ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2021 року Справа № 915/1623/20

м. Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області,

головуючий суддя Давченко Т.М.,

за участі секретаря Кнауб А.А.

та представників сторін:

від позивача ? Істоміної К.В.;

від відповідача ? Луцишина Я.М.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні господарську справу № 915/1623/20

за позовом фізичної особи-підприємця Салошина Олексія Володимировича,

поштова адреса: АДРЕСА_1 ;

до Комунального підприємства Миколаївської міської ради "Миколаївелектротранс",

вул. Андрєєва-Палагнюка, 17, м. Миколаїв, 54020;

про стягнення грошових коштів у сумі 419745 грн. 30 коп.

В С Т А Н О В И В:

Фізичною особою-підприємцем Салошиним Олексієм Володимировичем пред?явлено позов про стягнення з Комунального підприємства Миколаївської міської ради "Миколаївелектротранс" (далі - КП ММР "Миколаївелектротранс") у порядку ст.ст. 222, 224, 225 ГК України грошових коштів у загальній сумі 419745 грн. 30 коп. - збитків.

Підприємець Салошин також просить суд про стягнення з відповідача грошових коштів на відшкодування судових витрат.

1. Рух справи.

Ухвалою від 04.01.2021 відкрито провадження в даній справі, вирішено розглянути справу за правилами загального позовного провадження у розумний строк, тривалість якого обумовлюється запровадженням в Україні карантину через спалах у світі коронавірусу "COVID-19" та введенням Урядом України протиепідемічних заходів, а також призначено підготовче засідання на 02.02.2021.

Ухвалою від 02.02.2021, занесеною до протоколу судового засідання, продовжено строк підготовчого провадження у справі; підготовче засідання відкладено на 03.03.2021.

Ухвалою від 03.03.2021 відмовлено в задоволенні клопотання відповідача про визнання поважними причин не подання відповідачем до суду відзиву на позовну заяву та поновлення відповідачу строку на подання відзиву на позовну заяву; закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 06.04.2021.

Ухвалою від 06.04.2021, занесеною до протоколу судового засідання, відкладено судове засідання в даній справі на 05.05.2021, проте в указану дату засідання не відбулося у зв?язку з перебуванням головуючого судді у відпустці, про що сторін у справі повідомлено телефонограмою.

Ухвалою від 17.05.2021 розгляд справи призначено на 27.05.2021.

Від позивача 27.05.2021 надійшла заява про збільшення позовних вимог, в якій підприємець Салошин просить суд про стягнення з КП ММР "Миколаївелектротранс" збитків у загальній сумі 537202 грн. 45 коп., із яких:

- 7095 грн. 35 коп. ? документально обґрунтований розмір збитків з орендної плати згідно договору оренди окремого індивідуально визначеного майна від 01.08.2016 № 115, завданих позивачу через неможливість користування об?єктом оренди за період з червня 2018 року по серпень 2019 року;

- 15194 грн. 41 коп. ? документально обґрунтований розмір збитків з компенсації податку на землю згідно договору компенсації земельного податку від 01.08.2016 № 116, завданих позивачу через неможливість користування об?єктом оренди за період з червня 2018 року по серпень 2019 року;

- 6703 грн. 90 коп. ? збитки по заробітній платі, із яких: перерахована заробітна плата найманому працівникові ОСОБА_1 ? 4423 грн. 47 коп.; сума військового збору ? 82 грн. 43 коп.; ПДФО ? 989 грн. 11 коп.; ЄСВ ? 1208 грн. 90 коп. ? сплачені за період з 01 по 15 червня 2018 року через неможливість користування об?єктом оренди;

- 6331 грн. 60 коп. ? збитки по заробітній платі, із яких: перерахована заробітна плата найманому працівникові ОСОБА_2 ? 4177 грн.; сума військового збору ? 78 грн. 60 коп.; ПДФО ? 934 грн. 41 коп.; ЄСВ ? 1141 грн. 60 коп. ? сплачені за період з 01 по 25 червня 2018 року через неможливість користування об??єктом оренди;

- 10710 грн. 33 коп. ? збитки по заробітній платі, із яких: перерахована заробітна плата найманому працівникові ОСОБА_3 ? 7065 грн. 68 коп.; сума військового збору ? 131 грн. 76 коп.; ПДФО ? 1581 грн. 11 коп.; ЄСВ ? 1931 грн. 79 коп. ? сплачені за період з 01 по 01 серпня 2018 року через неможливість користування об?єктом оренди;

- 491166 грн. 87 коп. ? упущена вигода (недоотриманий дохід до оподаткування) позивача за період неможливості користування об?єктом оренди з липня 2018 року по серпень 2020 року.

У зв?язку з викладеними обставинами ухвалою від 27.05.2021 задоволено заяву відповідача та відкладено розгляд справи на 29.06.2021.

У запереченнях від 04.06.2021 № 749/45 на заяву про збільшення позовних вимог КП ММР "Миколаївелектротранс" зазначило, що вважає заяву підприємця Салошина про збільшення позовних вимог такою, що не може бути прийнятою судом, оскільки ухвалою від 03.03.2021 закрито підготовче провадження в даній справі та призначено справу о судового розгляду по суті, а у відповідності до п.2 ч. 2 ст. 46 ГПК України, позивач був вправі збільшити розмір позовних вимог лише до закінчення підготовчого засідання.

Ухвалою від 29.06.2021, занесеною до протоколу судового засідання, відкладено судове засідання в даній справі на 20.07.2021.

Ухвалою від 20.07.2021 відмовлено в задоволенні клопотань відповідача:

1) від 28.04.2021 № 590/45 про призначення в даній справі судової фізико-хімічної експертизи;

2) від 28.04.2021 № 589/45 про зупинення провадження в даній справі;

3) від 29.06.2021 № 915/1623/20 про зупинення провадження в даній справі.

4) від 20.07.2021 № 915/1623/20 про призначення в даній справі економічної експертизи.

Крім того, у засіданні 20.07.2021 судом встановлено, що заяву про збільшення позовних вимог подано після закриття ухвалою від 03.03.2021 підготовчого провадження в даній справі, тобто за межами строку, встановленого у п. 2 ч. 2 ст. 46 ГПК України, згідно якої позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог ? до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Ураховуючи викладене, заяву підприємця Салошина про збільшення позовних вимог ухвалою від 20.07.2021 залишено без розгляду в порядку ст. 118 ГПК України, згідно якої право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку; заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

З урахуванням викладеного, судом розглядаються позовні вимоги про стягнення з КП ММР "Миколаївелектротранс" збитків у загальній сумі 419745 грн. 30 коп.

2. Позиції сторін.

На даний час предметом спору в даній справі є стягнення з КП ММР "Миколаївелектротранс") у порядку ст.ст. 222, 224, 225 ГК України грошових коштів у загальній сумі 419745 грн. 30 коп. - збитків, завданих підприємцю Салошину внаслідок вчинення йому відповідачем з 31.05.2018 і по даний час перешкод у користуванні майном, орендованим за укладеним з КП ММР "Миколаївелектротранс" договором від 01.08.2016 оренди окремого індивідуально визначеного майна.

Позивач зазначає, що у відповідності до зазначеного вище договору оренди, укладеного ним з КП ММР "Миколаївелектротранс", підприємцем Салошиним отримано у тимчасове платне користування окреме індивідуально визначене майно: ворота, кіоск металевий (інв. № 296), асфальтове замощення площею 226 кв.м. (інв. № 238), розміщене за адресою: м. Миколаїв, вул. Будівельників, 22 на території енергогосподарства Тп-2, строком до 01.07.2019; у подальшому сторонами укладено додаткову угоду до договору оренди, якою продовжено термін оренди до 01.01.2021.

Під час дії договору 31.05.2018 працівниками відповідача було незаконно відключено енергопостачання на паркувальному майданчику, закрито ворота, перекрито позивачу та його найманим працівникам доступ до орендованого майна, у зв?язку з чим працівником позивача подано відповідну заяву до поліції, а у подальшому підприємець Салошин був вимушений звернутися за захистом своїх прав до суду.

Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 17.05.2019 у справі № 915/824/18, залишеним без змін постановою суду апеляційної інстанції, частково задоволено позовну заяву підприємця Салошина та зобов?язано КП ММР "Миколаївелектротранс" усунути перешкоди у користуванні підприємцем орендованим ним майном шляхом надання вільного доступу до указаного майна, а саме, зняття замків з орендованих воріт.

За твердженнями позивача, указане вище рішення суду КП ММР "Миколаївелектротранс" не виконане і досі.

При цьому незаконними діями КП ММР "Миколаївелектротранс" зумовлено неможливість користування позивачем об?єктом оренди за договором та завдано позивачу збитків, зокрема, у вигляді упущеної вигоди, а саме: збитків, понесених внаслідок необхідності внесення орендних платежів за об?єкт оренди, користування яким було заблоковано відповідачем, та компенсації податку на землю; збитків, понесених внаслідок виплати заробітної плати працівникам, робоче місце яких знаходилося на заблокованому об?єкті оренди, а також сплати за указаних працівників ЄСВ, ПДФО та військового збору; упущеної вигоди (недоотриманого доходу до оподаткування) внаслідок неможливості провадження господарської діяльності на заблокованому відповідачем об?єкті оренди.

На думку підприємця Салошина, зазначені збитки підлягають відшкодуванню КП ММР "Миколаївелектротранс" у відповідності до положень ст.ст. 22, 222, 224, 225 ЦК України.

Відповідач у відзиві від 01.03.2021 № 294/45 позов не визнав, вважаючи його необґрунтованим та безпідставним.

Разом із тим, судом встановлено, що відзив КП ММР "Миколаївелектротранс" від 01.03.2021 № 294/45 подано відповідачем з пропуском встановленого строку і, як зазначалося вище, ухвалою від 03.03.2021 відмовлено в задоволенні клопотання відповідача поновлення строку на подання відзиву.

З урахуванням викладеного, указаний документ та додатки до нього судом не розглядаються, оскільки, згідно ч. 3 ст. 80, ст. 118 ГПК України, відповідач повинен подати суду докази разом з поданням відзиву; право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку; заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

У поясненнях від 28.04.2021 № 591/45 відповідач також не визнав позовні вимоги, з посиланням, зокрема, на те, що:

- постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 08.08.2019 у справі № 915/824/18 відмовлено у задоволенні позовних вимог в частині визнання дій КП ММР "Миколаївелектротранс" незаконними, а тому рішення судів у справі № 915/824/18 не можна вважати безперечною підставою для стягнення з відповідача збитків;

- обґрунтовуючи наявність підстав для стягнення збитків підприємець Салошин посилається на висновок економічного експертного дослідження від 03.11.2020 № 135-0012, складеного судовим експертом Кочетовою І.Ю., а указаний висновок, у свою чергу, містить посилання на укладення між підприємцем Салошиним та КП ММР "Миколаївелектротранс" додаткової угоди від 01.02.2018 до договору компенсації податку на землю від 01.08.2016 № 116, якою, серед іншого, продовжено строк дії указаного договору до 01.01.2021. Відповідач наполягає на тому, що указана вище додаткова угода від 01.02.2018 не укладалася, а тому не могла лягти в основу експертного дослідження;

- з травня 2018 року по 01.08.2019 підприємець Салошин не сплачував орендних платежів по договору оренди та платежів щодо компенсації витрат відповідача по сплаті податку на землю;

- у поданому позивачем висновку економічного експертного дослідження від 03.11.2020 № 135-0012 та додатку № 5 до нього "Розрахункова відомість щодо упущеної вигоди ФОП Салошин О.В…." експертом безпідставно взято за основу те, що підприємцем Салошиним, згідно укладеного з третьою особою (КП ММР "Капітальне будівництво міста Миколаєва") договору зберігання від 07.08.2015 № 2, з урахуванням додаткових угод до нього, використовувалася земельна ділянка площею 850 кв.м., тоді як відповідач до зазначеного договору не має ніякого відношення, а площа, орендована позивачем згідно договору, укладеного з КП ММР "Миколаївелектротранс", є в рази меншою; на думку відповідача, розрахунок належало виконувати виходячи з площі 226 кв.м., яка орендована позивачем за договором з КП ММР "Миколаївелектротранс";

- колишнім керівництвом КП ММР "Миколаївелектротранс" укладено з підприємцем Салошиним договір оренди від 01.08.2016 № 115 без достатніх на це повноважень та з порушенням вимог законодавства (без відповідних дозволів та узгоджень);

Відповідач також зазначив, що вважає не підлягаючими відшкодуванню за рахунок КП ММР "Миколаївелектротранс" витрат підприємця Салошина на проведення експертного дослідження (оскільки у матеріалах справи відсутні дані щодо сплати позивачем 12000 грн. за це дослідження) та витрат на отримання професійної правничої допомоги.

Відповідачем також подано суду заперечення від 04.06.2021 № 749/45 на заяву про збільшення позовних вимог, в якій викладена позиція щодо неможливості задоволення позовних вимог в редакції заяви підприємця Салошина від 27.05.2021. Разом із тим, указані заперечення судом не розглядаються з огляду на залишення без розгляду заяви позивача про збільшення позовних вимог.

Інших документів по суті справи від сторін не надійшло.

Вислухавши представників сторін, які наполягали на доводах, викладених у поданих сторонами відповідних документах по суті справи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого.

3. Обставини справи.

Між підприємцем Салошиним (орендарем) та КП ММР "Миколаївелектротранс" (орендодавцем) укладено договір від 01.08.2016 № 115 оренди індивідуально визначеного майна, з урахуванням укладеної в подальшому додаткової угоди від 01.02.2018 до цього договору, згідно умов якого орендодавець передає, а орендар приймає в тимчасове платне користування окреме індивідуально визначене майно: ворота, кіоск металевий (інвентарний номер 296), асфальтове замощення площею 226 кв.м, (інвентарний номер 238), (далі - майно), розміщене за адресою: м. Миколаїв, вул. Будівельників, 22, на території енергогосподарства ТП-2, з метою використання під автостоянку для тимчасового зберігання транспортних засобів (п.п. 1.2-1.3 договору).

Передача майна в оренду здійснюється за актом приймання-передачі; умовою передачі майна в оренду є укладання сторонами угоди на компенсування орендарем земельного податку, яка є невід?ємною частиною договору; договір, укладений без зазначеної угоди, є нікчемним (п.п. 1.4-1.5 договору).

Орендар вступає у строкове платне користування майном у строк, вказаний в договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього договору та акту приймання-передачі майна (п. 2.1 договору).

Місячна орендна плата визначається на підставі Положення про оренду майна, що належить до комунальної власності територіальної громади м. Миколаєва, затвердженого рішенням Миколаївської міської ради від 20.10.2011 № 10/15, з урахуванням змін, затверджених рішенням міської ради від 17.10.2013 № 33/20, і складає, з урахуванням ПДВ, за перший місяць оренди 476,25 грн. Місячна орендна плата підлягає в подальшому індексації в залежності від рівня індексу інфляції у відповідності з чинним законодавством України; орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць (п.п. 3.1-3.2 договору).

Орендодавець має право, зокрема, виступати ініціатором щодо внесення змін чи доповнень до цього договору, розірвання у випадках, передбачених чинним законодавством та цим договором, а орендар - використовувати орендоване майно відповідно до його призначення та умов цього договору (п.п. 4.1, 5.1 договору).

Договір може бути розірваний достроково за згодою сторін; одностороння відмова від договору не допускається (п.п. 7.4, 7.5 договору).

Зміни або доповнення до цього договору вносяться за погодженням сторін, при письмовому попередженні ініціатором внесення змін іншої сторони, шляхом підписання додаткових угод; зміни та доповнення, що пропонується внести, розглядаються протягом 10 днів з дати їх подання до розгляду іншою стороною (п. 8.2 договору).

Сторони дійшли згоди, що строк дії договору оренди складає з 01.08.2016 по 01.07.2019 включно (в подальшому додатковою угодою від 01.02.2018 цей строк продовжено до 01.01.2021 включно); договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами; усі спірні питання вирішуються сторонами шляхом переговорів, а при недосягненні згоди - в судовому порядку за місцезнаходженням орендованого майна (п.п. 6.3, 7.1 договору, п. 7.1 договору в редакції додаткової угоди від 01.02.2018).

На виконання умов договору оренди сторонами в той же день складено акт приймання-передачі орендованого майна, підписаний представниками сторін та скріплений печатками сторін, у відповідності до якого підприємцю Салошину в користування передано окреме індивідуально визначене майно розміщене за адресою: м. Миколаїв, вул. Будівельників, 22, на території енергогосподарства ТП-2: ворота, кіоск металевий (інвентарний номер 296), майданчики для зберігання транспортних засобів площею 395 кв.м. з частиною асфальтового замощення орієнтовною площею 226 кв.м, (інвентарний номер 238); в акті також указано, що розмір площі асфальтового замощення встановлюється Схемою розміщення майданчиків для зберігання транспортних засобів, за умови збереження внутрішніх проїздів (роз?їздів) автотранспорту та з можливістю використання обох воріт для забезпечення норм пожежної безпеки, яка зберігається у орендодавця.

Крім указаних вище документів сторонами на виконання умов договору укладено договір від 01.02.2018 про відшкодування комунальних послуг, згідно умов якого підприємець Салошин зобов?язався відшкодовувати відповідачу витрати за спожиту електроенергію, згідно показників лічильника та діючих тарифів, а також договір від 01.08.2016, предметом якого є компенсація підприємцем Салошиним витрат КП ММР "Миколаївелектротранс" по сплаті податку на землю за земельну ділянку, що використовується згідно договору оренди (далі ? договір від 01.08.2016 про компенсацію податку на землю).

Під час дії договору оренди КП ММР "Миколаївелектротранс" направлено підприємцю Салошину лист від 23.05.2018 № 929, яким повідомлено про те, що підприємство має намір використовувати майно, орендоване підприємцем Салошиним за договором оренди, для власних потреб, у зв?язку з чим дію договору оренди припинено з 01.06.2018 в порядку п. 7.4 договору, який передбачає розірвання договору за взаємною згодою сторін.

Іншим листом від 31.05.2018 № 983 підприємство повідомило про розірвання договору оренди з моменту отримання позивачем цього повідомлення у зв?язку з тим, що договір не міг бути укладеним; викладене відповідач мотивував тим, що підприємство є джерелом підвищеної небезпеки, так як його діяльність пов?язана з використанням ліній електромереж високої напруги 6000 Вт, а тому знаходження на території підприємства тягових підстанцій та транспортних засобів сторонніх осіб - заборонене.

За твердженнями позивача, у той же день (31.05.2018), працівниками КП ММР "Миколаївелектротранс" заблоковано позивачу доступ до орендованого ним майна шляхом навішення замків на орендовані позивачем ворота та недопуску представників позивача до орендованого майна, чим унеможливлено здійснення господарської діяльності підприємця Салошина; крім того, на території орендованого майна залишилися особисті речі позивача, доступу до яких він також був позбавлений.

У зв?язку з такими діями відповідача у той же день до Інгульського відділу поліції направлене відповідне звернення щодо вчинення працівниками КП ММР "Миколаївелектротранс" самоправних дій відносно орендованої підприємцем Салошиним території, чим створено перешкоди його підприємницькій діяльності та нанесені підприємцю збитки; про указане звернення 01.06.2018 внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань і відкрито кримінальне провадження за № 0002236, що підтверджується поданою позивачем копією витягу з ЄРДР.

У зв?язку з неможливістю використання орендованого майна та фактичним блокуванням господарської діяльності позивача, а також те, що врегулювати конфлікт в досудовому порядку не вдалося, підприємець Салошин звернувся в Господарський суд Миколаївської області з відповідною позовною заявою.

Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 17.05.2019 у справі № 915/824/18 задоволено позов підприємця Салошина та вирішено, зокрема: "3. Зобов?язати Комунальне підприємство Миколаївської міської ради "Миколаївелектротранс", вул. Андрєєва-Палагнюка, 17, м. Миколаїв, 54020, ідентифікаційний код 03328468, усунути перешкоди у користуванні фізичною особою-підприємцем Салошиним Олексієм Володимировичем, АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , майном, орендованим відповідно до договору оренди індивідуально визначеного майна від 01.08.2016 № 115, - воротами, кіоском металевим (інвентарний номер 296) та асфальтовим замощенням площею 226 кв.м. (інвентарний номер 238), яке розміщене за адресою: вул. Будівельників, 22, м. Миколаїв, на території енергогосподарства ТП-2, шляхом надання вільного доступу до указаного майна: зняти замки з орендованих воріт".

Рішення в указаній частині залишене без змін постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 08.08.2019 та, як і зазначена постанова суду апеляційної інстанції, є преюдиційним при вирішенні спору в даній справі у відповідності до ч. 4 ст. 75 ГПК України, згідно якої обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 08.08.2019 у справі № 915/824/18, крім наведених вище обставин, також встановлено, що 31.05.2018 працівниками КП ММР "Миколаївелектротранс" заблоковано позивачу доступ до орендованого ним майна шляхом навішення замків на орендовані позивачем ворота та недопуску представників позивача до орендованого майна, чим унеможливлено здійснення господарської діяльності підприємця Салошина.

У постанові також викладені такі висновки: "Колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з висновками суду першої інстанції, що матеріалами справи не підтверджено та Комунальним підприємством Миколаївської міської ради "Миколаївелектротранс" та Управлінням комунального майна Миколаївської міської ради не доведено, що договір оренди окремого індивідуально визначеного майна від 01.08.2016 р. укладений з порушенням вимог законодавства (без узгодження з Управлінням, у формі, що не відповідає типовій формі договорів оренди, затвердженій Положенням, тощо), а також, що договір розірвано в будь-який із передбачених цим договором або законодавством шляхів (з моменту укладення додаткової угоди про розірвання договору оренди або з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням); не подано відповідних доказів припинення договору оренди в порядку, передбаченому ст. 291 ГК України.

Натомість, на даний час договір оренди є чинним та, відповідно, обов?язковим до виконання його сторонами. Відповідач чинить позивачу перешкоди у користуванні орендованим майном шляхом блокування доступу до цього майна, а саме, шляхом навішення замків на орендовані ворота, внаслідок чого унеможливлений прохід та проїзд до орендованого кіоску та асфальтового замощення. Викладене підтверджується зазначеними вище документами, поясненнями представника позивача, та не спростовано відповідачем".

Викладеним спростовуються доводи відповідача про те, що договір оренди від 01.08.2016 № 115 укладено без достатніх повноважень та з порушенням вимог законодавства (без відповідних дозволів та узгоджень).

Судом встановлено, що на виконання рішення Господарського суду Миколаївської області від 17.05.2019 у справі № 915/824/18, залишеного у відповідній частині без змін постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 08.08.2019, видано наказ від 16.10.2019 про зобов?язання КП ММР "Миколаївелектротранс" усунути перешкоди у користуванні підприємцем Салошиним майном, орендованим відповідно до договору оренди індивідуально визначеного майна від 01.08.2016 № 115, - воротами, кіоском металевим (інвентарний номер 296) та асфальтовим замощенням площею 226 кв.м. (інвентарний номер 238), яке розміщене за адресою: вул. Будівельників, 22, м. Миколаїв, на території енергогосподарства ТП-2, шляхом надання вільного доступу до указаного майна: зняти замки з орендованих воріт.

За твердженнями позивача, не спростованими відповідачем, рішення Господарського суду миколаївської області від 17.05.2019 відповідачем не виконане і досі.

Позивач указує, що ним вжито всі можливі заходи для відновлення господарської діяльності на об?єкті оренди, надання своїм найманим працівникам доступу до їх робочих місць та, відповідно, отримання прибутку, що підтверджується як згаданими вище судовими рішеннями, так і зверненням до правоохоронних органів, ? проте внаслідок винної та протиправної поведінки КП ММР "Миколаївелектротранс" усі спроби залишилися безрезультатними.

Викладене, на думку позивача, свідчить про наявність в даному випадку усіх елементів складу цивільного правопорушення, необхідних для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди.

Наведені обставини є підставою для звернення підприємця Салошина до суду з позовом у даній справі.

Господарським законодавством визначено, що зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов?язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов?язкові умови договору відповідно до законодавства (ст. 180 ГК України).

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов?язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).

Пунктом 1 статті 193 ГК України передбачено, що суб?єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов?язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов?язання ? відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно п. 2 ст. 193 ГК України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов?язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов?язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Зобов?язання мас виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог ? відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України).

За змістом ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, невизнання чи оспорювання. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Інститут відшкодування шкоди в цивільному законодавстві ? це інститут, що забезпечує реакцію суспільства на порушення норм права та виконує відновлювальну функцію, спрямовану на приведення майнового стану потерпілого до стану, що існував до правопорушення. За своєю суттю інститут відшкодування шкоди також відіграє допоміжну роль у забезпеченні виконання функцій іншими інститутами.

Відшкодування збитків ? це одна з форм цивільно-правової відповідальності, яка залежно від підстав виникнення поділяється на договірну та позадоговірну.

Особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв?язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв?язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право (ч.ч. 1-3 ст. 22 ЦК України).

Учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов?язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб?єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов?язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною (ст. 224 ГК України).

Статтею 222 ГК України визначено, що учасники господарських відносин, що порушили майнові права або законні інтереси інших суб?єктів, зобов?язані поновити їх, не чекаючи пред?явлення їм претензії чи звернення до суду. У разі необхідності відшкодування збитків або застосування інших санкцій суб?єкт господарювання чи інша юридична особа - учасник господарських відносин, чиї права або законні інтереси порушено, з метою безпосереднього врегулювання спору з порушником цих прав або інтересів має право звернутися до нього з письмовою претензією, якщо інше не встановлено законом.

До складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються:

вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства;

додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб?єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов?язання другою стороною;

неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов?язання другою стороною;

матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Законом щодо окремих видів господарських зобов?язань може бути встановлено обмежену відповідальність за невиконання або неналежне виконання зобов?язань. При визначенні розміру збитків, якщо інше не передбачено законом або договором, враховуються ціни, що існували за місцем виконання зобов?язання на день задоволення боржником у добровільному порядку вимоги сторони, яка зазнала збитків, а у разі якщо вимогу не задоволено у добровільному порядку, - на день подання до суду відповідного позову про стягнення збитків. Виходячи з конкретних обставин, суд може задовольнити вимогу про відшкодування збитків, беручи до уваги ціни на день винесення рішення суду (ст. 225 ГК України).

Отже збитки - це об?єктивне зменшення будь-яких майнових благ сторони, що обмежує його інтереси як учасника певних господарських відносин і проявляється у витратах, зроблених кредитором, втраті або пошкодженні майна, а також у неодержаних кредитором доходах, які б він одержав, якби зобов?язання було виконано боржником.

Відповідно до частини четвертої статті 623 ЦК України при визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.

Кредитор, який вимагає відшкодування збитків, має довести: неправомірність поведінки особи; наявність шкоди; причинний зв?язок між протиправною поведінкою та шкодою, що є обов?язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об?єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди; вина завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов?язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини. З іншого боку, боржник має право доводити відсутність своєї вини.

Таким чином, у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки у розмірі доходів, які б могли бути реально отримані.

Пред?явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов?язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані.

Позивач повинен довести також, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток.

Аналогічну правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.05.2018 у справі № 750/8676/15-ц; вказаної правової позиції дотримувався також Верховний Суд України у постанові від 18.05.2016 у справі № 6-237цс16.

Таким чином, упущеною вигодою є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене.

Важливим елементом доказування наявності неодержаних доходів (упущеної вигоди) є встановлення причинного зв?язку між протиправною поведінкою боржника та збитками потерпілої особи. Слід довести, що протиправна поведінка, дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи -наслідком такої протиправної поведінки.

Цивільно-правова відповідальність настає за умови, якщо дія чи бездіяльність. якими заподіяно шкоду, є протиправними чи заборонені законом. Протиправною поведінкою визнається така поведінка, яка порушує приписи правової норми, незалежно від того, знав чи не знав правопорушник про неправомірність своєї поведінки (протиправна дія або бездіяльність особи).

Отже, для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: 1) протиправної поведінки: 2) збитків: 3) причинного зв?язку між протиправною поведінкою боржника та збитками; 4) вини та встановлення заходів, вжитих стороною для одержання такої вигоди.

В даному випадку підставою для стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди є доведене зазначеними вище судовими рішеннями створення відповідачем позивачу перешкод у користуванні орендованим майном шляхом блокування доступу до цього майна (навішення замків на орендовані ворота, внаслідок чого унеможливлений прохід та проїзд до орендованого кіоску та асфальтового замощення), що, в свою чергу, зумовило блокування господарської діяльності підприємця Салошина.

Посилання відповідача на те, що постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 08.08.2019 у справі № 915/824/18 відмовлено у задоволенні позовних вимог в частині визнання дій КП ММР "Миколаївелектротранс" незаконними судом відхиляються, виходячи з наступного.

Відмова судом апеляційної інстанції в задоволенні указаних вище вимог підприємця Салошина зумовлена не встановленням факту законності дій КП ММР "Миколаївелектротранс", а тим, що: "Законом не передбачений такий спосіб захисту цивільних прав або інтересів, як визнання незаконною дії суб`єкта цивільних правовідносин, адже задоволення відповідної вимоги не призводить до захисту прав, а лише може бути використане для захисту інших прав або інтересів. Тому встановлення певних обставин не є належним способом захисту права та охоронюваного законом інтересу, оскільки, розглядаючи таку вимогу, суд не здійснює захисту прав та охоронюваних законом інтересів учасників господарських відносин".

Отже, відмова суду у задоволенні вимоги про визнання незаконними дій відповідача, які полягають у блокуванні доступу підприємцю Салошину до майна, орендованого ним за договором оренди індивідуально визначеного майна від 01.08.2016 № 115 не може бути визнаною такою, що свідчить про законність дій КП ММР "Миколаївелектротранс".

Суд зауважує, що протиправна поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності). Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи.

Встановлення судами факту триваючого з 31.05.2018 недопуску представниками відповідача представників підприємця Салошина до орендованого останнім майна (в порушення умов договору оренди) шляхом навішення замків на орендовані ворота саме по собі свідчить про протиправність дій КП ММР "Миколаївелектротранс".

Щодо встановлення факту понесення позивачем збитків, суд приходить до такого.

Заявлена до стягнення позивачем сума збитків (419745 грн. 30 коп.) складається з:

- розміру збитків з орендної плати згідно договору оренди окремого індивідуально визначеного майна від 01.08.2016 № 115 від 01.08.2016, завданих підприємцю Салошину через неможливість користування об?єктом оренди за період з червня 2018 року по серпень 2019 року в сумі 7095 грн. 35 коп. з ПДВ;

- розміру збитків з компенсації податку на землю згідно договору компенсації земельного податку від 01.08.2016 № 116, завданих підприємцю Салошину через неможливість користування об?єктом оренди за період з червня 2018 року по серпень 2019 року в сумі 15194 грн. 40 коп. з ПДВ;

- збитків за період з 01-15.06.2018, завданих позивачу через неможливість користування об?єктом оренди по заробітній платі в сумі 6703 грн. 90 коп., з яких перерахована заробітна плата найманому працівникові ОСОБА_1 ? 4423 грн. 47 коп., сума військового збору ? 82 грн. 43 коп., ПДФО ? 989 грн. 10 коп., ЄСВ ?1208 грн. 90 коп.;

- збитків за період 01-25.06.2018 через неможливість користування об?єктом оренди по заробітної платі в сумі 6331 грн. 60 коп., із яких перерахована заробітна плата найманому працівникові ОСОБА_2 ? 4177 грн.; сума військового збору ? 78 грн. 60 коп., ПДФО ? 934 грн. 40 коп., ЄСВ ? 1141 грн. 60 коп.;

- за період з 01.06-01.08.2018, завданих позивачу через неможливість користування об?єктом оренди по заробітної платі у сумі 10710 грн. 33 коп., із яких перерахована заробітна плата найманому працівникові ОСОБА_3 ? 7065 грн. 68 коп.; сума військового збору ? 131 грн. 76 коп., ПДФО ? 1581 грн. 10 коп., ЄСВ ? 1931 грн. 79 коп.;

- упущеної вигоди (ймовірного недоотриманого доходу до оподаткування) підприємця Салошина за період неможливості користування об?єктом оренди за період з липня 2018 року по серпень 2020 року в сумі 373709 грн. 72 коп.

Указаний розмір збитків визначений позивачем виходячи з висновку економічного експертного дослідження від 03.11.2020 № 135-0012, складеного на замовлення позивача судовим експертом з судової економічної експертизи Регіональної торгово-промислової палати Миколаївської області Кочетовою І.Ю., та додатків до цього висновку відомості дослідження первинних документів щодо договору оренди від 01.08.216 № 115, договору компенсації податку на землю від 01.02.2018 № 116 за період 2017-2019 р.р.; відомостей дослідження документів щодо оплати праці найманих працівників підприємця Салошина (ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3.); розрахункової відомості щодо упущеної вигоди підприємця Салошина за липень 2018 року - серпень 2020 року (т.1, а.с. 117-127).

Як зазначалося, вище, договір оренди від 01.08.2016 № 115 укладався сторонами із зазначенням про те, що об?єкт оренди буде використовуватися орендарем під автостоянку для тимчасового зберігання транспортних засобів; строк дії договору оренди, з урахуванням додаткової угоди до нього, встановлено до 01.01.2021.

З 31.05.2018 внаслідок недопуску працівників позивача до об?єкту оренди підприємець Салошин не мав можливості здійснювати підприємницьку діяльність на орендованій території за адресою: м. Миколаїв, вул. Будівельників, 22, що підтверджується розпорядженням позивача від 31.05.2018 № 1к "Про вчинення протиправних дій керівником КП ММР "Миколаївелектротранс" щодо блокування доступу до орендованого майна", згідно якого позивачем, зокрема, доручено ОСОБА_3. вжити заходів щодо збереження прийнятого на збереження майна та його тимчасове переміщення на інший автомайданчик; повідомити охоронців підприємця Салошина про виниклу ситуацію та можливі зміни в режимі робочого часу; повідомити працівників підприємця Салошина про те, що ситуація є тимчасовою і у разі затримки її врегулювання (вимушений простій) заробітна плата буде збережена повністю; підготувати звернення до поліції та претензійний лист на ім?я директора відповідача (т.1, а.с. 82).

Судом також встановлено, що між сторонами у справі укладено договір від 01.08.2016 (далі ? договір про компенсацію), предметом якого є компенсація підприємцем Салошиним (користувачем) витрат КП ММР "Миколаївелектротранс" (балансоутримувача) по сплаті податку за землю за земельну ділянку по вул. Будівельників, 22, площею 395 кв.м., що використовується згідно п. 1.1 договору оренди окремого індивідуально визначеного майна № 51 від 01.08.2016 (п. 1.1 договору про компенсацію).

Сума податку на землю, що компенсується користувачем, визначається балансоутримувачем відповідно до чинного законодавства України; оплата здійснюється щомісяця згідно виставленого рахунку, не пізніше 5 робочих днів з моменту виставлення власником рахунку на оплату (п.п. 2.1-2.2 договору про компенсацію).

Сторнами погоджено, що договір набирає чинності з 01.08.2016 і діє до 01.07.2019; відповідно до ч. 3 ст. 631 ЦК України умови цього договору застосовуються до відносин між сторонами, які виникли з 05.05.2016 (п.п. 3.1-3.2 договору про компенсацію).

До даного договору додається розрахунок платежів з податку на землю, що є його невід?ємною частиною на суму 955 грн. 62 коп., в т.ч. ПДВ ? 159 грн. 27 коп. в місяць. Зміна ціни залежить від визначення грошової оцінки земельної ділянки та індексу інфляції (п. 3.3 договору про компенсацію).

Матеріали справи також містять додаткову угоду від 01.02.2018 до договору компенсації податку на землю, згідно умов якої пункт 2.2 договору викладено в наступній редакції: "Оплата компенсації здійснюється не пізніше 5 робочих днів з моменту виставлення власником рахунку на оплату"; пункт 3.1 договору викладено в такій редакції: "даний договір набирає чинності з 01.02.2018 року і діє до 01.01.2021 року"; пункт 3.3 ? виключено.

З твердженнями відповідача, викладеними у клопотанні від 28.04.2021 № 590/45 про призначення в даній справі судової фізико-хімічної експертизи, КП ММР "Миколаївелектротранс" також вважає, що додаткова угода від 01.02.2018 була підписана не 01.02.2018, а набагато пізніше.

Таку позицію відповідач обґрунтовував тим, що 13.02.2018 директор КП ММР "Миколаївелектротранс" Лісовський Д.В., яким підписано додаткову угоду від 01.02.2018, був звільнений з посади директора на підставі розпорядження Миколаївського міського голови від 13.02.2018 №62рк, а тому, на думку відповідача, вже після звільнення Лісовський Д.В. (маючи в наявності печатку підприємства) і продовжуючи сприяти підприємцю Салошину, діючи по зловмисній домовленості, підписав додаткову угоду, яка надає переваги перш користувачу, обмежуючи при цьому права балансоутримувача і власника (Миколаївської міської ради).

У поясненнях же від 28.04.2021 № 591/45 відповідач наполягає на тому, що указана вище додаткова угода від 01.02.2018 не укладалася.

Разом із тим, суд звертає увагу на те, що відповідачем не подано доказів того, що на даний час недійсність договору від 01.08.2016 компенсації податку на землю та/або додаткової угоди до нього прямо встановлена законом, вони визнані недійсними у судовому порядку або оспорюються в судовому порядку.

Ухвалою суду від 03.03.2021 задоволено клопотання відповідача та зобов?язано підприємця Салошина подати для огляду в судовому засіданні оригінал додаткової угоди від 01.02.2018.

Оглянувши указаний документ, судом встановлено, що він підписаний від імені КП ММР "Миколаївелектротранс" директором Лісовським Д.В. та скріплений печаткою відповідача.

При цьому дійсність підпису Лісовського Д.В., його перебування 01.02.2018 на посаді директора відповідача та дійсність відбитку печатки КП ММР "Миколаївелектротранс" відповідачем не оспорюються.

У відповідності до ст. 58-1 ГК України в редакції, чинній на час, коли оформлювалися заявка та акт, суб?єкт господарювання має право використовувати у своїй діяльності печатки. Використання суб?єктом господарювання печатки не є обов?язковим. Виготовлення, продаж та/або придбання печаток здійснюється без одержання будь-яких документів дозвільного характеру.

Поряд із цим, відбиток печатки особи на відповідних документах (договорах, актах, накладних, тощо) є свідченням участі цієї особи у здійсненні господарської операції за цими документами, укладенні правочину, тощо.

Згідно висновку Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, викладеного у постанові від 29.01.2020 у справі № 916/922/19, встановивши наявність відбитку печатки відповідача на спірних документах та, враховуючи, що відповідач несе повну відповідальність за законність використання його печатки, зокрема, при нанесенні відбитків на договорах, актах, суди мають дослідити питання встановлення обставин, що печатка була загублена відповідачем, викрадена в нього або в інший спосіб вибула з його володіння, через що печаткою могла б протиправно скористатися інша особа.

З?ясування відповідних питань і оцінка пов?язаних з ними доказів має істотне значення для вирішення такого спору, оскільки це дозволило б з максимально можливим за даних обставин ступенем достовірності ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні відповідних господарських операцій (тобто чи співпадає така особа з відповідачем у даній справі, чи ні).

Аналогічні правові позиції викладені у постановах Верховного Суду від 06.11.2018 у справі № 910/6216/17, від 05.12.2018 у справі № 915/878/16, від 18.08.2020 у справі № 927/833/18.

Ураховуючи викладені вище висновки суду та приписи законодавства, а також те, що:

1) додаткова угода датована 01.02.2018 та містить підпис Лісовського Д.В., який 01.02.2018 обіймав посаду директора відповідача, а також відбиток печатки КП ММР "Миколаївелектротранс", і дійсність указаних підпису та відбитку відповідачем не заперечуються;

2) відповідачем не заявлялося про те, що печатка, відбиток якої присутній на додатковій угоді від 01.02.2018, була ним загублена, викрадена в нього або в інший спосіб вибула з його володіння, через що печаткою могла б протиправно скористатися інша особа, і не подавалося суду відповідних доказів;

3) що відповідачем не ставиться питання про визнання додаткової угоди від 01.02.2018 недійсною, не подано у встановлений судом строк відповідну зустрічну позовну заяву або окремий позов з відповідними вимогами, ?

суд визнає, що відсутні підстави вважати додаткову угоду такою, що не укладалася або укладена всупереч приписів законодавства.

За твердженнями позивача у позові та представника позивача в судовому засіданні, підприємець Салошин весь час з моменту блокування 31.05.2018 його господарської діяльності продовжував сплачувати орендну плату та плату по договору про компенсацію податку на землю, не маючи при цьому фактичної можливості використовувати об?єкт оренди та отримувати від цього прибуток.

Разом із тим, позивач весь цей час, особливо з моменту набрання законної сили рішенням Господарського суду Миколаївської області у справі № 915/824/18 мав законні очікування на те, що відповідач виконає вимоги законодавства і надасть підприємцю Салошину можливість поновити свою господарську діяльність, чого не відбулося.

Витрати, понесені на сплату орендних платежів та платежів з компенсації витрат КП ММР "Миколаївелектротранс" зі сплати податку на землю по указаним вище договорам від 01.08.2016 позивач вважає збитками, понесеними внаслідок неправомірної поведінки відповідача.

Із змісту поданого позивачем висновку економічного експертного дослідження від 03.11.2020 № 135-0012, складеного на замовлення позивача судовим експертом з судової економічної експертизи Регіональної торгово-промислової палати Миколаївської області Кочетовою І.Ю., вбачається, що розмір збитків з орендної плати згідно договору оренди окремого індивідуально визначеного майна від 01.08.2016 № 115, завданих підприємцю Салошину через неможливість користування об?єктом оренди за період з червня 2018 року по серпень 2019 року склав суму 7095 грн. 35 коп. з ПДВ; розмір збитків з компенсації податку на землю згідно договору компенсації земельного податку від 01.08.2016 № 116, завданих підприємцю Салошину через неможливість користування об?єктом оренди за період з червня 2018 року по серпень 2019 року склав суму 15194 грн. 40 коп. з ПДВ.

Викладені обставини також підтверджуються складеною експертом відомістю дослідження первинних документів щодо договору оренди та квитанціями про сплату, оригінали яких оглянуті судом у засіданні та копії яких долучені до матеріалів справи.

Викладеним також спростовуються твердження відповідача про те, що з травня 2018 року по 01.08.2019 підприємець Салошин не сплачував орендних платежів по договору оренди та платежів щодо компенсації витрат відповідача по сплаті податку на землю, суд приходить до такого.

Позивач також зазначає, що з моменту блокування 31.05.2018 його господарської діяльності він продовжував сплачувати заробітну плату працівникам (охоронникам ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , а також юрисконсульту ОСОБА_4), які відповідно до своїх посадових обов?язків були прикріпленими до заблокованого об?єкта оренди.

Сплата заробітної плати та указаних вище платежів проводилася до моменту звільнення кожного з указаних працівників за власним бажанням.

Витрати, понесені на зазначені виплати у той час, коли працівники підприємця Салошина фактично не мали можливості працювати на об?єкті оренди (внаслідок чого у подальшому і звільнилися), проте позивач мав законні очікування на відновлення роботи та не припиняв з власної ініціативи трудові відносини з працівниками, позивач також вважає збитками, понесеними внаслідок неправомірної поведінки відповідача.

Із змісту поданого позивачем висновку економічного експертного дослідження від 03.11.2020 № 135-0012, складеного на замовлення позивача судовим експертом з судової економічної експертизи Регіональної торгово-промислової палати Миколаївської області Кочетовою І.Ю., вбачається, що розмір збитків, завданих позивачу через необхідність належного утримання трудового колективу під час вимушеного простою, зумовленого протиправною поведінкою КП ММР "Миколаївелектротранс", складає загальну суму 23745 грн. 83 коп., із яких:

- кошти по заробітній платі ОСОБА_1 ? у сумі 6703 грн. 90 коп.;

- кошти по заробітній платі ОСОБА_2 ? у сумі 6331 грн. 60 коп.;

- кошти по заробітній платі ОСОБА_3 ? у сумі 10710 грн. 33 коп.

Викладені обставини підтверджуються складеними експертом відомостями дослідження документів щодо оплати праці зазначених працівників, наявними у матеріалах справи документами податкової звітності позивача, відомостями про нарахування заробітної плати застрахованим особам та розрахунковими відомостями на заробітну плату.

Окрім іншого, позивач до складу збитків, підлягаючих до стягнення з відповідача, включив упущену вигоду (недоотриманий дохід) за період неможливості користування об?єктом оренди з липня 2018 року по серпень 2020 року в сумі 373709 грн. 72 коп.

Такий розмір упущеної вигоди визначено висновку економічного експертного дослідження від 03.11.2020 № 135-0012, складеного на замовлення позивача судовим експертом з судової економічної експертизи Регіональної торгово-промислової палати Миколаївської області Кочетовою І.Ю.

При цьому із змісту пояснень представника позивача, матеріалів позову та висновку експерта вбачається, що підприємець Салошин станом на момент виникнення спірних правовідносин отримував доходи:

1) від використання об?єкта оренди за укладеним з КП ММР "Миколаївелектротранс" договором оренди (кіоска металевого, майданчиків для зберігання транспортних засобів за адресою: м. Миколаїв, вул. Будівельників, 22), під автостоянку для тимчасового зберігання транспортних засобів;

2) від надання послуг зі зберігання автотранспорту на земельній ділянці площею 850 кв.м. на підставі договору зберігання від 07.08.2015 № 2, укладеного позивачем з КП ММР "Капітальне будівництво міста Миколаєва" (т.1, а.с.101-103).

Зазначені види отримання доходів за своїм змістом є аналогічними.

При цьому хоча в договорі оренди зазначено про надання в оренду позивачу асфальтового замощення площею лише 226 кв.м., згідно акту прийняття-передавання орендованого майна підприємцю Салошину передано в тимчасове користування, зокрема, майданчики для зберігання транспортних засобів площею 395 кв.м. з частиною асфальтового замощення площею 226 кв.м. (т.1, а.с. 14); у договорі про компенсацію витрат по сплаті податку на землю також зазначалася площа земельної ділянки 395 кв.м.

Крім того, судом з?ясовано, що позивачем фактично використовувалася під автостоянку за адресою: м. Миколаїв, вул. Будівельників, 22, більша площа земельної ділянки, ніж зазначена в договорі оренди, а саме, 705,2 кв.м. замість 226 кв.м. Викладена обставина не заперечується відповідачем та зафіксована в акті обстеження від 18.06.2018 № 2, складеного представниками позивача, робочої комісії КП ММР "Миколаївелектротранс" та головного інспекторів управління Південного офісу Держаудитслужби в Миколаївській області (т.1, а.с. 104).

При цьому відповідачем не подано суду доказів, того, що КП ММР "Миколаївелектротранс" заперечувало порти такого користування позивачем земельною ділянкою (направляло позивачу претензії, зверталося до правоохоронних органів, виставляло додаткові рахунки, тощо).

З урахуванням наведених відомостей експертом здійснено розрахунок упущеної вигоди позивача за період з липня 2018 року по серпень 2020 року на підставі фактичних доходів підприємця Салошина за цей період, згідно Книги обліку доходів позивача та його податкових декларацій.

При складанні висновку експерт використовував, зокрема, Методичні рекомендації визначення розміру втрачених активів та недоотриманих доходів залежно від класифікації, за ред. Т.А. Переймивовк, КНДІСЕ, 2017; при проведенні дослідження застосовувалися методи документальної перевірки та співставлення, моделювання відповідно до експертної методики за реєстраційним кодом 11.0.08 "Методи, способи та прийоми, які використовуються при проведенні судово-економічних експертиз".

Разом із тим, судом встановлено, що експертом вирахувано фактичні доходи по об?єкту господарської діяльності позивача по вул. Дзержинського, 49/10 на 1 кв.м. займаної площі та пропорційно до цього розраховано ймовірні неодержані доходи підприємця Салошина на 1 кв.м. фактично займаної площі на об?єкті господарської діяльності по вул. Будівельників, 22 (705 кв.м.).

Разом із тим, беручи до уваги те, що предметом спору в даній справі є стягнення збитків, завданих підприємцю Салошину саме внаслідок вчинення йому відповідачем з 31.05.2018 і по даний час перешкод у користуванні майном, орендованим за укладеним з КП ММР "Миколаївелектротранс" договором від 01.08.2016 оренди окремого індивідуально визначеного майна, ? до розрахунку належало включити не фактично зайняту позивачем площу, а площу, зайняту на підставі договору оренди.

В даному випадку, як зазначалося вище, по договору оренди в користування позивачу передано майданчики для зберігання транспортних засобів площею 395 кв.м. з частиною асфальтового замощення площею 226 кв.м., а тому саме таку площу належить включити до розрахунку.

За розрахунком суду, виконаним шляхом заміни значення "Площа об?єкту, кв.м." у графах щодо об?єкту по вул. Будівельників, 22, з "705,00" на "395,00", ймовірна вигода позивача за період з липня 2018 року по серпень 2020 року склала 209383 грн. 46 коп.

Ураховуючи викладене, суд визнає, що позивачем доведено наявність указаних вище збитків та зв?язок між протиправною поведінкою боржника та цими збитками ? оскільки підприємець Салошин у спірний період не мав можливості здійснення господарської діяльності на об?єкті, орендованому з цією метою, внаслідок унеможливлення КП ММР "Миколаївелектротранс" з 31.05.2018 і протягом усього спірного періоду доступу позивача і його працівників до об?єкту оренди шляхом навішення замків на орендовані позивачем ворота та недопуску представників позивача до орендованого майна.

При цьому матеріалами справи та рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій у справі № 915/824/18 підтверджується, що позивачем вжито заходів з метою запобігання виникнення збитків або їх зменшенню, а саме, неодноразово направлялися відповідачу претензії, а у подальшому ініційовано розгляд спору в судовому порядку та примусове виконання рішення суду.

Господарським процесуальним законодавством визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 74, ч. 1 ст. 73 ГПК України).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 76 ГПК України).

Відповідно до частини 1 статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об?єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв?язок доказів у їх сукупності (ст. 86 ГПК України).

В даному випадку суд вважає за необхідне наголосити на тому, що 17.10.2019 набув чинності Закон України від 20.09.2019 № 132-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні", яким було, зокрема внесено зміни до України змінено назву статті 79 ГПК з "Достатність доказів" на нову - "Вірогідність доказів" та викладено її у новій редакції, фактично впровадивши в господарський процес стандарт доказування "вірогідності доказів".

Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

У відповідності до ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов?язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 21.08.2020 у справі № 904/2357/20.

Беручи до уваги наведені вище обставини, положення законодавства та правові висновки, суд визнає, що позивачем доведено наявність підстав для стягнення з КП ММР "Миколаївелектротранс" збитків у загальній сумі 255419 грн. 04 коп., із яких:

7095 грн. 35 коп. - збитки зі сплати орендної плати згідно договору оренди окремого індивідуально визначеного майна від 01.08.2016 № 115 від 01.08.2016, завданих підприємцю Салошину через неможливість користування об?єктом оренди за період з червня 2018 року по серпень 2019 року;

15194 грн. 40 коп. ? збитки зі сплати компенсації податку на землю згідно договору компенсації земельного податку від 01.08.2016 № 116, завданих підприємцю Салошину через неможливість користування об?єктом оренди за період з червня 2018 року по серпень 2019 року;

23745 грн. 83 коп. ? збитки, завдані позивачу через необхідність виплати заробітних плат працівникам позивача під час вимушеного простою та сплати передбачених законодавством відповідних зборів і внесків;

209383 грн. 46 коп. ? упущена вигода підприємця Салошина за період неможливості користування об?єктом оренди з липня 2018 року по серпень 2020 року.

У задоволенні решти вимог належить відмовити у зв?язку з їх недоведеністю.

Отже, позов у даній справі належить задовольнити частково.

Суд додатково звертає увагу сторін на те, що оцінюючи доводи учасників справи під час розгляду справи, суд як джерелом права керується також практикою Європейського суду з прав людини.

Так, Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов?язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов?язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов?язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов?язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд приходить до наступного.

Господарським процесуальним законодавством передбачено покладання судових витрат з оплати судового збору у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, зокрема, у разі часткового задоволення позову ? на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ст. 129 ГПК України).

Згідно ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір", за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру має бути сплаченим судовий збір в розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Позивачем оплачено первісні позовні вимоги в даній справі (без урахування заяви про збільшення позовних вимог) щодо стягнення грошових коштів у загальній сумі 419745 грн. 30 коп. судовим збором згідно квитанції від 28.12.2020 № ПН1121 на суму 6476 грн. 20 коп., що є на 180 грн. 02 коп. більшою сумою, ніж мало бути сплачено у відповідності до положень ст. 4 Закону України "Про судовий збір" (419745 грн. 30 коп.*1,5% = 6296 грн. 18 коп.).

Судом визнано обґрунтованими позовні вимоги в загальній сумі 255419 грн. 04 коп., яка має бути оплачена судовим збором в сумі 3831 грн. 29 коп. (255419 грн. 04 коп.*1,5%), а тому таку суму судового збору належить стягнути з відповідача.

Крім того, пропорційному розподілу згідно розміру задоволених позовних вимог підлягають витрати позивача на проведення експертного дослідження.

У відповідності до ч. 4 ст. 127 ГПК України, розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.

Позивачем оплачено проведення економічного експертного дослідження від 03.11.2020 № 135-0012, висновок котрого подано суду, в сумі 12000 грн. у відповідності до акту приймання-передачі наданих послуг від 03.11.2020 № 135-0012, підписаного позивачем та представником Регіональної торгово-промислової палати Миколаївської області та скріпленого їх печатками, а також згідно квитанції від 30.10.2020 № ПН 523 на суму 12000 грн. (т. 1, а.с. 116).

Ураховуючи викладене, суд визнає, що позивачем доведено понесення витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони в сумі 12000 грн.

За розрахунком суду, з урахуванням положень ст. 129 ГПК України, відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача підлягають витрати на підготовку експертного висновку в сумі 7303 грн. 71 коп. (419745 грн. 30 коп./ 255419 грн. 04 коп.= 1,643; 12000/1,643=7303 грн. 71 коп.).

Щодо витрат позивача на отримання професійної правничої допомоги представником позивача у судовому засіданні заявлено про намір подання доказів на підтвердження понесення цих витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

У судовому засіданні 21.07.2021, згідно ч. 1 ст. 240 ГПК України, оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Керуючись ст.ст. 232, 233, 236-238 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов фізичної особи-підприємця Салошина Олексія Володимировича задовольнити частково.

2. Стягнути з комунального підприємства Миколаївської міської ради "Миколаївелектротранс", вул. Андрєєва-Палагнюка, 17, м. Миколаїв, 54020, ідентифікаційний код 03328468, на користь фізичної особи-підприємця Салошина Олексія Володимировича, АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , збитки у загальній сумі 255419 грн. 04 коп., із яких:

7095 грн. 35 коп. - збитки зі сплати орендної плати згідно договору оренди окремого індивідуально визначеного майна від 01.08.2016 № 115 від 01.08.2016, завданих підприємцю Салошину через неможливість користування об?єктом оренди за період з червня 2018 року по серпень 2019 року;

15194 грн. 40 коп. ? збитки зі сплати компенсації податку на землю згідно договору компенсації земельного податку від 01.08.2016 № 116, завданих підприємцю Салошину через неможливість користування об?єктом оренди за період з червня 2018 року по серпень 2019 року;

23745 грн. 83 коп. ? збитки, завдані позивачу через необхідність виплати заробітних плат працівникам позивача під час вимушеного простою та сплати передбачених законодавством відповідних зборів і внесків;

209383 грн. 46 коп. ? упущена вигода підприємця Салошина за період неможливості користування об?єктом оренди з липня 2018 року по серпень 2020 року,

а також грошові кошти на відшкодування витрат на оплату позовної заяви судовим збором у сумі 3831 грн. 29 коп. та грошові кошти на відшкодування витрат на підготовку експертного висновку в сумі 7303 грн. 71 коп.

3. У задоволенні решти вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Південно-Західного апеляційного господарського суду через Господарський суд Миколаївської області протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено та підписано 28.07.2021.

Суддя Т.М. Давченко