УХВАЛА

22 липня 2021 року

м. Київ

Справа № 922/4171/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Баранець О.М. - головуючий, Кібенко О.Р., Стратієнко Л.В.,

розглянувши матеріали касаційної скарги Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»

на рішення Господарського суду Харківської області

у складі судді Буракової А.М.

від 15.03.2021

та постанову Східного апеляційного господарського суду

у складі колегії суддів: Гребенюк Н.В., Зубченко І.В., Медуниця О.Є.

від 25.05.2021

за позовом Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Котельні лікарняного комплексу»

про стягнення 3 763 177,56 грн,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Харківської області від 15.03.2021, залишеним без змін постановою Східного апеляційного господарського суду 25.05.2021, позов задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Котельні лікарняного комплексу» на користь Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» пеню у сумі 167567,50 грн., три проценти річних у сумі 150638,41 грн.; інфляційні втрати у сумі 93296,39 грн. та судовий збір у сумі 56447,66 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Провадження у справі № 922/4171/20 в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Котельні лікарняного комплексу» на користь Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» 3 184 107,76 грн основного боргу - закрито.

Суди виходили з того, що відповідачем розрахунки за поставлений природний газ проводились з порушенням умов договору. На момент пред`явлення позивачем позову до суду сума основного боргу відповідача за договором становила 3 184 107,76 грн. Під час розгляду справи відповідачем було сплачено позивачу за договором 3 184 107,76 грн, що підтверджено долученими до матеріалів справи платіжними дорученнями: у зв?язку з чим судом провадження у справі в частині стягнення з відповідача на користь позивача суми основного боргу у розмірі 3184107,76 грн закрито на підставі пункту 2 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку з відсутністю предмету спору.

З врахуванням наведеного, керуючись положеннями статті 625 Цивільного кодексу України, суди визнали обґрунтованими позовні вимоги щодо стягнення трьох відсотків річних в сумі 150 638,41 грн та інфляційних втрат у сумі 93 296,39 грн за порушення відповідачем умов договору № 1421/18-БО-32 постачання природного газу від 05.10.2018.

Також суди зазначили, що розрахунок пені у сумі 335 135,00 грн є правильним, однак ураховуючи клопотання відповідача про зменшення штрафних санкцій та право суду - зменшили розмір пені на 50%.

При зменшенні розміру пені на 50% суди врахували майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні, та баланс їх інтересів; врахували, що природний газ, що постачається за договором від 05.10.2018 №1421/18-БО-32 використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами/організаціями; відсутність в матеріалах справи доказів понесення позивачем збитків внаслідок порушення відповідачем умов договору; ступінь виконання зобов`язання боржником (погашення суми основного боргу під час розгляду справи у суді першої інстанції); нетривалі періоди прострочення, та виходячи із загальних засад, встановлених статтею 3 Цивільного кодексу України, а саме: справедливості, добросовісності та розумності, дійшли висновку про застосування частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України, частини 1 статті 233 Господарського кодексу України та зменшення розміру нарахованої позивачем пені на 50%, тобто до 167 567,50 грн.

Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» звернулося з касаційною скаргою на судові рішення, у якій просить їх скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення пені у сумі 167 567,50 грн та прийняти нове рішення в цій частині про задоволення позовних вимог.

Вивчивши касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з таких мотивів.

Відповідно до пункту 5 частини 2 статті 290 Господарського процесуального кодексу України у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 287 цього Кодексу підстави (підстав). У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини 2 статті 287 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У касаційній скарзі Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» зазначає, що суди неправильно застосували статтю 233 Господарського кодексу України та статі 549- 552, 599, 625 Цивільного кодексу України, без урахування висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 04.05.2018 у справі № 908/1453/14 та від 12.06.2018 у справі № 922/1010/16 та не врахували інтереси позивача.

Верховний Суд відхиляє доводи, викладені у касаційній скарзі щодо неврахування судами інтересів позивача, оскільки вони не стосуються неправильного застосування судами норм матеріального права, а фактично є незгодою з висновками судів, які зроблені у справі, що переглядається, відповідно до встановлених конкретних обставин справи, що формують зміст спірних правовідносин. Водночас, відповідно до статті 300 Господарського процесуального кодексу України, вирішення цих питань не в компетенції суду касаційної інстанції.

При цьому, існує сформована стала практика суду касаційної інстанції щодо застосування норм матеріального права у подібних правовідносинах, а саме - у спорах про стягнення заборгованості з комунальних підприємств за поставлений природний газ (у постановах Верховного Суду від 05.03.2020 у справі № 902/484/19, від 12.02.2020 у справі № 916/2259/18, від 05.08.2019 у справі № 916/2292/18, від 03.07.2019 у справі № 914/1517/18 з урахуванням фактичних обставин у кожній справі).

Касаційний господарський суд не погоджується з твердженнями скаржника про неврахування судами попередніх інстанцій висновку у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 04.05.2018 у справі №908/1453/14 та від 12.06.2018 у справі № 922/1010/16 з огляду на наступне.

У постанові від 04.05.2018 у справі № 908/1453/14 суд касаційної інстанції погодився з висновками судів попередніх інстанцій щодо відмови відповідачу у задоволенні клопотання про зменшення розміру пені до 90%, нарахованої у зв`язку з простроченням оплати за спожиту фактичну електричну енергію. При цьому, суд касаційної інстанції виходив із встановлених судами попередніх інстанцій обставин справи щодо майнового стану позивача та відповідача, а також обставин наявності заборгованості позивача по заробітній платі та податковий борг.

Верховний Суд зазначає, що судові рішення у справі № 908/1453/14 прийняті за результатами дослідження обставин справи, які є відмінними від обставин у справі № 922/4171/20.

У постанові Верховного Суду від 12.06.2018 у справі №922/1010/16, на яку також посилається скаржник, Верховний Суд не вирішував питання щодо зменшення пені за клопотанням сторони. Верховний Суд у справі № 922/1010/16 акцентував увагу на тому, що споживач за договором постачання природного газу не обмежується при здійсненні розрахунків з постачальником лише застосуванням рахунків зі спеціальним режимом використання та не обмежений у способах виконання своїх зобов`язань за договором, та погодився з позицією суду апеляційної інстанції про те, що позивач має право на стягнення пені, нарахованої на заборгованість відповідача, що виникла поза межами спільних протокольних рішень, та в межах 6-місячного строку нарахування пені, передбаченої статтею 232 Господарського кодексу України.

Суд виходить з того, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи із інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначного прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (у тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності в законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Водночас, висновок суду щодо необхідності зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню з відповідача, повинен ґрунтуватися, крім викладеного, також на загальних засадах цивільного законодавства, якими є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність.

Верховний Суд також дійшов висновку, що застосоване у частині 3 статті 551 Цивільного кодексу України та статті 233 Господарського кодексу України словосполучення «суд має право» та «може бути зменшений за рішенням суду» свідчить про те, що саме суди першої та апеляційної інстанцій користуються певною можливістю розсуду щодо зменшення розміру штрафних санкцій (неустойки), оцінюючи розмір збитків та інші обставини, які мають істотне значення. Натомість, вирішення цих питань не відноситься до повноважень Верховного Суду, завдання якого полягає лише у перевірці правильності застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права на підставі встановлених фактичних обставин справи (постанови Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 916/2259/18, від 24.02.2020 у справі № 917/686/19, від 26.02.2020 у справі № 922/1608/19, від 15.04.2020 у справі № 922/1607/19).

Згідно з пунктом 5 частини 1 статті 293 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі на судове рішення, зазначене у пунктах 1,4 частини першої статті 287 цього Кодексу, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).

З огляду на те, що суд апеляційної інстанції правильно переглянув судове рішення у справі № 922/4171/20 відповідно до висновків Верховного Суду щодо застосування норм статей 233 Господарського кодексу України та 551 Цивільного кодексу України у подібних правовідносинах, що викладені у раніше прийнятих постановах, і підстави для відступлення від цих висновків у межах цієї справи відсутні, як і від висновків, що сформульовані у постанові Верховного Суду від 04.05.2018 у справі №908/1453/14 та №922/1010/16, на які посилається скаржник, Верховний Суд відмовляє у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою згідно з пунктом 5 частини 1 статті 293 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись нормами статті 234, пунктом 5 частини 1 статті 293 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

У Х В А Л И В:

1. Відмовити у відкритті касаційного провадження у справі № 922/4171/20 за касаційною скаргою Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» на рішення Господарського суду Харківської області від 15.03.2021 та постанову Східного апеляційного господарського суду від 25.05.2021.

2. Касаційну скаргу Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» на рішення Господарського суду Харківської області від 15.03.2021 та постанову Східного апеляційного господарського суду від 25.05.2021 у справі № 922/4171/20 разом з доданими до неї матеріалами направити скаржнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Головуючий О. Баранець

Судді О. Кібенко

Л. Стратієнко