РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

26.07.2021Справа № 910/6497/21

Господарський суд міста Києва у складі судді Маринченка Я.В. розглянувши матеріали справи

за позовом Центру забезпечення службової діяльності Міністерства оборони та Генерального штабу Збройних Сил України

до Концерну «Військторгсервіс» в особі філії «Північна» Концерну «Військторгсервіс»

про стягнення 85125,97 грн,

Без виклику представників сторін

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2021 року Центр забезпечення службової діяльності Міністерства оборони та Генерального штабу Збройних Сил України звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Концерну «Військторгсервіс» в особі філії «Північна» Концерну «Військторгсервіс» про стягнення 85125,97 грн.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що між Центром забезпечення службової діяльності Міністерства оборони та Генерального штабу Збройних Сил України та Концерном «Військторгсервіс» в особі Дирекції «Дім побуту та торгівлі» Концерну «Віськторгсервіс» було укладено Договір оренди нерухомого військового майна №3 від 31.12.2014. Відповідачем було порушено умови вищевказаного договору в частині своєчасної та повної сплати орендної плати, компенсації земельного податку та комунальних послуг, у зв`язку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача суму заборгованості з оплати орендної плати у розмірі 38528,78 грн. Також позивачем заявлено до стягнення 10% штрафу у розмірі 3852,88 грн, пеню у розмірі 1999,10 грн, 3% річних у розмірі 868,37, інфляційні витрати у розмірі 2025,19 грн, заборгованість з оплати земельного податку у розмірі 6522,46 грн та заборгованість з оплати комунальних послуг у розмірі 28329,19 грн.

20.05.2021 через загальний відділ діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшов відзив на позовну заяву в якому відповідач заперечив проти задоволення позовних вимог зазначаючи, що позивачем жодним чином не доведено фактичного обсягу понесених комунальних витрат та витрат по сплаті земельного податку, які він просить стягнути. Також відповідач зазначив, що позивачем не надано жодних доказів на підтвердження виставлення відповідачу рахунків на оплату.

Окрім того, відповідач зазначив, що усупереч п. 3.3. договору позивач здійснював розрахунок суми орендної плати самостійно, без повідомлення відповідача.

Також, відповідачем заявлено заяву про застосування строків позовні давності.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 31.12.2014 між Центром забезпечення службової діяльності Міністерства оборони та Генерального штабу Збройних Сил України (орендодавець, позивач) та Концерном «Військторгсервіс» в особі Дирекції «Дім побуту та торгівлі» Концерну «Віськторгсервіс» (орендар, відповідач) було укладено Договір оренди нерухомого військового майна №3 відповідно до умов якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування нерухоме військове майно - нежитлове приміщення, площею 26 кв.м. в будівлі №1 (далі - майно), що знаходиться на балансі Цінтру забезпечення службової діяльності Міністерства оборони та Генерального штабу Збройних Сил України, розташоване за адресою: м. Київ, просп. Повітрофлотський, 6, вартість якого визначена на 31.01.2014 за звітом про оцінку майна та становить 173224 грн (п. 1.1. договору).

Відповідно до п. 1.3. договору назване в п. 1.1. договору нерухоме майно орендодавець передає орендарю для використання під розміщення суб`єктів господарювання, що здійснюють побутове обслуговування населення (перукарня).

Згідно з п. 1.2. договору орендар вступає у строкове платне користування Майном у термін, указаний у договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього договору (у разі оренди нерухомого майна на строк 3 і більше - не раніше дати державної реєстрації договору) та акта приймання-передачі майна.

Відповідно до п. 5.3., 5.9., 5.11., договору орендар зобов`язується своєчасно й у повному обсязі сплачувати оренду плату; щомісячно до 15 числа надавати орендодавцеві інформацію про перерахування орендної плати за попередній місяць (копію платіжного доручення з відміткою обслуговуючого банку про перерахування орендної плати до державного бюджету України). На вимогу орендодавця проводити звіряння взаєморозрахунків по орендних платежах і оформляти відповідні акти звіряння; здійснювати витрати, пов`язані з утриманням орендованого майна, у тому числі фактичні комунальні платежі. Протягом 15 робочих днів після підписання цього договору встановити прибори обліку тепло-, енерго-, водопостачання, зключити прямі договори з постачальними організаціями або укласти з балансоутримувачем орендованого майна договорі про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого майна та надання комунальних послуг орендарю.

Відповідно до п. 10.4. договору у разі відсутності заяви орендаря про припинення чи укладення договору оренди на новий строк за місяць до закінчення строку оренди, дія договору оренди припиняється після закінчення строку, на який його було укладено.

Пунктом 10.7. договору визначено, що чинність цього договору припиняється внаслідок: закінчення строку, на який його було укладено; загибелі орендованого майна; достроково за взаємною згодою сторін або за рішення суду; банкрутства орендаря; ліквідації юридичної особи, яка була орендарем або орендодавцем; у разі смерті орендаря (якщо орендар фізична особа).

Цей договір укладено строком на до трьох років, що діє з 31.12.2014 до 30.11.2017 включно (п. 10.1. договору).

Додатком №2 до договору - Акт приймання-передачі нерухомого військового майна - нежитлового приміщення площею 26 кв.м. №1 штабу, інв. №10310004 в/м №64 за адресою: м. Київ, просп. Повітрофлотський №6, що передається в оренду дирекції «Дім побуту та торгівлі» Концерну «Віськторгсервіс» підтверджується, що позивачем було передано, а відповідачем прийнято в користування визначено у договорі приміщення.

Додатковою угодою №1 до договору від 27.03.2017 сторони дійшли згоди щодо внесення змін до п. 1.1. договору та виклали його в наступній редакції: «орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування нерухоме військове майно - нежитлове приміщення, площею 25,3 кв.м. в будівлі №1 (далі - майно), що знаходиться на балансі Центру забезпечення службової діяльності Міністерства оборони та Генерального штабу Збройних Сил України, розташоване за адресою: м. Київ, просп. Повітрофлотський, 6, вартість якого визначена на 31.01.2014 за звітом про оцінку майна та становить 173224 грн.»

Додатковою угодою №2 до договору від 30.11.2017 сторони дійшли згоди щодо внесення змін до договору та викласти його в наступній редакції, з урахуванням наступних змін: п. 1.1. договору «орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування нерухоме військове майно - нежитлове приміщення першого поверху триповерхової будівлі №1 (інв. №101310004) площею 25,3 кв.м. військового містечка №64 (далі - майно), що знаходиться на балансі Центру забезпечення службової діяльності Міністерства оборони та Генерального штабу Збройних Сил України, розташоване за адресою: м. Київ, просп. Повітрофлотський, 6, вартість якого визначена на 30.11.2017 за незалежною оцінкою та становить згідно з актом оцінки 389123 грн. (без ПДВ)».

Пункти 3.1. та 10.1. договору викладено в іншій редакції, згідно якої орендна плата встановлена без ПДВ за базовий місяць (січень 2018) на рівні 1662,73 грн за результатами конкурсу (домовленості) з врахуванням моніторингу орендної плати на аналогічних об`єктах оренди, але не нижче орендної плати, визначеної на підставі Методики розрахунку і порядку використання плати за оренду державного майна, затвердженої постановою КМУ від 04.10.1995 №786 (зі змінами), яка становить без ПДВ за базовий місяць (січень 2018) 1662,12 грн (додатки №1,2). Договір укладено строком до трьох років та діє щ 01.11.2017 по 31.10.2020 включно.

У зв`язку із зміною відповідачем юридичної назви з Дирекція «Дім побуту та торгівлі» Концерну «Військторгсервіс» на Філія «Північна» Концерну «Військторгсервіс» між сторонами було укладено додаткову відповідну Додаткову угоду №3 до договору від 10.01.2020.

Також судом встановлено, що між Центром забезпечення службової діяльності Міністерства оборони та Генерального штабу Збройних Сил України (позивач, сторона 1) та Дирекцією «Дім побуту та торгівлі» Концерну «Військторгсервіс» (відповідач, сторона 2) укладено аналогічні за змістом Договори №89 від 23.02.2017, №394 від 04.02.2019 та № 138 від 06.03.2020 про відшкодування вартості послуг водопостачання та водовідведення за умовами яких відповідач відшкодовує позивачу вартість спожитого водопостачання та водовідведення; Договори № 87 від 23.02.2017, №393 від 04.02.2019, № 139 від 16.03.2020 про відшкодування вартості витраченої електроенергії, відповідно до умов яких відповідач відшкодовує позивачу вартість спожитої електроенергії; Договір №86 від 23.02.2017, № 395 від 09.02.2019, №137 від 16.03.2020 про відшкодування вартості послуг гарячого водопостачання відповідно до умов яких відповідач відшкодовує позивачу вартість спожитого гарячого водопостачання; Договір №88 від 23.02.2017, №396 від 04.02.2019, №136 від 16.03.2020 про відшкодування вартості спожитої теплової енергії у гарячій воді, відповідно до умов яких відповідач відшкодовує позивачу вартість спожитої теплової енергії у приміщенні за адресою: м. Київ, пр. Повітрофлотський, 6 в будівлі №64/1 згідно Додатку №1. Загальна ціна договору кожного договору визначається на підставі сумі всіх виставлених рахунків, складених згідно додатку №2

Згідно п. 2.3. зазначених договорів сторона 2 зобов`язується сплатити отриманий рахунок-фактуру на протязі 7 днів, але не пізніше 15 числа поточного місяця.

У пунктах 3.2.1., 3.2.2. Договорів визначено, що сторона 2 зобов`язується своєчасно сплачувати вартість спожитих послуг з водопостачання та водовідведення. Щомісячно до 15 числа надавати стороні 1 копію платіжного доручення з відміткою обслуговуючого банку про перерахування плати згідно отриманого рахунку-фактури.

Відповідно до п. 4.1. Договорів сторона 2, у випадку прострочення грошового зобов`язання, зобов`язується сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми.

Згідно з п. 4.2. Договорів за порушення строків відшкодування вартості спожитих послуг понад 30 діб, зі сторони 2 стягується штраф у розмірі 7% від несплаченої вартості послуг.

Пунктом 4.3. Договорів визначено, що за несвоєчасне відшкодування вартості спожитих послуг сторона 2 сплачує стороні 1 пеню в розмірі 0,1 відсотка від суми наданих послуг з якої допущено прострочення оплати, за кожен день прострочення.

Частиною 1 ст. 283 Господарського кодексу України встановлено, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Згідно з ч. 6 ст. 283 ГК України до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтею 759 Цивільного кодексу України визначено, що за договором оренди наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

За приписами ч.1 ст. 762 Цивільного кодексу України, за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Відповідно до ч.1 ст. 286 Господарського кодексу України орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством.

Частиною 4 ст. 286 Господарського кодексу України визначено, що строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Частиною 1 ст. 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (ч. 7 ст. 193 Господарського кодексу України).

Як встановлено ч. 1 ст. 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Згідно з ч. 6 ст. 283 Господарського кодексу України до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язаний передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Актом приймання-передачі нерухомого військового майна - нежитлового приміщення від 31.12.2014 підтверджується, що позивачем передано, а відповідачем прийнято в оренду нежитлове приміщення за адресою: м. Київ, військове містечко №64, буд. інв. №10310004 площею 26 кв.м., 1871 року побудови, вартістю 173224 грн.

За користування орендованим приміщенням позивачем відповідно до умов договору у період з січня 2018 року по лютий 2021 було нараховано відповідачу орендну плату за користування земельною ділянкою у розмірі 80484,06 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями рахунків, виставлених позивачем.

Проте, відповідач оплатив вказані рахунки частково, на суму 41955,58 грн., що підтверджується доданими до матеріалів справи копіями виписок з казначейства за період з 2018 по 2020 рік, у зв`язку з чим утворилась заборгованість по орендним платежам в розмірі 38528,78 грн.

Жодних доказів щодо повного погашення відповідачем заборгованості по орендним платежам матеріали справи не містять, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення вказаної заборгованості з відповідача.

Долученими до матеріалів справи копіями рахунків підтверджується, що відповідно до умов укладених договорів №89 від 23.02.2018, №394 від 04.02.2019 та №138 від 16.03.2020 відповідачем було отримано послуги з водопостачання на загальну суму 452,73 грн, які відповідач оплатив частково, у зв`язку з чим заборгованість з відшкодування вартості водопостачання та водовідведення складає 294,07 грн.

Долученими до матеріалів справи копіями рахунків підтверджується, що відповідно до умов укладених договорів №87 від 23.02.2017, №393 від 04.02.2019 та №139 від 16.03.2020 відповідачем було отримано послуги з електропостачання на загальну суму 2416,17 грн, які відповідач оплатив частково, у зв`язку з чим заборгованість з відшкодування вартості спожитої електроенергії складає 1855,10 грн.

Долученими до матеріалів справи копіями рахунків підтверджується, що відповідно до умов укладених договорів №86 від 23.02.2017, №395 від 04.02.2019 та №137 від 16.03.2020 відповідачем було отримано послуги гарячого водопостачання на загальну суму 9496,27 грн, які відповідач оплатив частково, у зв`язку з чим заборгованість з відшкодування вартості гарячого водопостачання складає 6485,15 грн.

Долученими до матеріалів справи копіями рахунків підтверджується, що відповідно до умов укладених договорів №88 від 23.02.2018, №356 від 04.02.2019 та №136 від 16.03.2020 відповідачем було отримано послуги з теплової енергії на загальну суму 28889,71 грн, які відповідач оплатив частково, у зв`язку з чим заборгованість з відшкодування вартості спожитої теплової енергії складає 19694,87 грн.

Долученими до матеріалів справи копіями рахунків підтверджується, що відповідно до умов укладеного договору №3 від 31.12.2014 відповідачу було виставлено рахунки по оплаті податку на землю у період з 2018 по 2020 рік на загальну суму 8605,24 грн, які відповідач оплатив частково, у зв`язку з чим заборгованість з відшкодування оплати земельного податку складає 6522,46 грн.

Заборгованість відповідача по комунальним платежам, зокрема, за послуги з водопостачання та водовідведення, гарячого водопостачання, електричну енергію, постачання теплової енергії та з оплати земельного податку підтверджуються належними та допустимими доказами, жодних доказів щодо погашення заборгованості під час розгляду справи відповідачем не було подано, у зв`язку з чим, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення заборгованості з оплати комунальних послуг в розмірі 28329,19 грн та заборгованості з оплати земельного податку в розмірі 6522,46 грн.

Доводи відповідача щодо недоведення позивачем факту понесення витрат на комунальні послуги та земельного податку судом відхиляються з огляду на те, що між позивачем та відповідачем щороку впродовж спірного періоду укладались відповідні договори на відшкодування спожитої холодної води, електроенергії, гарячої води та відшкодування теплопостачання (опалення), якими врегульовано порядок відшкодування позивачу спожитих комунальних послуг відповідачем, визначено розмір вказаних платежів та не передбачено надання відповідачу підтвердження понесення позивачем зазначених витрат.

Окрім того, суд зазначає, що у вищезазначених договорах укладених з метою врегулювання відносин між позивачем та відповідачем щодо питання відшкодування комунальних послуг чітко визначено, що ціна відповідних договорів визначається на підставі суми всіх виставлених рахунків складених відповідно до укладених між сторонами договорів, а тому зважаючи на те що відповідачем виставлені позивачем рахунки отримувались, періодично оплачувались без зауважень та заперечень щодо якості наданих комунальних послуг суд дійшов висновку про безпідставність доводів відповідача про необґрунтованість вимог щодо відшкодування вартості спожитих комунальних послуг.

Щодо відшкодування земельного податку, суд зазначає, що п. 5.15. договору визначено, обов`язок відповідача щомісячно компенсувати орендарю кошти у розмірі частини податку на землю пропорційно землі, яку займає здане в оренду нерухоме майно (0,0026 га), а також прилегла до будівлі чи споруди земельна ділянка, площею 0 га, на яку орендарю відповідно до чинного законодавства надається право користування для досягнення мети оренди.

Також, суд відхиляє заперечення відповідача щодо неотримання рахунків на оплату орендних платежів, відшкодування земельного податку та комунальних послуг, оскільки відповідні є безпідставними. Наявною в матеріалах справи копією журналу обліку рахунків підтверджується, що у продовж дії договірних відносин між позивачем і відповідачем останній отримував виставлені позивачем рахунки.

Відповідно до ст.610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (ч.1 ст.611 Цивільного кодексу України).

За приписами ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На підставі вказаних норм, позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача 868,37 грн 3% річних, 2025,19 грн інфляційних втрат.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, судом встановлено, що надані позивачем розрахунки відповідають вимогам чинного законодавства та умовам договору, у зв`язку з чим суд дійшов висновку щодо задоволення позовних вимог в частині стягнення 3% річних та інфляційних втрат.

Стосовно заявлених позивачем вимог щодо стягнення з відповідача пені в розмірі 1999,10 грн та штрафу в сумі 3852,88 грн, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Частиною 1 ст.547 Цивільного кодексу України визначено, що правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі.

Згідно з п. 3.7. договору оренди орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягає індексації і стягується до бюджету у визначеному п. 3.6. договору співвідношенні відповідно до чинного законодавства України з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожний день прострочення, уключаючи день оплати.

Відповідно до п. 3.8. договору у разі, якщо на дату сплати орендної плати заборгованість за нею становить загалом не менше, ніж три місяці, орендар також сплачує штраф у розмірі 10% від суми заборгованості.

Приписами ч.6 ст.232 Господарського кодексу України встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені та штрафу, судом встановлено, що надані позивачем розрахунки є арифметично правильні, відповідають умовам укладеного між сторонами договору та вимогам чинного законодавства, а відтак позовні вимоги у цій частині підлягають задоволенню.

За таких обставин, суд приходить до висновку щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог.

Щодо заяви відповідача про застосування наслідків спливу строку позовної давності щодо заявлених вимог позивача на суму 8018 грн суд зазначає таке.

Відповідно до ст. 256, 257 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 258 Цивільного кодексу України визначено, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

За змістом ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи та застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ч.ч. 3, 4 ст. 267 Цивільного кодексу України).

Як вбачається із поданої до суду позовної заяви позивач просить стягнути заборгованість яка виникла у період з січня 2018 року по січень 2021 року, утім із матеріалів справи вбачається, що позивачем було направлено на адресу Господарського суду міста Києва позовну заяву 20.04.2021, тобто поза межами строку позовної давності щодо вимог про стягнення орендної плати та відшкодування комунальних платежів строк оплати по яким настав до 20.04.2021.

Разом з тим, відповідно до положень п.12 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, згідно якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені ст.ст. 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Отже строк позовної давності по вимогам щодо стягнення заборгованості з орендної плати за січень 2018 року мав закінчитись 16.01.2021, проте до його спливу був продовжений на період карантину і не сплив на час розгляду справи.

Отже, враховуючи викладене, беручи до уваги те, що позивач звернувся з вказаним позовом до суду 20.04.2021, суд приходить до висновку, що позивачем не пропущено строк позовної давності щодо стягнення заборгованості по орендній платі, комунальним витратам та витратам на сплату земельного податку.

Щодо позовної давності стосовно вимоги позивача про стягнення пені, суд зазначає наступне, відповідно до розрахунків позивача вбачається що пеня нараховано за період з 16.09.2020 по 17.03.2021, а тому в силу вищезазначених положень законодавства щодо продовження строків позовної давності слід вважати, що вимога позивача про стягнення пені заявлена в межах строку позовної давності.

Вимога позивача про стягнення штрафу на підставі п. 3.8. договору має разовий характер, тобто звертаючись із вимогою про стягнення з відповідача штрафу обов`язковою умовою для його нарахування є наявність заборгованості відповідача не менше ніж три місяці. Оскільки судом було встановлено, що дана вимога є обґрунтованою та беручи до уваги, що з відповідною вимогою позивач звернувся 20.04.2021 право на яке в останнього виникло у зв`язку із невиконанням відповідачем обов`язку щодо сплати орендних платежів понад 3 місяці, а дата сплати по останньому є 15.02.2021 тому позивачем не пропущено строк позовної давності.

Всі інші доводи судом розглянуті, проте відхилені, як такі, що не впливають на результат вирішення справи.

Згідно із ч.2-3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Частиною 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч.1 ст.77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтею 79 Господарського процесуального кодексу України визначено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За приписами ч.1 ст.86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи те, що відповідачем не було подано до суду жодних доказів, які спростовують позовні вимоги позивача чи підтверджують сплату відповідачем заборгованість, суд вважає, що позовні вимоги є доведеними та обґрунтованими а тому підлягають задоволенню.

Разом з тим, з урахуванням положень ст.129 Господарського процесуального кодексу України, витрати на сплату судового збору покладаються на відповідача.

Враховуючи вкладене та керуючись ст.ст.13, 73, 74, 76, 77, 86, 129, ст.ст.232, 233, 237, 238, 240, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Концерну «Військторгсервіс» (03151, м. Київ, вул. Молодогвардійська, буд. 28-А; ідентифікаційний код 33689922) в особі філії «Північна» Концерну «Військторгсервіс» (03049, м. Київ, вул. Тополева, буд. 3 А; ідентифікаційний код 37175103) на користь Центру забезпечення службової діяльності Міністерства оборони та Генерального штабу Збройних Сил України (03168, м. Київ, просп.. Повітрофлотський 6; ідентифікаційний код 24978319) заборгованість з орендної плати в розмірі 38528 (тридцять вісім тисяч п`ятсот двадцять вісім) грн 78 коп., заборгованість з оплати комунальних послуг в розмірі 28329 (двадцять вісім тисяч триста двадцять дев`ять) грн 19 коп., заборгованість з оплати земельного податку в розмірі 6522 (шість тисяч п`ятсот двадцять дві) грн 46 коп., 10% штрафу в розмірі 3852 (три тисячі вісімсот п`ятдесят дві) грн 88 коп., пеню в розмірі 1999 (одна тисяча дев`ятсот дев`яносто дев`ять) грн 10 коп., 3% річних у розмірі 868 (вісімсот шістдесят вісім) грн 37 коп., інфляційні витрати у розмірі 2025 (дві тисячі двадцять п`ять) грн 19 коп., а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 2270 (дві тисячі двісті сімдесят) грн.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено: 26.07.2021

Суддя Я.В. Маринченко