РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

27.07.2021Справа № 910/20685/20
Суддя Господарського суду міста Києва Стасюк С.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін матеріали справи

за позовом Приватного акціонерного товариства "Просто-страхування"

до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ВУСО"

про відшкодування 2 863,32 грн.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство "Просто-страхування" (надалі за текстом також - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ВУСО" (надалі за текстом також - відповідач) про відшкодування 2 863,32 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачем на підставі Договору "ПРОСТО - КАСКО ПЛЮС" № 1901719 серії PKS від 17.10.2019 з огляду на настання страхової події - дорожньо-транспортної пригоди, виплачено страхове відшкодування власнику автомобіля "Renault KANGOO", державний номер НОМЕР_1 , внаслідок чого до позивача перейшло право вимоги до відповідача з огляду на те, що відповідальність водія транспортного засобу "ВАЗ-2103", державний номер НОМЕР_2 з вини якого сталася дорожньо-транспортна пригода застрахована у відповідача на підставі полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АО/003029925.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.01.2021 відкрито провадження у справі №910/20685/20, вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін (без проведення судового засідання); визначено сторонам у справі строки для подачі відзиву на позов, відповіді на відзив та заперечень щодо відповіді на відзив, а також зобов`язано Моторне (транспортне) страхове бюро України направити на адресу Господарського суд міста Києва інформацію щодо полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за № АО/003029925 - для приєднання до матеріалів справи.

Про розгляд Господарським судом міста Києва справи №910/20685/20 відповідач та позивач повідомлялися належним чином.

25.01.2021 від Моторного (транспортного) страхового бюро України до Господарського суду міста Києва надійшла інформація з єдиної централізованої бази даних МТСБУ щодо полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за № АО/003029925.

27.01.2021 до Господарського суду м. Києва було подано відзив на позовну заяву (відзив) та клопотання про зменшення розміру судових витрат.

У відзиві відповідач зазначив, що він повністю виконав своє зобов`язання за полісом № АО/003029925, здійснивши виплату страхового відшкодування на рахунок позивача у розмірі 1 301,93 грн. Вказана виплата була здійснена з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу транспортного засобу, що становить 0,48 відповідно до пункту 7.38 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України 24.11.2003 № 142/5/2092. У задоволені позову відповідач просить відмовити у повному обсязі.

Будь-яких додаткових заяв та/або доказів від сторін на підтвердження своїх вимог та заперечень, в тому числі відповіді на відзив або клопотань процесуального характеру на час розгляду справи до суду не надходило.

Враховуючи належне повідомлення сторін про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику їх уповноважених представників, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за наявними матеріалами.

Згідно із частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

17.10.2019 між Приватним акціонерним товариством "Просто-страхування", як страховиком та ОСОБА_1 , як страхувальником, було укладено Договір страхування "ПРОСТО - КАСКО ПЛЮС", серії PKS № 1901719 майнових інтересів власника автомобіля "Renault KANGOO", державний номер НОМЕР_1 (надалі за текстом також - Договір страхування).

Строк дії Договору страхування встановлений з 18.10.2019 по 17.10.2020.

17.12.2019 відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого згідно Договору страхування транспортного засобу "Renault KANGOO", державний номер НОМЕР_1 , та транспортного засобу "ВАЗ-2103", державний номер НОМЕР_2 , під керування ОСОБА_2 , внаслідок якої транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.

Згідно постанови Рубіжанського міського суду Луганської області від 03.01.2021 у справі № 3/425/62/20, водія транспортного засобу "ВАЗ-2103", державний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_2 , визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення та притягнуто до адміністративної відповідальності.

20.12.2019 страхувальник за Договором страхування, ОСОБА_1 звернувся до позивача, як страховика, із повідомленням про подію, що має ознаки страхового випадку, а 17.01.2020 із заявою на виплату страхового відшкодування, в якій просив здійснити виплату страхового відшкодування на свій розрахунковий рахунок.

Відповідно до Страхового акта від 24.01.2020 №142208, розмір страхового відшкодування становить 6 165,25 грн.

На підставі платіжного доручення № 1639 від 24.01.2020, позивач здійснив перерахування грошових коштів у сумі 6 165,25 грн. на розрахунковий рахунок ОСОБА_1 із вказанням у призначенні платежу: "Страхове відшкодування за ремонт а/м Renault Kangoo, р/н НОМЕР_1 , власник ОСОБА_1 , зг.розп. №142208 від 24.01.2020р. Без ПДВ".

Оскільки цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу "ВАЗ-2103", державний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_2 , була застрахована у відповідача, відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за № АО/003029925, позивач, на підставі статті 993 Цивільного кодексу України та статті 27 Закону України "Про страхування", звернувся до відповідача із заявою про страхове відшкодування від 13.02.2020 вих. № 04-454, в якій просив перерахувати грошові кошти у сумі 6 165,25 грн.

У позовній заяві, позивач стверджує, що відповідач здійснив часткове страхове відшкодування у розмірі 1 301,93 грн. про що вказує і сам відповідач у наданому до суду відзиві на позов.

У зв`язку з тим, що розмір сплаченого позивачем страхувальнику страхового відшкодування становив 6 165,25 грн., розмір встановленої франшизи згідно полісу №АО/003029925 становить 2 000,00 грн., та сплачену відповідачем частину страхового відшкодування у розмірі 1 301,93 грн., позивач звернувся до суду із вимогою про стягнення з відповідача не сплаченого залишку суми затрат на виплату страхового відшкодування у розмірі 2 863,32 грн. (6 165,25 грн. - 1 301,93 грн. - 2 000,00 грн. = 2 863,32 грн.).

Оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, суд дійшов висновку, що заявлені позовні не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 22 Цивільного кодексу України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Частиною 2 статті 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

За чинним законодавством України окрім особи, винної у завданні шкоди, потерпілий у дорожньо-транспортній пригоді має також право одержати майнове відшкодування або за рахунок страхової організації, якою застраховане його майно, за правилами і в порядку, встановленому Цивільним кодексом України та Законом України "Про страхування" або за рахунок страховика, яким застраховано відповідальність особи, що володіє транспортним засобом, водія якого визнано винним у такій дорожньо-транспортній пригоді, за правилами та у порядку, встановленому Цивільним кодексом України та Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Суд встановив, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 , який є власником транспортного засобу "ВАЗ-2103", державний номер НОМЕР_2 , була застрахована відповідачем згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за № АО/003029925, який діяв з 27.05.2019 по 26.05.2020 із визначеною страховою сумою за шкоду майну у розмірі 100 000,00 грн. та із встановленням франшизи у розмірі 2 000,00 грн.

Стаття 979 Цивільного кодексу України визначає, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно статті 990 Цивільного кодексу України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

Відповідно до частини 1 статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Статтею 993 Цивільного кодексу України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Також, згідно статті 27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Таким чином, до позивача перейшло право зворотної вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Право вимоги страховик отримує тільки в разі, якщо він виплатив страхове відшкодування, тобто вимога до винної особи або страховика винної особи по суті має характер суброгації.

Відповідно до статті 2 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (надалі за текстом також - Закон №1961-IV) відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України "Про страхування", цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.

Згідно приписів пункту 22.1 статті 22 Закону №1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до статті 29 Закону №1961-IV, у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Відповідно до статті 8 Закону України "Про судову експертизу" та статті 9 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні", згідно наказу Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.11.2003 № 142/5/2092 (у редакції наказу Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.07.2009 № 1335/5/1159) була затверджена Методика товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів (надалі за текстом - Методика).

Пунктом 1.2. Методики визначено, що вона встановлює механізм оцінки (визначення вартості) колісних транспортних засобів (КТЗ), а також вимоги до оформлення результатів оцінки, оціночні процедури визначення вартості КТЗ. Методи оцінки, передбачені цією Методикою, можуть використовуватися для оцінки самохідних шасі, самохідних сільськогосподарських, дорожньо-будівельних і меліоративних машин, тракторів і комбайнів на колісних шасі, якщо вони не суперечать тим положенням, які регламентують оцінку цих видів транспорту.

Відповідно до пункту 1.6 Методики, відновлювальний ремонт (або ремонт) - комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності КТЗ чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин.

Пунктом 2.4. Методики визначено, що вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).

Згідно пункту 3.9 Методики, фізичний знос обумовлюється погіршенням технічного стану КТЗ унаслідок експлуатаційного зносу його складників. Фізичний знос ураховується як втрата вартості КТЗ, що виникає в процесі його експлуатації.

Порядок розрахунку коефіцієнта фізичного зносу визначений у пункті 7.38 Методики, згідно якого значення коефіцієнта фізичного зносу (Ез) приймається таким, що дорівнює нулю, для нових складників та складників КТЗ, строк експлуатації яких не перевищує: 5 років - для легкових КТЗ виробництва країн СНД; 7 років - для інших легкових КТЗ; 3 роки - для вантажних КТЗ, вантажопасажирських КТЗ, причепів, напівпричепів, спеціальних КТЗ, спеціалізованих КТЗ, автобусів виробництва країн СНД; 4 роки - для інших вантажних КТЗ, вантажопасажирських КТЗ, причепів, напівпричепів, спеціальних КТЗ, спеціалізованих КТЗ, автобусів; 5 років - для мототехніки.

Як вбачається з інформації, яка міститься в свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу "Renault KANGOO", державний номер НОМЕР_1 , вказаний транспортний засіб є вантажним-спеціалізованим фургоном малотонажним-В, а отже коефіцієнт фізичного зносу дорівнює нулю, якщо строк експлуатації такого транспортного засобу не перевищує 4 роки.

Водночас, транспортний засіб "Renault KANGOO", державний номер НОМЕР_1 було випущено у 2015 році, а отже, на момент дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулася 17.12.2019, строк експлуатації транспортного засобу вже перевищував 4 роки.

Отже, якщо для відновлення пошкодженого у дорожньо-транспортній пригоді транспортного засобу ремонт здійснюється методом заміни складових частин, що були пошкоджені, на нові, страховик за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності відшкодовує не повну вартість складових частин, а з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складників аварійно пошкодженого транспортного засобу.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 06.02.2018 по справі № 910/3867/16, від 01.02.2018 по справі № 910/22886/16.

Вартість відновлювального ремонту пошкодженого у дорожньо-транспортній пригоді транспортного засобу більша за вартість матеріального збитку, а вартість матеріального збитку - це та сума, яку за Законом №1961-IV має сплатити страховик як страхове відшкодування.

Аналогічна правова позиція міститься у Постанові Верховного Суду від 10.08.2018 року у справі № 910/20638/17.

Відповідно до правової позиції викладеної у Постанові Верховного Суду від 12.03.2018 року по справі № 910/5001/17, пред`явлення особою вимоги про виплату страхового відшкодування в розмірі повної вартості відновлювального ремонту без урахування коефіцієнту фізичного зносу є неправомірним.

Як вбачається з наданого позивачем Звіту №142208 від 16.10.2020 вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу "Renault KANGOO", державний номер НОМЕР_1 становить 8 742,62 грн., а відповідно до Висновку/калькуляції №142208 від 09.01.2020 вартість відновлювального ремонту вказаного транспортного засобу становить 6 240,25 грн.

Згідно складеного страхового акта № 142208 від 24.01.2020, страхове відшкодування становить 6 165,25 грн., яке було виплачене позивачем страхувальнику згідно платіжного доручення №1639 від 24.01.2020.

Водночас, як вбачається з наявного в матеріалах справи Звіту №142208 від 16.10.2020 (дата оцінки 17.12.2019), вартість матеріального збитку, а відповідно і сума страхового відшкодування розраховувалася без врахування коефіцієнта фізичного зносу, який був визначений на рівні 0,0000.

Враховуючи викладене, суд дійшов до висновку, що заявлена позивачем сума страхового відшкодування була розрахована з порушенням вимог чинного законодавства, без врахування коефіцієнта фізичного зносу транспортного засобу.

Разом з тим, відповідач, відповідно до п. 7.38 Методики, здійснив самостійний розрахунок коефіцієнту фізичного зносу КТЗ (який доданий до відзиву на позов) у розмірі 0,48 та враховуючи вказаний коефіцієнт, здійснив розрахунок страхового відшкодування, згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АО/003029925, яке відповідач сплатив позивачу у розмірі 1 301,93 грн.

Факт сплати відповідачем страхового відшкодування на розрахунковий рахунок позивача у розмірі 1 301,93 грн. підтверджується позивачем у позовній заяві.

Таким чином, оскільки позивач заявив вимогу про стягнення з відповідача, в порядку суброгації, страхового відшкодування в розмірі вартості відновлювального ремонту (за вирахуванням франшизи у розмірі 2 000, грн.. та вже сплаченого відповідачем страхового відшкодування у розмірі 1 301,93 грн.), без урахування коефіцієнту фізичного зносу КТЗ, то така вимога є безпідставною, а тому в її задоволені слід відмовити.

Згідно статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частинами 1-3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до статті 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, згідно положень статті 74 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.

З огляду на викладене, суд на підставі власної оцінки матеріалів справи та представлених сторонами доказів дійшов висновку, що позивач не довів суду та не надав належних доказів щодо законності та обґрунтованості вимоги про стягнення з відповідача залишку суми затрат на виплату страхового відшкодування у розмірі 2 863,32 грн., а тому така позовна вимога задоволенню не підлягає.

Судовий збір за розгляд справи відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладається на позивача.

Керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236, 237, 238, 240-242 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.У задоволенні позову Приватного акціонерного товариства "Просто-страхування" до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ВУСО" про відшкодування 2 863,32 грн. - відмовити повністю.

2. Витрати по сплаті судового збору покласти на позивача.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 27.07.2021

Суддя С. В. Стасюк