ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2021 року м. ОдесаСправа № 916/212/21
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Колоколова С.І.

суддів: Разюк Г.П., Савицького Я.Ф.

Справа розглядається в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи

розглянувши апеляційну скаргу Виробничо-комерційної фірми "Кварц"

на рішення Господарського суду Одеської області від „22" квітня 2021р., повний текст якого складено та підписано „23" квітня 2021р.

у справі № 916/212/21

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ПГС-Інвест"

до відповідача Виробничо-комерційної фірми "Кварц"

про стягнення 223 036,62 грн.,

головуючий суддя - Мостепаненко Ю.І.

місце прийняття рішення: Господарський суд Одеської області

ВСТАНОВИВ:

У січні 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю "ПГС-Інвест" (далі ТОВ ПГС-Інвест", позивач) звернулось до Господарського суду Одеської області із позовом до Виробничо-комерційної фірми "Кварц" (далі ВКФ "Кварц", відповідач) про стягнення 223 036,62 грн. з яких: 212 081,04 грн. - суму основної заборгованості, 7 512,94 грн. - інфляційних витрат та 3 442,64 грн. - 3% річних та суму судових витрат.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач послався на неналежне виконання відповідачем прийнятих на себе зобов`язань щодо поставки товару та направлені на стягнення загальної заборгованості у розмірі 223 036,62 грн. З посиланням на норми ст.ст.20,181,193 ГК України, ст.ст. 530,610, 625,693 ЦК України позивач просив суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 22.04.2021 по справі №916/212/21 (суддя Мостепаненко Ю.І.) позов задоволено частково. Стягнуто з Виробничо-комерційної фірми "Кварц" на користь товариства з обмеженою відповідальністю "ПГС-Інвест" 212 081 грн. 04 коп. - основного боргу, 3 442 грн. 62 коп. - 3% річних, 6 195 грн. 38 коп. - інфляційних витрат та 3 325 грн. 79 коп. - витрат по сплаті судового збору. В решті позову відмовлено.

Вказане рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позовні вимоги є обґрунтованими, підтвердженими матеріалами справи та такими, що підлягають задоволенню.

Разом з тим, судом було здійснено перерахунок інфляційних витрат та 3% річних, за результатами, якого встановлено, що:

- сума 3% річних за період з 01.07.2020р. по 14.01.2021р. складає 3 442,62 грн. і підлягає задоволенню у вказаному розмірі;

- сума інфляційних витрат за період з 01.07.2020р. по 14.01.2021р. складає 6 195,38 грн. і підлягає частковому задоволенню.

Не погодившись з рішенням суду, Виробничо-комерційна фірма "Кварц" звернулась до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Одеської області від 22.04.2021 у справі №916/212/21 та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ТОВ "ПГС-Інвест" до ВКФ «Кварц» в повному обсязі.

Скаржник вважає рішення суду необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню, з наступних підстав:

- помилкове застосування судом ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України, оскільки сторони договору не узгодили строк поставки товару;

- судом не було встановлено, що відповідач відмовив позивачу у постачанні товару;

- судом не було встановлено, що позивач повідомив відповідача про відмову від отримання замовленого товару.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 17.05.2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Виробничо-комерційної фірми "Кварц" на рішення Господарського суду Одеської області від „22" квітня 2021р. у справі № 916/212/21; розгляд апеляційної скарги „Виробничо-комерційної фірми "Кварц" ухвалено здійснювати у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження.

Суд апеляційної інстанції, у відповідності до статті 269 Господарського процесуального кодексу України, переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Відповідно до частини тринадцятої статті 8 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно із частиною третьою статті 270 Господарського процесуального кодексу України розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього Кодексу.

Переглянувши у порядку письмового провадження оскаржуване у справі рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи, наведені в апеляційній скарзі, та у відзиві на апеляційну скаргу, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла до наступних висновків.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено в ході апеляційного провадження, 02.06.2020р. Виробничо-комерційною фірмою "Кварц" на виконання досягнутої із Товариством з обмеженою відповідальністю «ПГС-Інвест» домовленості щодо поставки товару було виставлено останньому рахунок №12 для здійснення оплати за товар, а саме: суміш асфальтобетонна крупнозерниста, у кількості - 195,5 т, ціна без ПДВ - 375 360 грн.; Суміш асфальтобетонна дрібнозерниста, у кількості 183 т, ціна без ПДВ - 375 150 грн. Всього на загальну суму 900 612 грн.

На підставі виставленого відповідачем рахунку, ТОВ «ПГС-Інвест» було здійснено передплату на суму 900 612 грн., що підтверджується платіжним дорученням №2958 від 03.06.2020р.

03.06.2020р. ВКФ "Кварц" було поставлено ТОВ «ПГС-Інвест» товар на загальну суму 688 530,96 грн., а саме: 1) суміш асфальтобетонна крупнозерниста, у кількості 289,9 т, ціна без ПДВ 556 608 грн.; 2) Бітумна емульсія дорожня, у кількості 1,3 т, ціна без ПДВ 17 167,80 грн. Всього на загальну суму 688 530,96 грн.

Актом звірки взаєморозрахунків за період з 30.01.2020р. - 26.06.2020р., підписаним обома сторонами та скріпленим печатками останніх, сторони узгодили, що заборгованість відповідача станом на 23.06.2020р. становить 212 081,04 грн.

З огляду на те що, відповідач передав товар на меншу суму, 23.06.2020р. позивачем було направлено ВКФ "Кварц" лист №23-06/20, в якому позивач просив відповідача повернути надлишкові перераховані кошти у сумі 212 081,04 грн., сплачені за платіжним дорученням №2958 від 03.06.2020р. згідно рахунку №12 від 02.06.2020р.

Враховуючи зазначене, позивач звернувся до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до ВКФ "Кварц" про стягнення 212 081,04 грн. - суми основної заборгованості, 7 512,94 грн. - інфляційних витрат та 3 442,64 грн. - 3% річних.

Судова колегія погоджується з висновками місцевого господарського суду про часткове задоволення позовних вимог та вважає, що доводи і вимоги скаржника, викладені в апеляційній скарзі, підлягають залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення залишенню без змін, виходячи з наступного.

Згідно із п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 174 ГК України, господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно ч.1 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Згідно ч. 1 ст. 639 ЦК України, договір може бути укладений у будь - якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 181 ГК України, господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено господарським судом, 02.06.2020р. ВКФ "Кварц" на виконання досягнутої із ТОВ «ПГС-Інвест» домовленості щодо поставки товару було виставлено останньому рахунок №12 для здійснення оплати за товар, а саме: суміш асфальтобетонна крупнозерниста, у кількості - 195,5 т, ціна без ПДВ - 375 360 грн.; Суміш асфальтобетонна дрібнозерниста, у кількості 183 т, ціна без ПДВ - 375 150 грн. Всього на загальну суму 900 612 грн.

На підставі виставленого відповідачем рахунку, ТОВ «ПГС-Інвест» було здійснено передплату на суму 900 612 грн., що підтверджується платіжним дорученням №2958 від 03.06.2020р., із призначенням платежу: «оплата за суміш асфальтобетонну по рах.№12 від 02.06.2020р.».

03.06.2020р. ВКФ "Кварц" було поставлено ТОВ «ПГС-Інвест» товар на загальну суму 688 530,96 грн., а саме: 1) суміш асфальтобетонна крупнозерниста, у кількості 289,9 т, ціна без ПДВ 556 608 грн.; 2) Бітумна емульсія дорожня, у кількості 1,3 т, ціна без ПДВ 17 167,80 грн. - всього на загальну суму 688 530,96 грн., що підтверджується наявною в матеріалах справи видатковою накладною №64.

Зазначена видаткова накладна підписана від ВКФ "Кварц" - директором Рудяковим Є.С.

При цьому, актом звірки взаєморозрахунків за період з 30.01.2020р. - 26.06.2020р., підписаним обома сторонами та скріпленим печатками останніх, сторони узгодили, що заборгованість відповідача станом на 23.06.2020р. становить 212 081,04 грн.

З урахуванням вищевикладеного, а також приймаючи до уваги наявну в матеріалах справи видаткову накладну, колегія суддів погоджується з вірним висновком місцевого суду, що між сторонами по справі було укладено договір поставки у спрощений спосіб, відповідно до якого ВКФ «Кварц», як постачальник, прийняв на себе обов`язок з поставки товару, а ТОВ "ПГС - Інвест", як покупець, обов`язок з прийняття товару та сплати його вартості. При цьому, сторонами не узгоджено строк поставки товару.

Отже, між сторонами виникли зобов`язання, які за своєю правовою природою є правовідносинами, що випливають із договору поставки.

Відповідно до ч.1 ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно із ч.ч.1,2 ст.712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст.193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно ч.2 ст. 693 ЦК України, передбачено право покупця, у разі порушення продавцем строку передання йому попередньо оплаченого товару або пред`явити вимогу про передання оплаченого товару, або вимагати повернення суми попередньої оплати (тобто відмовитися від прийняття виконання).

Зі змісту зазначеної норми права вбачається, що умовою її застосування є неналежне виконання продавцем свого зобов`язання зі своєчасного передання товару покупцю, а у разі настання такої умови покупець має право діяти альтернативно, тобто, або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати. Можливість обрання певно визначеного варіанта правової поведінки боржника є виключно правом покупця, а не продавця.

Правова природа перерахованої суми, як попередньої оплати, визначається не лише її визначенням у платіжному документі та датою платежу, а також наявністю зустрічного зобов`язання контрагента по поставці товару на цю суму відповідно до умов договору. Так, реалізація покупцем права на вимогу про повернення суми попередньої оплати означає, що він відмовився від прийняття виконання неналежно виконаного зобов`язання. Отже, після пред`явлення покупцем на власний вибір продавцю вимоги про повернення сплачених коштів в якості передплати, зобов`язання останнього по поставці товару припиняється, проте у нього виникає грошове зобов`язання з повернення коштів.

Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Як вірно встановлено господарським судом, відповідач передав ТОВ «ПГС-Інвест» товар на меншу суму та в іншому асортименті, з огляду на що, 23.06.2020р. позивачем було направлено ВКФ "Кварц" лист №23-06/20, в якому ТОВ «ПГС-Інвест» просив відповідача повернути надлишкові перераховані кошти сплачені за платіжним дорученням №2958 від 03.06.2020р. згідно рахунку №12 від 02.06.2020р. в сумі 212 081,04 грн.

Зазначена вимога була направлена на електронну адресу відповідача - , при цьому факт отримання зазначеної вимоги не заперечується відповідачем у відзиві на позов.

Таким чином, після отримання зазначеного листа у відповідача, в силу вимог ст. 530 та ст. 693 ЦК України, виникло зобов`язання повернути позивачу різницю суми попередньої оплати (900 612 грн.) від отриманого товару (688 530,96 грн.) в розмірі 212 081,04 грн., які були сплачені ТОВ «ПГС-Інвест», в якості попередньої оплати.

Однак, як встановлено судом, відповідач не повернув позивачу грошові кошти.

Відповідно до вимог ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту ст.77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З врахуванням відсутності належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт повної поставки ВКФ "Кварц" позивачу товару на загальну суму 900612 грн., визначеної в рахунку №12 від 02.06.2020р., приймаючи до уваги, що різницю від попередньої оплати, сплаченої позивачем та отриманим останнім товару - в розмірі 212 081,04 грн. не повернуто, колегія суддів погоджується з висновком господарського суду, що позовна вимога про стягнення з відповідача зазначеної суми є обґрунтованою, підтвердженою матеріалами справи та такою, що підлягає задоволенню.

Щодо вимог про стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних нарахувань.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ч.1 ст.611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Колегія суддів перевірила правильність розрахунку позивача та дійшла висновку про арифметичну та методологічну вірність розрахунку 3%, задоволених судом першої інстанції.

Так, індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Колегія суддів перевірила правильність розрахунку позивача та перерахунок суду першої інстанції та дійшла висновку про арифметичну та методологічну вірність розрахунку інфляційних втрат, задоволених судом першої інстанції у сумі 6 195,38 грн. За приписами частин 1, 3 статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно зі ст.ст. 76-77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обов`язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Доводи скаржника, що він не відмовлявся та не відмовляється від виконання умов укладеного між сторонами договору, у спрощений спосіб, та те, що позивач має можливість, у будь-який час отримати замовлену продукцію, а також посилання на помилковість застосування судом першої інстанції ст. 625 ЦК України, колегією суддів відхиляються з огляду на їх безпідставність та необґрунтованість.

Відповідно до ч.3 ст. 538 ЦК України, у разі невиконання однією із сторін у зобов`язанні свого обов`язку або за наявності очевидних підстав вважати, що вона не виконає свого обов`язку у встановлений строк (термін) або виконає його не в повному обсязі, друга сторона має право зупинити виконання свого обов`язку, відмовитися від його виконання частково або в повному обсязі.

Зобов`язання відповідача, відповідно до положень ч. 2 ст. 530 ЦК України, фактично виникло у ВКФ "Кварц" з дня пред`явлення позивачем до нього вимоги, який виходячи із суті зобов`язання сторін, є тим строком, після настання якого постачальник (продавець) усвідомлював протиправний характер неповернення різниці отриманої попередньої оплати.

Таким чином, у відповідача (постачальника, продавця) виникло зобов`язання повернути позивачу (покупцю) суму попередньої оплати (тобто сплатити грошові кошти) відповідно до ч.2 ст. 693 ЦК України та ч.2 ст. 530 ЦК України, тобто з 01 липня 2020 року.

Водночас, в матеріалах справи відсутні будь-які докази листування чи перемовин між сторонами договору про поставку, укладеного у спрощений спосіб, які б підтверджували бажання щодо вчинення дій на його повне виконання з боку ВКФ "Кварц", починаючи з 04.06.2020р.

Враховуючи вищевикладене, господарський суд першої інстанції, приймаючи рішення про часткове задоволення позову, всебічно, повно та об`єктивно дослідив матеріали справи в їх сукупності, дав вірну юридичну оцінку обставинам справи, у зв`язку з чим рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

В процесі апеляційного розгляду справи колегією суддів не встановлено порушення норм процесуального права, що є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права для виходу за межі доводів апеляційної скарги, доводи апеляційної скарги відхилені судом апеляційної інстанції, тому оскаржуване судове рішення Господарського суду Одеської області залишається без змін.

Відповідно до п."в" ч.4 ст.282 ГПК України постанова суду апеляційної інстанції складається, зокрема, з резолютивної частини із зазначенням розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються згідно ст.129 ГПК України на скаржника, оскільки вимоги апеляційної скарги повністю відхилені.

Керуючись ст. ст.129, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Виробничо-комерційної фірми "Кварц" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Одеської області від 22 квітня 2021 року у справі №916/212/21 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню, крім випадків передбачених ст. 287 ГПК України.

Повний текст постанови

складено 27.07.2021

Головуючий суддя С.І. Колоколов

Суддя Г.П. Разюк

Суддя Я. Ф. Савицький