РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

29.07.2021 Справа № 910/8307/21
Господарський суд міста Києва у складі судді Удалової О.Г., розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання) господарську справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Комбер Вейв"

(49000, Дніпропетровська обл., місто Дніпро, вул. Космічна, буд. 19, корпус 1, квартира 29, код 43326368)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Укравтодизель"

(01030, місто Київ, вул. Б. Хмельницького, будинок 10, код 42680896)

про стягнення 164 064,93 грн

без виклику представників сторін (без проведення судового засідання)

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Комбер Вейв" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Укравтодизель" (далі - відповідач) про стягнення 164 064,93 грн (106 816,60 грн попередньої оплати, 35 246,17 грн штрафу, 7 049,24 пені, 14 952,92 грн штрафу за прострочення поставки товару понад 30 днів).

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем взятих на себе зобов`язань щодо поставки товару за договором від 15.04.2021 № 184 про постачання нафтопродуктів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.05.2021 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Комбер Вейв" залишено без руху, встановлено позивачу строк на усунення недоліків позовної заяви п`ять днів з дня вручення ухвали.

28.05.2021 через електронну пошту суду від позивача надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 31.05.2021, після усунення позивачем недоліків позовної заяви, відкрито провадження у справі № 910/8307/21 та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, визначено сторонам строк для надання відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив та доказів в обґрунтування своєї позиції.

Згідно з положеннями ст. 248 Господарського процесуального кодексу України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Судом встановлено факт належного повідомлення сторін про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання.

Так, ухвала суду від 31.05.2021 отримана позивачем 12.06.2021, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 062; згідно з довідкою Укрпошти від 04.06.2021 ухвалу суду було повернуто з адреси відповідача до Господарського суду міста Києва, з відміткою «неправильно зазначена (відсутня) адреса» відповідача.

Відповідно до ч. 2 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Частинною 3 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Відповідач своїм правом подати відзив не скористався.

Зважаючи на належне повідомлення сторін про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику їх уповноважених представників (без проведення судового засідання) та наявність у матеріалах справи доказів, необхідних і достатніх для вирішення спору по суті, суд вважав за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами відповідно до правил ч. 9 ст. 165, ст. 202 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши надані документи та матеріали, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд встановив:

15.04.2021 між ТОВ «Укравтодизель» (як постачальником) та ТОВ «Комбер Вейв» (як покупцем) був укладений договір постачання нафтопродуктів № 184 (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1 договору постачальник зобов`язується поставити, а покупець прийняти та оплатити на умовах, викладених в договорі, паливо дизельне ДТ-Л-К5, що відповідає вимогам ДСТУ 7688:2015, виробництва Мозирського нафтопереробного заводу (далі - продукція).

Згідно з п. 2.1 договору сторони встановили, що кількість продукції, яку зобов`язується придбати покупець, вказано в рахунку-фактурі № 532 від 15.04.2021, який є невід`ємною частиною договору.

Покупець зобов`язується здійснити 50% передплату згідно з рахунком-фактурою № 532 від 15.04.2021 протягом доби з моменту отримання рахунку-фактури. Розрахунки за продукцію здійснюються покупцем в національній валюті України (гривня) в безготівковій грошовій формі на поточний рахунок постачальника (п.п. 2.2-2.3 договору).

Пунктом 2.4 договору передбачено, що постачальник гарантує, що продукцію не продано і не передано третім особам, якщо покупець не порушив п.п. 2.2 та 2.3 договору.

Відповідно до п. 3.1 договору ціна продукції за літр з доставкою є договірною між постачальником та покупцем та вказується в рахунку-фактурі № 532 від 15.04.2021, який є невід`ємною частиною договору.

Постачальник відвантажує (передає) продукцію власним транспортом на об`єкт покупця за адресою: м. Запоріжжя, вул. Дніпровські зорі, 1 (місце поставки може бути змінено за попередньою домовленістю сторін) (п. 4.1 договору).

Згідно з п. 4.3 договору постачальник зобов`язаний відвантажити продукцію покупцю не пізніше, ніж протягом двох діб з моменту отримання грошових коштів від покупця (строки поставки можуть бути змінені за попередньою домовленістю сторін).

Відповідно до п.п. 6.1.1 постачальник зобов`язаний відвантажити покупцю продукцію на умовах, викладених у договорі.

Пунктом 6.2.1 покупець зобов`язаний провести оплату продукції відповідно до п.п. 2.2, 2.3 договору, прийняти продукцію за ціною та на умовах поставки, викладених у договорі.

У випадку порушення договору, сторона несе відповідальність, визначену договором та чинним законодавством України (п. 7.1 договору).

Згідно з п. 7.1.1 договору, порушенням договору є його невиконання або неналежне виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом договору.

У п. 10.1 договору сторони погодили, що договір вступає в силу з дати його підписання обома сторонами і діє протягом року. Якщо по закінченні року жодна із сторін договору не повідомила про його припинення договір вважається продовженим на тих же умовах на один рік.

Факсимільні копії договору, підписані обома сторонами, є дійсними при наступному підтвердженні їх оригіналами. Будь-які зміни, доповнення та протоколи до договору дійсні за умови, що вони вчинені в письмовій формі, підписані сторонами, і є його невід`ємною частиною, про що повинно бути зазначено в цих документах.

Судом встановлено, що відповідач сформував та виставив позивачу рахунок-фактуру на оплату № 0000532 від 15.04.2021, згідно з яким зобов`язувався поставити позивачу паливо дизельне ДТ-Л-К5, МНЗ у кількості 10260,00 л загальною вартістю 213 613,20 грн (попередня оплата складає 50% - 106 806,60 грн), а позивач вказаний рахунок оплатив, що підтверджується платіжним дорученням № 328 від 15.04.2021 на суму 106 806,60 грн.

Таким чином, з урахуванням положень п. 2.2 договору, а також з урахуванням того, що платіж за вищевказаним платіжним дорученням № 328 від 15.04.2021 був проведений банком у той же день - 15.04.2021, останнім днем строку виконання відповідачем обов`язку поставити товар було 17.04.2021, тобто на момент розгляду та вирішення судом даного спору строк виконання відповідачем зазначеного обов`язку настав.

Проте, у порушення умов укладеного сторонами договору відповідач оплачений позивачем товар не поставив.

Отже, матеріалами справи підтверджується, що заборгованість відповідача перед позивачем за оплачений та непоставлений товар за договором становить 106 806,60 грн (50% передоплати).

Позивач звернувся до відповідача з претензією № б/н від 19.04.2021, направлення якої підтверджується копією фіскального чеку поштового зв`язку від 19.04.2021 та копією опису вкладення у цінний лист, поштове відправлення № 657, та вимагав здійснити поставку оплаченого товару. Відповідач вказану вимогу позивача не виконав, відповіді на претензію не надав, доказів протилежного матеріали справи не містять.

У зв`язку з цим позивач звернувся до суду з даним позовом та просив стягнути з відповідача основний борг у розмірі 106 816,60 грн, 35 246,17 грн штрафу, 7 049,24 пені, 14 952,92 грн штрафу за прострочення поставки товару понад 30 днів.

Розглядаючи даний спір та вирішуючи його по суті, оцінюючи правомірність вимог позивача суд керувався таким.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно з ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 ст. 265 Господарського кодексу України встановлено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу (ч. 6 ст. 265 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 662 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Частиною 7 ст. 193 Господарського кодексу України встановлено, що не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Якщо продавець передав покупцеві меншу кількість товару, ніж це встановлено договором купівлі-продажу, покупець має право вимагати передання кількості товару, якої не вистачає, або відмовитися від переданого товару та його оплати, а якщо він оплачений, - вимагати повернення сплаченої за нього грошової суми (ч. 1 ст. 670 Цивільного кодексу України).

Також відповідно до ч. 3 ст. 693 Цивільного кодексу України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

З урахуванням того, що товар не був поставлений відповідачем у строк, встановлений умовами укладеного сторонами договору, суд дійшов висновку про те, що вимога позивача про стягнення з відповідача основного боргу в розмірі 106 816,60 грн є обґрунтованою та підлягає задоволенню у вказаному розмірі.

Позивач також просив суд стягнути з відповідача за порушення строку поставки: 35 246,17 грн штрафу, 7 049,24 пені, 14 952,92 грн штрафу за прострочення поставки товару понад 30 днів.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Судом встановлено, що відповідач товар позивачу не поставив, відтак допустив порушення договірного зобов`язання.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України).

Положеннями ст. 549 Цивільного кодексу України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Пунктом 7.3 договору передбачено, що при порушенні термінів постачання продукції, що є предметом договору, постачальник платить покупцеві штраф у розмірі 0,5% від вартості непоставленої продукції за кожен день прострочення.

Відповідач не надав суду доказів на підтвердження того, що поставка оплаченого позивачем товару не відбулась з причин, що виключають вину відповідача та унеможливлюють покладення на нього відповідальності, передбаченої п. 7.3 договору.

Разом з тим, за своєю правовою природою штраф у розмірі 0,5% за кожен день прострочення є пенею, за перерахунком суду складає 17 624,64 грн та підлягає стягненню з відповідача.

Щодо стягнення 7 049,24 пені (0,1%) та 14 952,92 грн штрафу за прострочення поставки товару понад 30 днів (7%) суд зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 231 Господарського кодексу України у разі якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах: за порушення умов зобов`язання щодо якості (комплектності) товарів (робіт, послуг) стягується штраф у розмірі двадцяти відсотків вартості неякісних (некомплектних) товарів (робіт, послуг); за порушення строків виконання зобов`язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Оскільки жодна зі сторін не є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог у цій частині.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин в їх сукупності, враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги підлягають задоволенню в частині стягнення з відповідача основного боргу в розмірі 106 816,60 грн та пені у розмірі 17 624,64 грн.

Судові витрати з урахуванням положень ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються судом на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Укравтодизель" (01030, місто Київ, вул. Б. Хмельницького, будинок 10, ідентифікаційний код 42680896) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Комбер Вейв" (49000, Дніпропетровська обл., місто Дніпро, вул. Космічна, буд. 19, корпус 1, квартира 29, код 43326368) основний борг у розмірі 106 816,60 (сто шість тисяч вісімсот шістнадцять грн 60 коп.), пеню в розмірі 17 624,64 грн (сімнадцять тисяч шістсот двадцять чотири грн 64 коп) та витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 866,65 грн (одна тисяча вісімсот шістдесят шість грн 65 коп).

3. У задоволенні іншої частини позову відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 29.07.2021.

Суддя О.Г. Удалова