ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" липня 2021 р. Справа№ 910/20739/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коротун О.М.

суддів: Майданевича А.Г.

Суліма В.В.

за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «РВС Банк»

на рішення Господарського суду міста Києва від 08.04.2021 (повний текст складено 13.04.2021)

у справі № 910/20739/20 (суддя - Борисенко І.І.)

за позовом Військового прокурора Київського гарнізону в інтересах Міністерства оборони України

до Приватного акціонерного товариства «РВС Банк»

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Приватного акціонерного товариства «Камвольно-суконна компанія «Чексіл»

про стягнення 118 577, 10 грн,

УСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

1. Короткий зміст заявлених вимог

Військовий прокурор Київського гарнізону в інтересах Міністерства оборони України звернувся до Господарського суду міста Києва з позовною заявою про стягнення з Приватного акціонерного товариства «РВС Банк» на користь позивача 118 577,10 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що всупереч умов укладеного між Міністерством оборони України і Приватним акціонерним товариством "Камвольно-суконна компанія "Чексіл" (далі-третя особа) договору про поставку товарів для державних потреб матеріально-технічних засобів речової служби (за кошти Державного бюджету України) № 286/3/18/285 від 25.09.2018 останній не виконав роботи у визначений договором строк.

2. Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Господарського суду міста Києва від 08.04.2021 позовні вимоги військового прокурора Київського гарнізону задоволено повністю. Стягнуто з ПАТ «РВС Банк» на користь Міністерства оборони України 118 577, 10 грн основного боргу. Стягнуто з ПАТ «РВС Банк» на користь Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону 2 102, 00 грн судового збору.

При цьому суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач прострочив виконання зобов`язання по сплаті суми гарантії, а тому з нього на користь позивача відповідно до вимог ст. 563 ЦК України стягнув 118 577, 10 грн. боргу за банківською гарантією.

3. Надходження апеляційної скарги на розгляд Північного апеляційного господарського суду та межі апеляційного перегляду рішення суду

Не погодившись з ухваленим рішенням, ПАТ «РВС Банк» 29.04.2021 (згідно з відтиском штемпеля відділення поштового зв`язку) звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 08.04.2021 та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Північний апеляційний господарський суд визнав подані матеріали достатніми для відкриття апеляційного провадження. Заперечень проти відкриття апеляційного провадження на час постановлення ухвали до суду не надійшло.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 31.05.2021 було відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «РВС Банк» на рішення Господарського суду міста Києва від 08.04.2021 у справі № 910/20739/20; призначено до розгляду апеляційну скаргу у порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників.

4. Вимоги апеляційної скарги та короткий зміст наведених в ній доводів

Так, скаржник вважає, що рішення суду першої інстанції було прийнято з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм права.

Апелянт у своїй скарзі повністю заперечує вимоги позову, та не погоджується з рішенням місцевого господарського суду, посилаючись на відсутність підстав для виплати гарантійного платежу з огляду на неналежне представлення вимоги, а саме відсутності необхідних реквізитів пред`явленої вимоги, зокрема: підпису належним чином уповноваженої особи та печатки установи. А також відсутність сукупності порушень принципалом забезпеченого договору, за яких настає обов`язок з виплати платежу.

А тому скаржник просив апеляційну скаргу у даній справі задовольнити, рішення місцевого господарського суду скасувати з прийняттям нового рішення про відмову в позові повністю.

20.07.2021 на адресу суду апеляційної інстанції надійшли письмові пояснення від апелянта, які фактично за змістом дублюють доводи апеляційної скарги.

5. Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу

18.06.2021 на адресу суду апеляційної інстанції надійшов відзив на апеляційну скаргу.

Позивач у поданому відзиві проти доводів апеляційної скарги заперечує, вважає їх не обґрунтованими та просив апеляційну скаргу у даній справі залишити без задоволення. При цьому сторона зазначила, що, враховуючи зміст довіреностей, виданих на ім`я Гулевича В.В., останній мав необхідних обсяг повноважень для підписання вимоги, а тому доводи апелянта в цій частині є необґрунтованими. Також позивач зазначив про доведення факту порушення третьою особою своїх зобов`язань, що підтверджується рішенням суду.

Таким чином, відповідач просив враховувати доводи, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення місцевого господарського суду - без змін.

6. Фактичні обставини, неоспорені сторонами, встановлені судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції

Як правомірна зазначено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 25.09.2018 між Міністерством оборони України (замовником) і Приватним акціонерним товариством "Камвольно-суконна компанія "Чексіл" (постачальником) укладено договір про поставку товарів для державних потреб матеріально-технічних засобів речової служби (за кошти Державного бюджету України) № 286/3/18/285.

Відповідно до п. 1.1 договору постачальник зобов`язується у 2018 році поставити замовнику натуральні тканини (19210000-1) (Тканина костюмна камвольна напіввовняна захисного та синього кольору: 1) Тканина костюмна камвольна напіввовняна захисного кольору, тип 2; 2) Тканина костюмна камвольна напіввовняна захисного кольору, тип 1; 3) Тканина костюмна камвольна напіввовняна синього кольору тип 2; 4) Тканина костюмна камвольна напіввовняна синього кольору тип 1 (товар), а замовник - забезпечити приймання та оплату товару в асортименті, кількості, у строки (терміни), вказані у цьому договорі.

Номенклатура товару, передбаченого до поставки за договором, вимоги згідно яких виготовляється товар, строки (терміни) виконання договору, визначаються наведеною у п. 1.2. договору №286/3/18/285 про поставку для державних потреб матеріально-технічних засобів речової служби (за кошти Державного бюджету України) від 25.09.2018, специфікацією, згідно з якою:

1) Тканина костюмна камвольна напіввовняна захисного кольору, тип 2, у кількості 5000 м вартістю 1391750,00 грн. підлягає поставці до 15.11.2018 включно;

2) Тканина костюмна камвольна напіввовняна захисного кольору, тип 1, у кількості 500 м вартістю 139175,00 грн. підлягає поставці до 15.11.2018 включно;

3) Тканина костюмна камвольна напіввовняна синього кольору тип 2, у кількості 1300 м вартістю 361855,00 грн. підлягає поставці до 15.11.2018 включно;

4) Тканина костюмна камвольна напіввовняна синього кольору тип 1, у кількості 300 м вартістю 83505,00 грн. підлягає поставці до 15.11.2018 включно.

Таким чином, за вказаною специфікацією постачальник (відповідач) зобов`язаний був поставити замовнику (позивачу) 7100 м тканини, загальною вартістю 2371542,00 грн., до 15.11.2018 включно.

Судом першої інстанції правомірно зауважено, що за умовами п. 1.2. договору постачальник зобов`язаний був поставити замовнику 7100 м тканини до 15.11.2018 включно, але фактично здійснив поставку лише 18.12.2018, а тому суд першої інстанції дійшов висновку, що свої зобов`язання щодо поставки товару постачальник виконав з порушенням встановлених термінів постачання товару.

Виконання Приватним акціонерним товариством "Камвольно-суконна компанія "Чексіл" зобов`язань за вказаним договором було забезпечене виданою Приватним акціонерним товариством "РВС Банк" банківською гарантією № 5869-18Г від 13.09.2018 на суму 118 577,10 грн. Строк дії гарантії встановлений до 01.02.2019.

Зі змісту гарантії слідує, що банк зобов`язався сплатити на користь позивача суму цієї гарантії у випадку невиконання (неналежного виконання) третьою особою своїх зобов`язань за договором про поставку товарів для державних потреб матеріально-технічних засобів речової служби (за кошти Державного бюджету України) № 286/3/18/285. Зобов`язався безвідклично та безумовно виплатити позивачу суму, що складає 118 577,10 грн., протягом 5-ти робочих днів після одержання письмової вимоги позивача, в якій стверджується про невиконання (неналежне виконання) третьою особою своїх зобов`язань за договором про закупівлю.

Позивач також в суді першої інстанції зазначив, що рішенням Господарського суду Чернігівської області від 06.02.2020 у справі № 927/947/19, яке набрало законної сили, стверджується факт виконання третьою особою обов`язку за договором про поставку товарів для державних потреб матеріально-технічних засобів речової служби (за кошти Державного бюджету України) № 286/3/18/285 з порушенням встановлених термінів постачання товару.

Судом першої інстанції також встановлено, що банк отримав від Міністерства оборони України вимогу №286/6/637 від 29.01.2019 щодо перерахування коштів за Гарантією у сумі 118 577, 10 грн. Однак вказана вимоги залишилась без задоволення.

У зв`язку з чим позивач звернувся до відповідача з позовом про стягнення суми гарантії у розмірі 118 577,10 грн.

ПОЗИЦІЯ ПІВНІЧНОГО АПЕЛЯЦІЙНОГО ГОСПОДАРСЬКОГО СУДУ

7. Мотиви, з яких виходить Північний апеляційний господарський суд, та застосовані ним положення законодавства

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно частини першої статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що правовідносини між сторонами у даній справі виникли на підставі банківської гарантії. Особливості регулювання цих правовідносин визначено, зокрема, параграфом 4 глави 49 Цивільного кодексу України, положеннями глави 22 Господарського кодексу України, Положенням про порядок здійснення банками операцій за гарантіями в національній та іноземних валютах, затвердженого постановою правління Національного банку України від 15.12.2004 № 639, Уніфікованими правилами міжнародної торгової палати для гарантій за першою вимогою 1992 року.

Статтею 200 Господарського кодексу України визначено, що гарантія є специфічним засобом забезпечення виконання господарських зобов`язань шляхом письмового підтвердження (гарантійного листа) банком, іншою кредитною установою, страховою організацією (банківська гарантія) про задоволення вимог управненої сторони у розмірі повної грошової суми, зазначеної у письмовому підтвердженні, якщо третя особа (зобов`язана сторона) не виконає вказане у ньому певне зобов`язання, або настануть інші умови, передбачені у відповідному підтвердженні. Зобов`язання за банківською гарантією виконується лише на письмову вимогу управненої сторони.

Водночас ст. 546 Цивільного кодексу України визначено види забезпечення виконання зобов`язання.

Зокрема, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання.

Згідно зі ст. 560 Цивільного кодексу України за гарантією банк, інша фінансова установа, страхова організація (гарант) гарантує перед кредитором (бенефіціаром) виконання боржником (принципалом) свого обов`язку. Гарант відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

У розумінні даної статті, гарантія за своєю правовою природою є самостійним правочином, який не залежить від зобов`язань, встановлених основним договором, на якому вона заснована, тому Гарант жодним чином не пов`язаний таким договором, незважаючи на те, що посилання на них міститься у тексті Гарантії.

Суд зазначає, що неустойка і банківська гарантія є різними способами захисту прав та законних інтересів суб`єктів господарювання, різними засобами забезпечення виконання господарських зобов`язань. Зазначені способи мають різну правову природу і не є взаємовиключними. Сплата коштів кредитору гарантом і сплата штрафних санкцій боржником не належать до одного виду відповідальності.

Крім того, у п.11.2. договору поставки зазначено, що підставою для повернення забезпечення виконання договору є виконання постачальником всіх умов договору у повному обсязі стосовно асортименту, якості, кількості та строків і виключно за цінами згідно положень цього договору.

Таким чином, можливість стягнення з відповідача неустойки за порушення строків поставки товару за договором не ставиться у залежність від реалізації позивачем свого права на звернення стягнення за банківською гарантією. Крім того, положення договору не містять застережень про пріоритетність у застосуванні або можливість взаємного зарахування цих способів забезпечення виконання зобов`язань.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 21 грудня 2018 року у справі № 908/7/18.

Зобов`язання гаранта перед бенефіціаром обмежується сумою гарантії, а сплата кредиторові суми, на яку видано гарантію, припиняє зобов`язання гаранта перед кредитором (ч. 1 ст. 56, п. 1 ч. 1 ст. 568 Цивільного кодексу України).

Згідно до ст. 561 Цивільного кодексу України гарантія діє протягом строку на який вона видана. Гарантія є чинною від дня її видачі, якщо в ній не встановлено інше.

Згідно з ч. 2, 4 ст. 563 Цивільного кодексу України вимога кредитора до гаранта про сплату грошової суми відповідно до виданої ним гарантії пред`являється у письмовій формі. До вимоги додаються документи, вказані в гарантії. Кредитор може пред`явити вимогу до гаранта в межах строку, встановленого у гарантії, на який її видано.

Відповідно до умов банківської гарантії, Приватне акціонерне товариство «РВС Банк» безвідклично та безумовно зобов`язалося виплатити бенефіціару 118 577, 10 грн, після одержання письмової вимоги бенефіціара, в якій стверджується про те, що принципал (Приватне акціонерне товариство «Камвольно-суконна компанія «Чексіл») не виконав (неналежним чином виконав) свої зобов`язання щодо якості, кількості, строків постачання товару відповідно до договору.

Відповідно до ч. 2 ст. 564 Цивільного кодексу України, гарант повинен розглянути вимогу кредитора разом з доданими до неї документами в установлений у гарантії строк, а у разі його відсутності - в розумний строк і встановити відповідність вимоги та доданих до неї документів умовам гарантії.

Судом першої інстанції встановлено, що Банк отримав від Міністерства оборони України вимогу №286/6/637 від 29.01.2019 щодо перерахування коштів за Гарантією у сумі 118 577, 10 грн. Проте, зазначена вимога №286/6/637 від 29.01.2019 залишена відповідачем без задоволення.

Факт отримання відповідачем вказаної вимоги визнаний ним у відзиві. При цьому, листом відповідачем було повідомлено позивача про неможливість задоволення направленої вимоги. Вказана обставина не заперечувалась та не була спростована відповідачем ні в суді першої інстанції, ані в суді апеляційної інстанції.

Водночас, суд апеляційної інстанції зазначає, що Приватним акціонерним товариством «Камвольно-суконна компанія «Чексіл» порушено зобов`язання за договором поставки, що встановлено у справі № 927/947/19 та згідно зі ст. 75 ГПК України не підлягає доведенню.

При цьому відповідно до рішення від 06 лютого 2020 року у справі № 927/947/19 було встановлено, що за умовами пункту 1.2. договору №286/3/18/285 про поставку для державних потреб матеріально-технічних засобів речової служби (за кошти Державного бюджету України) від 25.09.2018 сторони погодили, що постачальник (відповідач) зобов`язаний був поставити замовнику (позивачу) товар (тканину) до 15.11.2018 включно, а фактично поставка була здійснена 18.12.2018, відповідно прострочка оплати виникла в період з 16.11.2018 по 17.08.2018 і становить 32 дні.

Таким чином, обставини, встановлені в рішенні від 06 лютого 2020 року у справі № 927/947/19 згідно зі ст. 75 ГПК України мають преюдиційне значення для розгляду даної справи. А тому суд апеляційної інстанції відхиляє доводи апелянта про відпустіть порушень третьою особою зобов`язань в частині поставки товару та приймає доводи позивача в цій частині, викладені у відзиві на апеляційну скаргу та письмових поясненнях. А тому позивач обґрунтовано звернувся з позовом про стягнення гарантії.

Судом першої інстанції правомірно встановлено, що вимога №286/6/637 від 29.01.2019 підписана директором Департаменту державних закупівель та постачання матеріальних ресурсів Міністерства оборони України - Гулєвичем В.

На думку відповідача, додана до вимоги копія довіреності на ім`я Гулевича В.В. була засвідчена з порушенням Національного стандарту України ДСТУ 4163-2003.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з такими доводами апелянта з урахуванням наступного.

Як слідує зі змісту довіреності від 17.12.2018 № 220/569/Д, Гулевичу В.В. надано повноваження на підписання від імені Міністерства оборони України вимог щодо стягнення (повернення) забезпечення тендерної та/або цінової пропозицій, стягнення забезпечення виконання договорів та укладення договорів (додаткових угод) на закупівлю продукції (товарів), майна (обладнання) продовольчої, речової та служби пально-мастильних матеріалів, виконання робіт, надання послуг відповідно до бюджетних асигнувань на 2019 рік на централізовану оплату за бюджетними програмами.

Відтак, визначені даною довіреністю повноваження Гулевича В.В. обмежені щодо бюджетних асигнувань на 2019 рік лише в частині укладення договорів (додаткових угод) на закупівлю товарів, послуг тощо. Повноваження щодо підписання від імені Міністерства оборони України вимог щодо стягнення (повернення) забезпечення тендерної та/або цінової пропозицій жодних обмежень по року бюджетних асигнувань не містять.

Більш того, Міністерство оборони України звернулось до ПрАТ "РВС БАНК" з вимогою від №286/6/637 від 29.01.2019 щодо сплати гарантійного платежу у розмірі 118 577, 10 у межах строку дії гарантії, що встановлений до 31.12.2019.

Щодо порушення національного стандарту України ДСТУ 4163-2003 при складенні довіреності, суд апеляційної інстанції зазначає, що враховуючи наявність у довіреностях положень про повноваження на здійснення інших дій, пов`язаних з виконанням повноважень на підписання від імені позивача вимог щодо стягнення (повернення) забезпечення тендерної та/або цінової пропозиції, стягнення забезпечення виконання договорів, а також те, що ані вимоги п. 5.27 національного стандарту ДСТУ 4163-2003, ані положення чинного законодавства не містять обмежень повноважень на засвідчення копій документів, колегія суддів зазначає, що відповідачем безпідставно відхилено вимогу позивача з посиланням на відсутність у Гулевича В.В. повноважень на засвідчення копій документів.

Таким чином, дослідивши зміст та обсяг повноважень підписанта за вказаною вимогою, посилання відповідача як на підставу відмови у виплаті коштів за виданою банківською гарантією - неналежним чином засвідчену копію довіреності на ім`я Гулевич В.В , є формальною підставою для відмови, тобто нічим іншим як спробою уникнути сплати суми банківської гарантії, оскільки наявна в матеріалах справи довіреність містить необхідний обсяг повноважень для підписання вимоги.

Таким чином, доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, відхиляються судом апеляційної інстанції як підстава для скасування рішення місцевого господарського суду, оскільки є необґрунтованими та спростовуються матеріалами справи та вищевстановленим.

8. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Відповідно до ч. 2 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду, про необґрунтованість заявлених до стягнення позивачем позовних вимог.

Таким чином, на підставі ст. 2, 269, 270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276 ГПК України - суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність залишення апеляційної скарги у даній справі без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

9. Судові витрати

З урахуванням відмови в задоволенні апеляційної скарги по суті, понесені судові витрати за розгляд справи в суді апеляційної інстанції (судовий збір) покладаються на скаржника в порядку ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст. 2, 129, 269, 270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276, 281, 282 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «РВС Банк» на рішення Господарського суду міста Києва від 08.04.2021 у справі № 910/20739/20 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 08.04.2021 у справі № 910/20739/20 - залишити без змін.

3. Судові витрати, у зв`язку з переглядом рішення у суді апеляційної інстанції, покласти на Приватне акціонерне товариство «РВС Банк».

4. Матеріали справи № 910/20739/20 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та, за загальним правилом, не підлягає оскарженню до Верховного Суду крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Головуючий суддя О.М. Коротун

Судді А.Г. Майданевич

В.В. Сулім