РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

21.07.2021Справа № 910/9061/21

Господарський суд міста Києва у складі судді Павленка Є.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження матеріали справи за позовом приватного акціонерного товариства "Українська акціонерна страхова компанія АСКА" до приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія" про стягнення 108 677,84 грн.,

без виклику представників сторін (без проведення судового засідання),

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У червні 2021 року приватне акціонерне товариство "Українська акціонерна страхова компанія АСКА" (далі - Товариство) звернулося до Господарського суду міста Києва з вказаним позовом про стягнення з приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія" (далі - Компанія) заборгованості з відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, у розмірі 108 677,84 грн., з яких: 98 000,00 грн. - основний борг, 4 881,21 грн. - пеня, 1 111,56 грн. - три проценти річних, 4 685,07 грн. - інфляційні втрати, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідач, як страховик винної в ДТП особи, всупереч вимогам Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" не відшкодував позивачу шкоду, завдану страхувальником відповідача внаслідок ДТП.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10 червня 2021 року прийнято позовну заяву Товариства до розгляду, відкрито провадження у справі № 910/9061/21 та вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без виклику представників сторін (без проведення судового засідання).

Крім того, цією ухвалою відповідачу було визначено строк для подання відзиву на позов - протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали.

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, у порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини 4 статті 120 цього Кодексу.

Відповідно до частини 11 статті 242 ГПК України, у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі, судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

За змістом статті 9 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" місцезнаходження юридичної особи визначається на підставі відомостей, внесених до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

В силу положень статті 10 наведеного Закону, якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.

Так, з метою повідомлення відповідача про розгляд справи та про його право подати відзив на позовну заяву, копія ухвали суду від 10 червня 2021 року про відкриття провадження у справі № 910/9061/21 була направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в позовній заяві та Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, а саме: 04080, місто Київ, вулиця Кирилівська, будинок 40.

Відповідно до частини 3 статті 120 ГПК України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

Приписами пункту 3 частини 6 статті 242 ГПК України встановлено, що днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення.

З матеріалів справи вбачається, що копія вищенаведеної ухвали Господарського суду міста Києва від 10 червня 2021 року була отримана уповноваженим представником відповідача 15 червня 2021 року, про що свідчить наявне у матеріалах справи відповідне повідомлення про вручення цього судового відправлення № 470.

Проте Компанія в установлений судом строк відзиву на позовну заяву не подала, будь-яких заяв чи клопотань на адресу суду не направила.

Положеннями частини 9 статті 165 ГПК України передбачено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Зважаючи на те, що Компанія належним чином була повідомлена про розгляд даної справи, а також враховуючи наявність достатньої кількості документів для її розгляду по суті, суд дійшов висновку про розгляд цієї справи за наявними матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

9 грудня 2019 року на автодорозі Південний обхід м. Кропивницький (9 км 100 м), сталася дорожньо-транспортна пригода за участі двох транспортних засобів: автомобіля "ВАЗ-2107", державний номерний знак: НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_1 , з автомобілем "Mazda CX-7", державний номерний знак: НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 . Причиною ДТП стало те, що водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем "ВАЗ-2107", державний номерний знак: НОМЕР_1 , не впорався з керуванням та здійснив виїзд на зустрічну смугу руху, у результаті чого здійснив зіткнення з автомобілем "Mazda CX-7", державний номерний знак: НОМЕР_2 , чим порушив пункт 11.3 Правил дорожнього руху України.

Зазначені обставини були встановлені постановою Кіровоградського районного Кіровоградської області від 22 липня 2020 року в справі № 390/1713/19, якою водія автомобіля "ВАЗ-2107", державний номерний знак: НОМЕР_1 , ОСОБА_1 було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Вказана постанова суду першої інстанції була залишена без змін постановою Кропивницького апеляційного суду від 17 серпня 2020 року (копії вищевказаних судових рішень містяться у матеріалах справи).

Внаслідок вказаної ДТП було пошкоджено автомобіль "Mazda CX-7", державний номерний знак: НОМЕР_2 (застрахований транспортний засіб). Власником застрахованого транспортного засобу є фізична особа ОСОБА_2 .

Судом встановлено, що пошкоджений транспортний засіб було застраховано позивачем на підставі договору добровільного страхування наземного транспорту на умовах програми "АвтоКрос/Легке Каско" від 20 вересня 2019 року № АС-481262. Копія цього правочину наявна в матеріалах справи.

У зв`язку з наведеними обставинами 11 грудня 2019 року страхувальник звернувся до позивача із заявами про шкоду транспортному засобу та про виплату страхового відшкодування.

Судом також встановлено, що на підставі ремонтної калькуляції від 11 грудня 2019 року № ВА9464АМ та звіту оцінювача - фізичної особи - підприємця Лісничого Миколи Івановича, від 23 грудня 2019 року № 75-19 позивачем було складено страховий акт від 20 січня 2020 року № F967211 (належні копії зазначених документів наявні в матеріалах справи).

Відповідно до вказаного акта, з урахуванням ліміту відповідальності, загальна сума страхового відшкодування склала 100 000,00 грн.

З матеріалів справи вбачається, що вказана сума страхового відшкодування була перерахована позивачем на рахунок власника пошкодженого транспортного засобу, - ОСОБА_3 , що підтверджується наявною в матеріалах справи копіями платіжних доручень: від 28 січня 2020 року № 7209 на суму 10 000,00 грн., від 29 січня 2020 року № 7204 на суму 10 000,00 грн., від 30 січня 2020 року № 7206 на суму 10 000,00 грн., від 7 лютого 2020 року № 7205 на суму 10 000,00 грн., від 11 лютого 2020 року № 7209 на суму 10 000,00 грн., від 19 лютого 2020 року № 7201 на суму 5 000,00 грн., від 24 лютого 2020 року № 7206 на суму 5 000,00 грн., від 3 березня 2020 року № 7204 на суму 5 000,00 грн., від 6 березня 2020 року № 7202 на суму 5 000,00 грн., від 12 березня 2020 року № 7209 на суму 5 000,00 грн., від 13 березня 2020 року № 7207 на суму 5 000,00 грн., від 25 березня 2020 року № 7206 на суму 5 000,00 грн., від 26 березня 2020 року № 7210 на суму 5 000,00 грн., від 27 березня 2020 року № 7209 на суму 10 000,00 грн.

Отже, до позивача у зв`язку зі здійсненою страховою виплатою за вищеописаною ДТП перейшло право вимоги на суму відшкодування в розмірі 100 000,00 грн.

Статтею 27 Закону України "Про страхування" та статтею 993 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Відтак, Товариство, здійснивши виплату страхового відшкодування, набуло права потерпілої у ДТП особи в межах здійсненої виплати.

Суд зазначає, що достатніми доказами фактично здійснених позивачем витрат по виплаті страхового відшкодування, які виникли внаслідок ДТП, є платіжні доручення та рахунки на сплату послуг з ремонту пошкодженого ТЗ.

З матеріалів справи вбачається, що на час скоєння вищевказаної ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 , як особи, що на законних підставах експлуатувала автомобіль "ВАЗ-2107", державний номерний знак: НОМЕР_1 , застрахована відповідачем на підставі договору (полісу) № АО/000939108 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну третіх осіб, - 100 000,00 грн., франшиза складає - 2 000,00 грн.).

Отже, Компанія є особою, на яку вказаним полісом покладено обов`язок з відшкодування шкоди, завданої під час експлуатації вищевказаного автомобіля "ВАЗ-2107" на момент ДТП.

До своєї позовної заяви позивачем було долучено адресовану відповідачу претензію від 8 жовтня 2020 року 797-15/2 з вимогою відшкодувати суму заборгованості в розмірі 100 000,00 грн.

Водночас у матеріалах даної справи відсутні жодні докази відправлення Компанії вищезазначеної претензії.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11 грудня 2019 року в справі № 465/4287/15 підтримала власний правовий висновок, викладений у постанові від 19 червня 2019 року в справі № 465/4621/16-к, щодо порядку отримання потерпілим страхового відшкодування за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, визначивши, що попереднє звернення потерпілого у випадках, передбачених законом, до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування не є обов`язковим та не виключає право особи звернутися безпосередньо до суду із позовом про стягнення відповідного страхового відшкодування в межах річного строку.

Статтею 37 Закону передбачені випадки, з настанням яких страховик набуває правових підстав для відмови у здійсненні такої виплати, зокрема, у випадку, коли потерпілим чи особою, яка має право на отримання відшкодування, не було протягом року з моменту скоєння ДТП подано заяви про виплату страхового відшкодування.

Тобто право кредитора (потерпілого) на отримання відшкодування завданої йому шкоди шляхом виконання страховиком за договором (полісом) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних узятих на себе зобов`язань не є безумовним, а пов`язується з поданням до такого страховика заяви про здійснення страхової виплати (відшкодування), що у свою чергу законодавець обмежує річним строком з моменту скоєння відповідної ДТП.

Оскільки перехід прав кредитора від потерпілого до страховика за договором добровільного майнового страхування не зумовлює виникнення нових зобов`язань винуватця та страховика за договором (полісом) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, а відбувається виключно заміна кредитора як сторони у вже існуючих правовідносинах, закріплене в положеннях підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону право страховика за договором (полісом) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності відмовити у здійсненні виплати страхового відшкодування у випадку пропуску встановленого строку на звернення до нього із заявою про виплату страхового відшкодування не залежить від суб`єкта звернення з відповідною заявою і підлягає застосуванню у тому числі щодо особи, яка здійснила відшкодування потерпілому завданого внаслідок пошкодження належного йому транспортного засобу збитку на підставі договору добровільного майнового страхування.

Така позиція узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, наведеним у постанові від 2 червня 2018 року № 910/7449/17.

Суд дійшов висновку, що у зв`язку з відсутністю доказів звернення Товариства з відповідною заявою до Компанії, враховуючи невиконання відповідачем своїх зобов`язань з відшкодування шкоди, завдану страхувальником відповідача внаслідок ДТП, позивач звернувся до суду з даною позивною заявою.

Річний строк звернення позивача до відповідача сплив 9 грудня 2020 року. Оскільки ні потерпілий, ні позивач у межах цього строку до відповідача з заявою про виплату страхового відшкодування не звертались, доказів такого звернення до Компанії надано не було і звернення до суду з позовом мало місце поза вищевказаним строком, остання наділена правом відмови у виплаті страхового відшкодування. Наявність такого права унеможливлює покладення на відповідача обов`язку зі сплати страхового відшкодування. Тому позов у частині стягнення суми страхового відшкодування в розмірі 98 000,00 грн. задоволенню не підлягає.

Враховуючи недоведеність позивачем правових підстав для стягнення з Компанії вищезазначеної суми страхового відшкодування, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні решти похідних вимог Товариства щодо стягнення з відповідача сум пені, трьох процентів річних та інфляційних втрат, нарахованих на вказану суму страхового відшкодування.

Відповідно до частини 1 статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з частиною 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини 1 статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За таких обставин у задоволенні позову Товариства слід відмовити.

Відповідно до статті 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору залишаються за позивачем та відшкодуванню не підлягають.

Керуючись статтями 129, 232, 236-241, 252 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду через Господарський суд міста Києва (пункт 17.5 частини 1 Перехідних положень ГПК України) протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 21 липня 2021 року.

Суддя Є.В. Павленко