ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" липня 2021 р.м. ХарківСправа № 922/1609/21

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Лавренюк Т.А.

при секретарі судового засідання Калашников Г.О.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "НВП "Омега-Київ" (01010, м. Київ, вул. Івана Мазепи, 3, офіс 174, )
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Електросервісмонтаж" (61035, м. Харків, вул. Каштанова, 16, )
про та зустрічним позовом до про стягнення 2 657 093,78грн. Товариства з обмеженою відповідальністю "Електросервісмонтаж" (61035, м. Харків, вул. Каштанова, 16, ) Товариства з обмеженою відповідальністю "НВП "Омега-Київ" (01010, м. Київ, вул. Івана Мазепи, 3, офіс 174, ) розірвання договору
за участю учасників справи:

позивача за первісним позовом (відповідач за зустрічним позовом) - Григор`єва К.Є,

відповідача за первісним позовом (позивач за зустрічним позовом) - Нагорний Є.Ф.

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача 1 926 814,80грн. основного боргу, 95 085,78грн. 3% річних та 177 800,80грн. збитків від інфляції. Судові витрати зі сплати судового збору позивач просить суд покласти на відповідача.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором поставки № 2019/10/18 від 18.10.2019 в частині здійснення оплати за поставлений товар з посиланням на ст.ст.526, 530, 553-559, 610, 692, 693, 712 Цивільного кодексу України та ст.ст.175, 193, 216, 217, 265 Господарського кодексу України.

В подальшому від позивача на адресу суду надійшла заява про збільшення позовних вимог, в якій позивач просить суд стягнути з відповідача 2 330 410,80грн. основного боргу, 112 003,64грн. 3% річних та 214 679,34грн. збитків від інфляції. Судові витрати зі сплати судового збору позивач просить суд покласти на відповідача.

Заява про збільшення розміру позовних вимог прийнята судом до розгляду в судовому засіданні 27.05.2021, про що постановлено ухвалу суду із занесенням її до протоколу судового засідання та подальший розгляд справи здійснюється з урахуванням цієї заяви.

Позивачем надано попередній (орієнтовний) розрахунок витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 9 600,00грн. та зазначено, що остаточне рішення з цього питання буде прийнято за результатами розгляду справи відповідно до фактичної вартості наданої правничої допомоги.

У відзиві на первісну позовну заяву з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог, відповідач за первісним позовом проти її задоволення заперечує, посилаючись на те, що листом № 297 від 18.11.2019 змінено умови договору щодо відвантаження товару, та фактично позивачем за первісним позовом у заяві про збільшення розміру первісних позовних вимог зазначено вимогу про стягнення неустойки, яка по своїй суті не є збільшенням позовних вимог, а є новою позовною вимогою, яка ґрунтується на інших підставах, що, на думку відповідача, свідчить про одночасну зміну предмета та підстав позову.

20.05.2021 від Товариства з обмеженою відповідальністю "Електросервісмонтаж" на адресу суду надійшла зустрічна позовна заява, в якій позивач за зустрічним позовом просить суд:

- в задоволенні первісного позову відмовити;

- зустрічний позов задовольнити;

- вважати розірваним договір поставки № 2019/10/2019 від 18.10.2019, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Електросервісмонтаж" та Товариством з обмеженою відповідальністю "НВП "Омега-Київ";

- судові витрати покласти на відповідача за зустрічним позовом.

Зустрічні позовні вимоги обґрунтовані тим, що сторони не дійшли домовленості щодо усіх істотних умов майбутнього договору поставки, а саме щодо вимог стосовно технічних умов та гарантійних зобов`язань, яким повинен відповідати поставлений товар, обов`язковість яких визначена п.1.1, п.2.2 договору, та як наслідок невідповідність якості поставленого товару, з посиланням на ст.ст.207, 615, 638, 651, 652, 654, 666 Цивільного кодексу України, ст.ст.181, 193 Господарського кодексу України.

Ухвалою суду від 21.05.2021, після усунення недоліків, зустрічний позов прийнято до спільного розгляду з первісним позовом та об`єднано вимоги за зустрічним позовом в одне провадження з первісним позовом.

У відзиві на зустрічну позовну заяву відповідач за зустрічним позовом зустрічні позовні вимоги вважає безпідставними, посилаючись на те, що договір поставки у повній мірі відображає дійсну волю сторін щодо виникнення у них певного обсягу прав та обов`язків, сторонами узгоджено предмет договору, перелік, кількість та ціну товару, порядок оплати та поставки. На підставі викладеного просить суд в задоволенні зустрічного позову відмовити.

Хід розгляду справи викладений в попередніх ухвалах суду.

08.07.2021 в підготовчому засіданні без виходу до нарадчої кімнати судом постановлено ухвалу із занесенням її до протоколу судового засідання про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

Представник позивача за первісним позовом (відповідач за зустрічним позовом) в судовому засіданні 16.07.2021 первісний позов з урахуванням збільшення розміру позовних вимог підтримує, просить суд його задовольнити в повному обсязі. Проти зустрічного позову заперечує, вважає його безпідставним, просить суд в його задоволенні відмовити.

Представник відповідача за первісним позовом (позивач за зустрічним позовом) зустрічний позов підтримує, просить суд його задовольнити, в задоволенні первісного позову просить відмовити з підстав викладених у відзиві.

З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи, суд встановив наступне.

18.10.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю НВП Омега-Київ (позивач за первісним, відповідач за зустрічним позовом) та Товариством з обмеженою відповідальністю Електросервісмонтаж (відповідач за первісним, позивач за зустрічним позовом) укладено договір поставки № 2019/10/18 (далі договір), відповідно до умов якого позивач за первісним позовом зобов`язався поставити, а відповідач за первісним позовом прийняти та оплатити продукцію для АЕС, іменовану далі Товар, в кількості, асортименті, за цінами, технічними умовами і в терміни, які вказані в специфікаціях, що є невід`ємною частиною даного договору.

Порядок приймання товару по кількості та якості регулюється чинним законодавством (п.3.4 договору).

У розділі 4 договору сторони визначили ціну поставляємого товару, яка вказується в специфікаціях. Загальна сума договору визначається загальною вартістю поставленого товару відповідно до специфікацій, що додаються до договору та є його невід`ємними частинами.

За умовами п.5.3 договору відповідач за первісним позовом взяв на себе зобов`язання провести оплату за товар шляхом здійснення попередньої оплати в розмірі 30% від загальної вартості товару, вказаної в кожній окремій специфікації протягом 5 банківських днів з моменту підписання договору або специфікації та/або надання рахунку на оплату; наступні 70% від загальної вартості товару, вказаної в кожній окремій специфікації, відповідач за первісним позовом зобов`язався сплатити після повідомлення про готовність товару до відвантаження протягом п`яти банківських днів.

На виконання умов договору між сторонами складено та підписано специфікацію № 1, в якій сторони погодили найменування товару, технічні умови, одиницю виміру, кількість поставляємого товару, ціну, а також термін поставки товару.

Так, за умовами специфікації, яка є невід`ємною частиною договору, сторони погодили, що поставка товару позивачем за первісним позовом здійснюється протягом 90 календарних днів з моменту отримання попередньої оплати в розмірі 30% від загальної вартості специфікації. Допускається поставка товару партіями та дострокова поставка.

Відповідач за первісним позовом на виконання умов договору 21.10.2019 здійснив передплату у розмірі 1 405 033,20грн., що відповідає 30% вартості узгодженої партії товару.

23.10.2019 позивач за первісним позовом листом за вих. № 271 попередив відповідача за первісним позовом про готовність до відвантаження частини товару на загальну суму 3 371 688,00грн.

Листом від 23.10.2019 (вих. № 339) відповідач за первісним позовом підтвердив про готовність отримання товару за адресою: Приватне акціонерне товариство Техенерго, відділення нової пошти № 1 м. Южноукраїнськ Миколаївської області з проханням здійснити відправлення товару за власні кошти.

24.10.2019 відповідач за первісним позовом на підставі довіреності № 334 від 24.10.2019 отримав товар, а саме: прилад вимірювальний цифровий ПВЦ-01/3М АС у кількості 12 шт. на загальну суму 3 371 688,00грн., що підтверджується видатковою накладною № 81 від 24.10.2019.

Крім того, позивач за первісним позовом 28.10.2019 листом за вих. № 280 попередив відповідача за первісним позовом про готовність до відвантаження частини товару на загальну суму 908 160,00грн. та відповідно до листа відповідача за первісним позовом № 343 від 28.10.2019 здійснив чергову часткову поставку на вказану суму.

Товар, а саме: датчик рівня ДР-02/1АС (L=5000 мм) в кількості 4 шт. на загальну суму 170 340,00грн., сигналізатор граничних опорів СГО-01-Е АС в кількості 4 шт. на загальну суму 265 440,00грн. та перетворювач термоелектричний комбінований ПТК-01АС-1ТОП-Рt100/В-5000/30/8, 0-СП3О 423135.001-4151, В.23/В.19 в кількості 12 шт. на загальну суму 331 020,00грн. отримано відповідачем за первісним позовом за довіреністю № 343 від 28.10.2019, що підтверджується видатковою накладною № 82 від 29.10.2019.

Видаткові накладні підписані відповідачем за первісним позовом без будь-яких зауважень та заперечень.

Всього позивачем за первісним позовом поставлено відповідачу за первісним позовом товар на суму 4 279 848,00грн.

На виконання умов договору відповідач за первісним позовом окрім суми попередньої оплати в розмірі 30% - 1 405 033,20грн., 18.12.2019 здійснив оплату товару в розмірі 300 000,00грн., 16.01.2020 300 000,00грн., 21.01.2020 148 000,00грн. та 04.09.2020 200 000,00грн.

Всього відповідачем за первісним позовом сплачено товару на загальну суму 2 353 033,20грн.

Різниця між отриманим та сплаченим відповідачем за первісним позовом товаром складає 1 926 814,80грн.

Оскільки відповідач за первісним позовом повністю не сплатив за отриманий ним товар, а також не отримав та не сплатив за товар, про готовність якого до відвантаження його було повідомлено листом за вих. № 295 від 18.11.2019, позивач за первісним позовом звернувся з відповідним позовом до суду.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд керується наступним.

Відповідно до ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають зокрема з договорів. Аналогічні положення також закріплені в ст.ст.173-175 Господарського кодексу України.

Частиною 1 ст.193 Господарського кодексу України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

За приписами ст.ст.627,628 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, зміст договору складається з умов, які визначаються на розсуд та за погодженням сторін, та умов, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до вимог ст.ст.525, 526, 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами, а зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

За своєю правовою природою укладений між сторонами договір є договором поставки, за яким одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму (ч.1 ст.265 Господарського кодексу України).

До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу (ч.6 ст.265 Господарського кодексу України).

Так, відповідно до ч. 1 ст.692 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Як вже було встановлено судом, відповідач за первісним позовом взяв на себе зобов`язання здійснити остаточний розрахунок за товар протягом 5 банківських днів після повідомлення про готовність товару до відвантаження.

З наявного в матеріалах справи листування між сторонами, судом встановлено, що відповідачем за первісним позовом були отримані повідомлення про готовність товару до відвантаження, що підтверджується листами за вх. № 339 від 23.10.2019 та № 343 від 28.10.2019, в яких відповідач за первісним позовом з посиланням на листи про готовність № 271 від 23.10.2019 та № 280 від 28.10.2019 просив поставити товар за власні кошти.

Даний факт відповідачем за первісним позовом не спростований.

Проте, відповідач за первісним позовом, не зважаючи на отримані повідомлення про готовність товару до відвантаження, умови договору належним чином не виконав, за отриманий товар в повному обсязі не розрахувався та не надав суду жодних доказів, які б спростовували суму заявленого боргу в розмірі 1 926 814,80грн.

Факт отримання відповідачем товару на загальну суму 4 279 848,00грн. та часткової оплати товару на суму 2 353 033,20грн. підтверджується видатковими накладними, підписаним відповідачем без будь-яких зауважень та заперечень, копіями платіжних доручень, наявними в матеріалах справи.

Враховуючи фактичні обставини справи та наведені норми законодавства, відповідач за первісним позовом визнається судом таким, що прострочив виконання зобов`язання з оплати поставленого товару на суму 1 926 814,80грн.

Що стосується позовних вимог в частині стягнення суми основного боргу в розмірі 403 596,00грн., суд дійшов висновку, що вони не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

В обґрунтування позовних вимог в цій частині позивач за первісним позовом посилається на те, що остаточному розрахунку передує попередня оплата та повідомлення про готовність товару до відвантаження.

Оскільки позивач за первісним позовом звернувся до відповідача за первісним позовом з повідомленням про готовність товару до відвантаження 18.11.2019, граничний строк оплати залишку товару сплив 25.11.2019 5 робочих днів з отримання повідомлення від 18.11.2019, тому починаючи з 26.11.2019 зобов`язання відповідача за первісним позовом по оплаті товару, на думку позивача за первісним позовом, є простроченими.

Суд не погоджується з доводами позивача за первісним позовом, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Судом вбачається, що сторонами у спірному договорі (підп.5.3.2 п.5.3) погоджено строк здійснення остаточної оплати товару в розмірі 70% від загальної вартості товару після повідомлення про готовність товару до відвантаження протягом 5 банківських днів.

Позивачем за первісним позовом в обґрунтування своїх доводів надано суду лист з повідомленням про готовність товару до відвантаження за вих. № 295 від 18.11.2019, однак доказів його надсилання, або отримання відповідачем за первісним позовом суду надано не було.

Позивачем за первісним позовом даний факт не спростовано, в матеріалах справи такі докази також відсутні.

Відповідно до ч.1 ст.86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України).

Оскільки позивач за первісним позовом доказів направлення відповідачу за первісним позовом листа за вих. № 295 від 18.11.2019 про готовність товару до відвантаження не надав, такі докази в матеріалах справи також відсутні, суд дійшов висновку, що станом на день звернення позивача з первісним позовом до суду, зобов`язання відповідача по сплаті товару в розмірі 403 596,00грн. не настало, у зв`язку з чим позовні вимоги в частині стягнення з відповідача за первісним позовом 403 596,00грн. є безпідставними та такими, що задоволенню не підлягають.

Враховуючи викладене, первісні позовні вимоги в частині стягнення суми основного боргу в розмірі 2 330 410,80грн. підлягають частковому задоволенню в розмірі 1 926 814,80грн., в задоволенні первісних позовних вимог в частині стягнення 403 596,00грн. суд відмовляє.

Заперечуючи проти позову відповідач за первісним позовом посилається на те, що позивач за первісним позовом листом за вих. № 297 від 18.11.2019 повідомив відповідача за первісним позовом про зміну в односторонньому порядку умов договору щодо відвантаження товару, а саме без його оплати, чим змінив п.5.3.2 договору та разом з тим встановив інший спосіб кінцевого розрахунку та його строк.

Суд не приймає ці заперечення, оскільки відповідно до ст.654 Цивільного кодексу зміна договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Аналогічний порядок внесення змін до договору сторонами також передбачено у п.10.3 укладеного між сторонами договору.

Доказів укладання додаткової угоди про внесення змін до договору відповідачем за первісним позовом суду не надано, в матеріалах справи такі докази також відсутні.

З огляду на лист за вих. № 297 від 18.11.2019, судом вбачається, що за своєю природою цей лист є вимогою позивача за первісним позовом про сплату грошових коштів за отриманий відповідачем за первісним позовом товар саме за видатковими накладними № 81 від 24.10.2019 та № 82 від 29.10.2019, жодних пропозицій про внесення змін щодо умов здійснення поставки товару та його оплати з боку позивача за первісним позовом зроблено не було.

Суд зауважує, що за умовами договору, а саме специфікації № 1 до нього, яка є невід`ємною частиною договору поставки, сторони погодили термін поставки, а саме: 90 календарних днів з моменту отримання попередньої оплати в розмірі 30% від загальної вартості специфікації. Тобто, поставка позивачем за первісним позовом товару пов`язана з виконанням відповідачем за первісним позовом умов п.5.3.1 договору - після здійснення відповідачем за первісним позовом передплати в розмірі 30% від загальної вартості товару, що і було зроблено позивачем за первісним позовом в даному випадку.

Таким чином суд дійшов висновку, що позивачем за первісним позовом на виконання даних умов договору, у визначений сторонами строк (90 календарних днів з моменту отримання попередньої оплати в розмірі 30% від загальної вартості специфікації) належним чином виконано взяті на себе зобов`язання за договором та поставлено товар.

Що стосується посилання відповідача за первісним позовом стосовно невідповідності отриманого товару його якості, суд зазначає, що відповідачем під час отримання товару, видаткові накладні були підписані без будь-яких зауважень та заперечень. Докази того, що відповідач за первісним позовом звертався до позивача за первісним позовом з повідомленням про неякісний товар, в матеріалах справи також відсутні.

Враховуючи викладене, суд вважає заперечення відповідача за первісним позовом безпідставними, необґрунтованими та такими, що не відповідають фактичним обставинам справи.

Оскільки суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в частині стягнення 403 596,00грн., суд дійшов висновку про недоцільність надання оцінки запереченням відповідача за первісним позовом, викладеним ним стосовно даної частини позовних вимог. Однак, також вважає їх помилковими та необґрунтованими.

Що стосується позовних вимог в частині стягнення з відповідача за первісним позовом 3% річних в розмірі 95 085,78грн. та збитків від інфляції в розмірі 177 800,80грн., суд дійшов висновку, що первісні позовні вимоги в частині стягнення 3% річних підлягають задоволенню в повному обсязі, а в частині стягнення збитків від інфляції частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Статтею 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України).

На підставі зазначеного позивач за первісним позовом нарахував відповідачу за первісним позовом за період з 25.10.2019 по 19.04.2021, з урахуванням здійснених відповідачем часткових оплат, 3% річних в розмірі 95 085,78грн.

Перевіривши правомірність нарахування 3% річних, періоди та кожне нарахування окремо, суд дійшов висновку, що позивачем наданий обґрунтований розрахунок 3% річних від простроченої суми за період з 25.10.2019 по 19.04.2021 в розмірі 95 085,78грн.

Перевіривши правомірність нарахування позивачем за первісним позовом збитків від інфляції на суму 177 800,80грн., судом встановлено, що позивачем за первісним позовом невірно визначений період нарахування збитків від інфляції, а тому, здійснивши вірний розрахунок збитків від інфляції, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню в розмірі 167 824,51грн.

Що стосується позовних вимог в частині стягнення 3% річних в розмірі 16 917,86грн. та збитків від інфляції в розмірі 36 878,54грн., нарахованих на суму основного боргу в розмірі 403 596,00грн., суд зазначає, що дана вимога є похідною вимогою від вимоги про стягнення 403 596,00грн. за неоплачений відповідачем за первісним позовом товар.

Оскільки суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення суми основного боргу в розмірі 403 596,00грн., відсутні й правові підстави для задоволення позовних вимог про стягнення 3% річних в розмірі 16 917,86грн. та збитків від інфляції в розмірі 36 878,54грн.

Судові витрати зі сплати судового збору за подання первісного позову суд, відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України покладає на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Що стосується судових витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає, що дане питання буде вирішено судом після звернення позивача з відповідною заявою відповідно до ч.8 ст.129 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши зустрічний позов, суд дійшов висновку, що він не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

В обґрунтування зустрічного позову, позивач за зустрічним позовом посилається на те, що сторони не дійшли домовленості щодо усіх істотних умов майбутнього договору поставки, а саме щодо вимог стосовно технічних умов та Гарантійних зобов`язань, яким повинен відповідати поставлений товар, обов`язковість яких визначена п.1.1, п.2.2 договору, та, як наслідок, невідповідність поставленого товару якості, з посилання на норми закону, які передбачають підстави визнання договору недійсним.

Також позивач за зустрічним позовом зазначає, що між сторонами виникло зобов`язання за переддоговірними відносинами, з посиланням на ст.1212 Цивільного кодексу України.

Надаючи правову оцінку викладеним обставинам, суд керується наступним.

Предметом зустрічного позову є вимога про розірвання спірного договору.

В той же час, жодної правової підстави, з якою закон пов`язує можливість розірвання договору, позивач в своєму зустрічному позові не навів.

За приписами ч.2 ст.651 Цивільного кодексу України договір може бути розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Частиною 3 ст.13 та ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України визначено, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Оскільки позивач за первісним позовом жодної підстави для розірвання договору не навів та не обґрунтував, суд дійшов висновку, що зустрічний позов є безпідставним, необґрунтованим, та таким, що задоволенню не підлягає.

Судові витрати зі сплати судового збору за подання зустрічного позову суд, відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України покладає на позивача за зустрічним позовом.

Керуючись ст.ст.1, 4, 12, 73, 74, 76-79, 86, 123, 129, 236-238, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Первісний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "НВП "Омега-Київ" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Електросервісмонтаж" про стягнення 2 657 093,78грн. задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Електросервісмонтаж" (61035, м. Харків, вул. Каштанова, 16, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "НВП "Омега-Київ" (01010, м. Київ, вул. Івана Мазепи, 3, офіс 174, ) - 1 926 814,80грн. основного боргу, 95 085,78грн. 3% річних, 167 824,51грн. збитків від інфляції, 32 845,88грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В задоволенні позовних вимог в частині стягнення суми основного боргу в розмірі 403 596,00грн., 3% річних в розмірі 16 917,86грн. та збитків інфляції в розмірі 46 854,83грн. відмовити.

В задоволенні зустрічного позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Електросервісмонтаж" до Товариства з обмеженою відповідальністю "НВП "Омега-Київ" про розірвання договору відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дане рішення може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення шляхом подання апеляційної скарги до Східного апеляційного господарського суду або через господарський суд Харківської області.

Повне рішення складено "26" липня 2021 р.

Суддя Т.А. Лавренюк