 10.04.2019;

- заборони Державному підприємству "Національні інформаційні системи" тимчасово блокувати доступ до Єдиного державного реєстру та/або здійснювати анулювання доступу до Єдиного державного реєстру щодо державних реєстраторів Товкайло У.В. , Захарченко Л.М .

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2, 4, 5 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржувана ухвала місцевого господарського суду не підлягає зміні чи скасуванню, виходячи з наступних підстав.

Так, за приписами статті 136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною першою статті 137 ГПК України встановлено, що позов забезпечується, зокрема, забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову (ч. 3 ст. 137 ГПК України).

Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч. 4 ст. 137 ГПК України).

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Вирішуючи питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати необхідність вжиття відповідного заходу забезпечення позову.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.

Обрані заходи до забезпечення позову не повинні мати наслідком повне припинення господарської діяльності суб`єкта господарювання, якщо така діяльність, у свою чергу, не призводитиме до погіршення стану належного відповідачеві майна чи зниження його вартості.

При цьому, обов`язок доказування покладається на особу, яка подала заяву про забезпечення позову. Так, за приписами статей 73, 74, 76, 77, 78, 79 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

При розгляді заяви про забезпечення позову суд оцінює виключно обґрунтованість заяви на предмет доведення обставин, які свідчать про необхідність застосування заходу забезпечення позову.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, оскільки питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті та не вирішується ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.

Якщо позивач звертається до суду з немайновою позовною вимогою, судове рішення у разі задоволення якої не вимагатиме примусового виконання, то в даному випадку не має взагалі застосуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, а має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

В таких немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, зокрема, чи зможе позивач їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду (аналогічну правову позицію викладено у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.08.2018 у справі № 910/1040/18).

Так, у справі № 910/4445/21 позивач звернувся до суду з немайновими позовними вимогами, тобто судове рішення у разі задоволення яких не вимагатиме примусового виконання, таким чином, в даному випадку, має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

В обґрунтування заяви позивач зазначає про те, що оскільки всупереч нормам Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців" та Порядку розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 №1128, Колегія Міністерства юстиції України з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції (далі - Колегія) порушила процедуру розгляду скарги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 від 15.02.2021, вийшла за межі такої скарги та перевищила свої повноваження, то відповідно прийнятий Міністерством юстиції України Наказ № 1006/5 від 18.03.2021, на основі рекомендаційного висновку Колегії, є протиправним та незаконним, а відтак підлягає скасуванню.

Також заявник вважає, що заявлені ним позовні вимоги про скасування Наказу направлені на захист корпоративних прав СВК "Новоселицький" від незаконних дій відповідача, а визначені позивачем заходи забезпечення позову шляхом зупинення дії Наказу № 1006/5 від 18.03.2021 та заборони вчиняти будь-які дії, зокрема шляхом скасування реєстраційних дій у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 12.02.2021 та від 10.04.2019 щодо виконання оскаржуваного наказу, є співмірними заявленим позовним вимогам, адекватними та обгрунтованими, і вжиття таких заходів забезпечення позову не може свідчити про вирішення спору сторін по суті, при цьому, у випадку відмови у позові, такі заходи не будуть перешкоджати виконанню оспорюваного наказу.

Як вбачається із матеріалів справи, Наказом Міністерства юстиції України № 1006/5 від 18.03.2021 "Про задоволення скарги" скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 від 15.02.2021 задоволено частково (п. 1); скасовано в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань реєстраційну дію від 12.02.2021 № 009002541 "Державна реєстрація змін до відомостей про юридичну особу", проведену державним реєстратором Виконавчого комітету Ржищівської міської ради Захарченко Людмилою Миколаївною щодо СВК "Новоселицький" (ідентифікаційний код юридичної особи 32904374) (п. 2); тимчасово блоковано державному реєстратору Виконавчого комітету Ржищівської міської ради Захарченко Людмилі Миколаївні доступ до Єдиного державного реєстру юридичних, осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань строком на 2 (два) місяці (п. 3); у частині вимог щодо скасування реєстраційної дії від 10.04.2019 № 8002541 "Державна реєстрація змін до відомостей про юридичну особу", проведену державним реєстратором Комунального підприємства "Реєстрація плюс" Товкайло Уляною Василівною відмовлено у зв`язку з тим, що закінчився встановлений законом строк подачі скарги (п. 4); виконання пункту 2 наказу покладено на Офіс протидії рейдерству (п. 5); виконання пункту 3 наказу покладено на Державне підприємство "Національні інформаційні системи" (п. 6).

Згідно з пп. 3 п. 2 ч. 1 ст. 25 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" державна реєстрація та інші реєстраційні дії проводяться на підставі судових рішень, що набрали законної сили та тягнуть за собою зміну відомостей в Єдиному державному реєстрі або заборону (скасування заборони) вчинення реєстраційних дій, а також надійшли в електронній формі від суду або державної виконавчої служби відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" щодо заборони (скасування заборони) вчинення реєстраційних дій.

Частина 1 ст. 28 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" містить перелік підстав для відмови у державній реєстрації. Зокрема, такою підставою вказано: у Єдиному державному реєстрі містяться відомості про судове рішення щодо заборони проведення реєстраційної дії (п. 2 ч. 1 ст. 28).

Отже, заборона вчинення реєстраційних дій є одним із визначених законом способів забезпечення позову, який передбачений зокрема Законом України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" (правова позиція викладена в постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справі № 915/508/18 від 09.11.2018).

Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про те, що виконання оспорюваного наказу Міністерства юстиції України № 1006/5 від 18.03.2021 під час розгляду справи істотно ускладнить чи унеможливить ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся з позовом до суду, виходячи з того, що предметом спору між сторонами є вимога про скасування оскаржуваного наказу, у зв`язку із чим, належними, співмірними та адекватними заходами забезпечення позову у даній справі є такі заходи:

- зупинення дії наказу Міністерства юстиції України № 1006/5 від 18.03.2021 "Про задоволення скарги" до вирішення справи по суті;

- заборона до вирішення справи по суті Міністерству юстиції України та/або його структурним підрозділам, в тому числі, але не виключно, Офісу протидії рейдерству, Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України вчиняти будь-які дії, зокрема шляхом внесення відповідних записів про скасування реєстраційних дій до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, щодо виконання наказу Міністерства юстиції України № 1006/5 від 18.03.2021 "Про задоволення скарги", в тому числі шляхом заборони Міністерству юстиції України (його структурним підрозділам, департаментам) скасовувати реєстраційну дію у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 12.02.2021 № 009002541, окрім проведення скасування реєстраційних дій, що здійснюється на підставі рішення суду.

Однак, заходи забезпечення позову в частині заборони Міністерству юстиції України (його структурним підрозділам, департаментам) скасовувати реєстраційну дію у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 10.04.2019 № 8002541, не підлягають задоволенню, оскільки відповідно до п. 4 оспорюваного наказу у частині вимог щодо скасування реєстраційної дії від 10.04.2019 № 8002541 "Державна реєстрація змін до відомостей про юридичну особу", проведеної державним реєстратором Комунального підприємства "Реєстрація плюс" Товкайло Уляною Василівною, відмовлено у зв`язку з тим, що закінчився встановлений законом строк подачі скарги.

Слід зазначити, що суди позбавлені можливості втручатися у дискреційні повноваження Міністерства юстиції України, заходи забезпечення позову шляхом заборони до вирішення справи по суті Міністерству юстиції України та/або його структурним підрозділам, в тому числі, але не виключно, Офісу протидії рейдерству, Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України, Державному підприємству "Національні інформаційні системи" вчиняти будь-які дії, зокрема шляхом внесення відповідних записів про скасування реєстраційних дій до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, щодо виконання наказу Міністерства юстиції України № 1006/5 від 18.03.2021 від 18.03.2021 "Про задоволення скарги", в тому числі шляхом заборони Державному підприємству "Національні інформаційні системи" тимчасово блокувати доступ до Єдиного державного реєстру та/або здійснювати анулювання доступу до Єдиного державного реєстру щодо державного реєстратора Товкайло У.В., Захарченко Л.М., - задоволенню не підлягають.

Також слід зазначити, що оспорюваним наказом взагалі не наказувалось тимчасово блокувати доступ до Єдиного державного реєстру юридичних, осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань державному реєстратору Комунального підприємства "Реєстрація плюс" Товкайло Уляні Василівні.

Колегія суддів апеляційного господарського суду не погоджується із доводами апеляційної скарги, враховуючи викладене та наступне.

Як вбачається із матеріалів справи, заява була розглянута за загальним правилом, встановленим ч. 1 ст. 140 ГПК України, оскільки з наведеного у заяві обґрунтування та доданих до неї доказів не вбачається, що наданих заявником пояснень та доказів недостатньо для розгляду заяви, також відсутні підстави, які б вказували на необхідність виклику заявника та/або витребування від нього додаткових пояснень або додаткових доказів.

Посилання скаржника на те, що задовольняючи заяву про забезпечення позову позивача, суд фактично вирішив справу без її розгляду по суті заявлених вимог, що не відповідає меті застосування правового інституту забезпечення, за відсутності в тому числі відповідних доказів, які б свідчили про очевидну протиправність рішення Міністерства юстиції України, є необґрунтованими, оскільки в даному випадку вживалися заходи забезпечення позову, які є співмірними з предметом позову, адекватними та обгрунтованими і вжиття заходів забезпечення позову шляхом зупинення дії оспорюваного наказу не може свідчити про вирішення спору сторін по суті.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 11.11.2020 у справі № 910/13709/19.

Натомість, колегія суддів апеляційного господарського суду вказує на обгрунтованість доводів про необхідність вжиття заходів забезпечення позову з огляду на те, що у разі задоволення позовних вимог у справі № 911/4445/21, правовий механізм автоматичного відновлення його правового становища відсутній.

Слід зазначити, що посилання скаржника на те, що оскаржувана ухвала може вплинути на права осіб, якими було подано скаргу на дії державних реєстраторів, а саме: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , однак, судом першої інстанції не було залучено вказаних осіб до участі у справі № 910/4445/21, також є необґрунтованими, оскільки скаржником не обґрунтовано, яким чином забезпечення позову у справі № 910/4445/21 може вплинути на права та обов`язки зазначених осіб, крім того, вказані особи не позбавлені можливості самостійно звернутись за захистом своїх прав у випадку, якщо вважають їх порушеними.

Посилання скаржника на постанову Верховного Суду від 06.02.2019 у справі № 826/13306/18 є безпідставним, оскільки обставини справи № 826/13306/18 є відмінними від обставин справи № 910/4445/21, враховуючи відмінність предмету спору та склад учасників справи.

З урахуванням наведеного та встановлених у даній справі обставин, судова колегія, вважає, що місцевим господарським судом правомірно задоволено заяву про забезпечення позову, оскільки позивачем належними і допустимими доказами в розумінні приписів ст.ст. 76-79 ГПК України доведено обставини, з якими закон пов`язує застосування заходів забезпечення. Аргументи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків Господарського суду міста Києва.

Таким чином, доводи апеляційної скарги щодо прийняття місцевим господарським судом оскаржуваної ухвали при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи з порушенням норм процесуального права, а також щодо невідповідності висновків суду обставинам справи, не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи в апеляційному порядку.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Колегія суддів зазначає, що враховуючи положення ч. 1 ст. 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 №3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України № 4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін.

У відповідності з п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 ГПК України).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 76 ГПК України).

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (ч. 8 ст. 80 ГПК України).

Таким чином, скаржником не надано до суду належних і допустимих доказів на підтвердження тих обставин, на які він посилається в апеляційній скарзі. Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на припущеннях та зводяться до намагань здійснити переоцінку обставин справи, вірно встановлених судом першої інстанції.

Отже, підсумовуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржувана ухвала суду прийнята відповідно до вимог процесуального права, підстав її скасовувати або змінювати не вбачається.

Таким чином, апеляційна скарга Міністерства юстиції України на ухвалу Господарського суду міста Києва від 22.03.2021 у справі № 910/4445/21 задоволенню не підлягає. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 22.03.2021 у справі № 910/4445/21 слід залишити без змін.

З урахуванням відмови в задоволенні апеляційної скарги, судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покладається на скаржника, в порядку статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 124, 129-1 Конституції України, ст.ст. 8, 11, 74, 129, 136-140 255, 267-270, 273, 275, 276, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Міністерства юстиції України на ухвалу Господарського суду міста Києва від 22.03.2021 у справі № 910/4445/21 залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 22.03.2021 у справі № 910/4445/21 залишити без змін.

3. Судовий збір за розгляд апеляційної скарги покласти на Міністерство юстиції України.

4. Справу № 910/4445/21 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у випадках, передбачених ст. 287-291 Господарського процесуального кодексу України, з урахуванням приписів п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Текст постанови складено та підписано 21.07.2021, у зв`язку із перебуванням суддів Суліма В.В. з 01.07.2021 та Майданевича А.Г. з 05.07.2021 по 20.07.2021, включно, у відпустках.

Головуючий суддя О.М. Гаврилюк

Судді В.В. Сулім

А.Г. Майданевич