ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2021 року Черкаси справа № 925/108/21

Господарський суд Черкаської області у складі судді Кучеренко О.І. із секретарем судового засідання Юхименко О.В.

від позивача ОСОБА_1 , адвокат, ОСОБА_2 , за посадою

від відповідача ОСОБА_3 , за посадою,

від третьої особи ОСОБА_4 , за посадою,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду справу за позовом

Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку « НОМЕР_1»

до Черкаської міської ради

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Департамент економіки та розвитку Черкаської міської ради

про визнання права власності, визнання недійсним рішення міської ради та скасування рішення про реєстрацію речового права,

Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку « НОМЕР_1» звернулося із позовом у Господарський суд Черкаської області, у якому просить суд: визнати право спільної сумісної власності співвласників багатоквартирного будинку по АДРЕСА_1 на приміщення цокольного поверху багатоквартирного будинку по АДРЕСА_1 загальною площею 93,2 кв.м як на допоміжні та такі, що призначені для забезпечення експлуатації приміщення цього будинку.

визнати недійсним рішення Черкаської міської ради від 08.07.2020 року №2-5940 «Про визначення балансоутримувачем нежитлових приміщень департамент економіки та розвитку Черкаської міської ради» в частині (пункт 17) внесення доповнення до переліку об`єктів права міської комунальної власності та уповноважених органів, яким вони передаються в оперативне управління (додаток№1 рішення Черкаської міської ради №3-531 від 26.06.2003) у розділ 16 «Нежитлові вбудовано-прибудовані приміщення» та включення об`єкту п. 214 «нежитлові приміщення по АДРЕСА_1 ».

скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер 54870344 від 30.10.2020 державного реєстратора Управління з питань державної реєстрації Черкаської міської ради Крилової Оксани Миколаївни, прийняте на підставі рішення Черкаської міської ради №2-5940 від 08.07.2020 та рішення Черкаської міської ради від 26.06.2003 №3-531 (запис №38935784 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про право комунальної власності Черкаської міської ради () та відшкодувати судові витрати в сумі 4540,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що пунктом 17 рішення Черкаської міської ради №2-5940 від 08.07.2020 «Про визначення балансоутримувачем нежитлових приміщень департамент економіки та розвитку Черкаської міської ради» внесено доповнення до Додатку №1 рішення Черкаської міської ради від 26.06.2003 №3-531 «Про перелік об`єктів права міської комунальної власності та уповноважених органів, яким вони передаються в оперативне управління», а саме: до розділу 16 «Нежитлові вбудовано-прибудовані приміщення» включено об`єкт: пункт 214 «нежитлові приміщення по АДРЕСА_1». У подальшому 30.10.2020 державним реєстратором Управління з питань державної реєстрації Черкаської міської ради Криловою Оксаною Миколаївною на підставі рішення Черкаської міської ради №2-5940 від 08.07.2020 та рішення Черкаської міської ради від №3-531 26.06.2003 прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 54870344 та внесено запис №38935784 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про право комунальної власності Черкаської міської ради () на нежитлове приміщення по АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 101) як на складову частину житлового будинку (приміщення підвалу), А-2 загальною площею 93,2 кв.м. Позивач вважає, що вказані нежитлові приміщення є допоміжними приміщеннями багатоквартирного житлового будинку АДРЕСА_1 , які призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців, а тому Черкаська міська рада безпідставно зареєструвала право комунальної власності на вказані приміщення.

Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 08.02.2021 позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк протягом десяти днів з дня вручення цієї ухвали надати суду докази сплати судового збору у сумі 2270,00 грн до Державного бюджету України або документів, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

12.02.2021 до Господарського суду Черкаської області надійшов лист позивача про усунення недоліків із доказами сплати судового збору.

Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 15.02.2021 відкрито провадження у справі, справу ухвалено розглядати за правилами загального позовного провадження. Встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву і всіх письмових та електронних доказів, що підтверджують заперечення проти позову у строк 15 днів з дня вручення цієї ухвали та заперечень на відповідь на відзив (у разі їх наявності) не пізніше 22.03.2021, а позивачу строк для подання відповіді на відзив відповідача на позов не пізніше 12.03.2021.

03.03.2021 відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, у якому у задоволенні позову просить відмовити повністю. Зазначає, що відповідно до статті 31 Закону України «Про власність» до державної власності в Україні належать загальнодержавна (республіканська) власність і власність адміністративно-територіальних одиниць (комунальна власність). Частиною 1 статті 35 цього ж Закону визначалося, що об`єктами права комунальної власності є майно, що забезпечує діяльність відповідних Рад і утворюваних ними органів; кошти місцевих бюджетів, державний житловий фонд, об`єкти житлово-комунального господарства; майно закладів народної освіти, культури, охорони здоров`я, торгівлі, побутового обслуговування; майно підприємств; місцеві енергетичні системи, транспорт, системи зв`язку та інформації, включаючи націоналізоване майно, передане відповідним підприємствам, установам, організаціям; а також інше майно, необхідне для забезпечення економічного і соціального розвитку відповідної території. Вважає, що спірне приміщення, яке знаходиться в будинку по АДРЕСА_1 , не відноситься до допоміжних, а є нежитловим приміщенням, яке не відноситься до житлового фонду та є самостійним об`єктом цивільно-правових відносин, а тому з метою упорядкування обліку майна територіальної громади міста Черкаси та більш ефективного його використання, нежитлові приміщення по АДРЕСА_1 було внесено до переліку об`єктів права міської комунальної власності. Також зауважив, що 01.12.2017 між департаментом економіки та розвитку Черкаської міської ради та фізичною особою підприємцем ОСОБА_2 було укладено договір оренди спірного об`єкта нерухомості №2044. Відповідно до пункту 1.2 цього договору, спірні приміщення визначені як нежитлові, а згідно з пунктом 2.1 договору, вони використовуються під офіс. Угодою про внесення змін до договору оренди від 26.04.2018 метою оренди спірного нежитлового приміщення визначено «виробництво іншого верхнього одягу». З наведеного випливає, що спірне нежитлове приміщення має самостійне призначення, не пов`язане з використанням в якості допоміжних стосовно квартир співвласників ОСББ « НОМЕР_1».

Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 23.03.2021 заяву Черкаської міської ради про залучення до участі у справі третіх осіб задоволено частково. Залучено до участі у справі, як третю особу без самостійних вимог на стороні відповідача - Департамент економіки та розвитку Черкаської міської ради. Підготовче засідання відкладено до 14.04.2021.

Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 14.04.2021 підготовче засідання відкладено до 13.05.2021.

Протокольною ухвалою від 13.05.2021 суд ухвалив закрити підготовче засідання у справі та призначити справу до судового розгляду по суті 08.06.2021.

Протокольною ухвалою від 08.06.2021 суд ухвалив оголосити перерву у судовому засіданні до 10.06.2021.

У судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні у справи докази, суд

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Черкаської міської ради №3-531 від 26.06.2003 «Про перелік об`єктів права міської комунальної власності та уповноважених органів, яким вони передаються в оперативне управління» було затверджено Перелік об`єктів права міської комунальної власності із зазначенням їх місцезнаходження, а також перелік житлового фонду із вбудовано-прибудованими приміщеннями (серед яких зазначено і житловий будинок по АДРЕСА_1 , загальною площею 128,2 кв. м.

Рішенням Установчих (загальних) зборів співвласників двох багатоквартирних будинків, які знаходяться в АДРЕСА_2 та по АДРЕСА_1 , яке оформлене протоколом №1 від 05.04.2020 було прийнято рішення про створення Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку « НОМЕР_1». Цим же рішенням загальних зборів співвласників був затверджений Статут Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку « НОМЕР_1». 29.04.2020 вказане об`єднання було внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Метою створення Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку « НОМЕР_1» є забезпечення і захист прав співвласників. Дотримання ними своїх обов`язків, належне утримання та використання спільного майна, забезпечення своєчасного надходження коштів для сплати всіх платежів, передбачених законодавством та цим статутом (пункт 1 Розділу ІІ Статуту).

Об`єднання набуває статусу юридичної особи з моменту його державної реєстрації у порядку, який встановлений Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» (пункт 3 Розділу І Статуту).

Завданнями та предметом діяльності об`єднання є: забезпечення реалізації прав співвласників на володіння та користування спільним майном, здійснення належного утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території (пункт 3 Розділу ІІІ Статуту).

Майно об`єднання утворюється з неподільного та загального майна. Неподільне майно це неподільна частина житлового комплексу, яка складається з частини допоміжних приміщень, конструктивних елементів будинку, технічного обладнання, що забезпечують належне функціонування житлового будинку. Неподільне майно перебуває у спільній сумісній власності співвласників багатоквартирного будинку. Неподільне майно не підлягає відчуженню. Загальне майно це частина допоміжних приміщень житлового комплексу, що можуть використовуватися згідно з їх призначенням на умовах, які визначені цим статутом (комірчини, гаражі, у тому числі підземні, майстерні тощо) (пункт 3 Розділу ІV Статуту).

Рішенням Черкаської міської ради №2-5940 від 08.07.2020 «Про визначення балансоутримувачем нежитлових приміщень департамент економіки та розвитку Черкаської міської ради», Департамент визначено балансоутримувачем майна територіальної громади міста Черкаси щодо деяких нежитлових приміщень, які знаходяться, у тому числі, і у житлових будинках міста. Зокрема, у пункті 17 вказаного рішення вказано про внесення доповнення до переліку об`єктів міської комунальної власності (додаток №1 рішення Черкаської міської ради №3-531 від 26.06.2003 у Розділі 16 «Нежитлові вбудовано-прибудовані приміщення включено пункт 214 «нежитлові приміщення по АДРЕСА_1 ».

На підставі рішень Черкаської міської ради №3-53126 від 26.06.2003 та №2-5940 від 08.07.2020, державним реєстратором Управління з питань державної реєстрації Черкаської міської ради Криловою Оксаною Миколаївною 26.10.2020 прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 54870344 та внесено запис №38935784 в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно про право комунальної власності Черкаської міської ради () на нежитлове приміщення по АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 101), як на складову частину житлового будинку (приміщення підвалу), А-2 загальною площею 93,2 кв.м.

Судом також встановлено, що ОСОБА_2 , є власником квартири АДРЕСА_3 з 2004 року, яка набула її у власність шляхом приватизації, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. У зв`язку з незадовільним технічним станом будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_2 протягом тривалого строку (більше 10 років), регулярно зверталася до балансоутримувача цього житлового будинку (ремонтно-експлуатаційної організації комунального підприємства), Черкаської міської ради та до її департаментів з метою усунення наслідків аварійних ситуацій комунікацій та внутрішньо будинкових мереж, які були спричинені неналежним технічним станом цього будинку.

За доводами останньої з метою приведення у належний стан та проведення ремонту цокольного приміщення будинку, у якому проходять комунікації будинку, ОСОБА_2 звернулася з заявою про отримання у оренду приміщення цокольного (підвального) приміщення будинку АДРЕСА_1 .

За замовленням Департаменту економіки та розвитку Черкаської міської ради Комунальним підприємством «Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» 27.10.2017 було виготовлено технічний паспорт, у якому зазначено, що площа приміщень житлового будинку з нежитловими (вбудованими) приміщеннями літера А-2 АДРЕСА_1 становить 93,2 кв. м, з яких основна 47,1 кв. м та 46,1 кв.м допоміжна. Рік побудови до 1917, відсоток зносу 65%.

01.12.2017 між Департаментом економіки та розвитку Черкаської міської ради (орендодавець) та фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2 (орендар) було укладено договір оренди об`єкта нерухомості №2044.

За умовами договору орендодавець зобов`язався передати орендареві у строкове платне користування нежитлове приміщення, що належить до міської комунальної власності на підставі рішення Черкаської міської ради №3-531 від 26.06.2003 «Про перелік об`єктів права міської комунальної власності та уповноважених органів, яким вони передаються в оперативне управління, а саме: нежитлові приміщення цокольного поверху в житловому будинку (Літ. А-2) з №1 до №3, з №6 до №11; адреса (місцезнаходження): АДРЕСА_1 ; загальна площа - 80,00 кв.м; вартість об`єкта - 94900,00 грн станом на 17.11.2017. Об`єкт передається орендарю під офіс. Договір оренди укладено на термін з 01.12.2017 до 31.10.2020.

23.09.2020 керівник Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку « НОМЕР_1» Літвінова Наталія Дмитрівна звернулася з листом до Департаменту економіки та розвитку Черкаської міської ради та повідомила про створення Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку по АДРЕСА_1 та про припинення права передачі в оренду за договором оренди нерухомості №2044 від 01.10.2017, у зв`язку з тим, що орендоване приміщення є підвалом та спільною сумісною власністю співвласників багатоквартирного будинку по АДРЕСА_1 . Вказане звернення залишене без задоволення.

Предметом спору у даній справі є вимога позивача про визнання права спільної сумісної власності співвласників багатоквартирного будинку, визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування (міської ради) та скасування рішення про державну реєстрацію права комунальної власності.

Згідно з приписами частини 2 статті 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» власники квартир багатоквартирних будинків та житлових приміщень у гуртожитку є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов`язані брати участь у загальних витратах, пов`язаних з утриманням будинку і прибудинкової території, відповідно до своєї частки у майні будинку чи гуртожитках. Допоміжні приміщення (кладовки, сараї і т. ін.) передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають.

Судом встановлено, що мешканці будинку по АДРЕСА_1 , набули у власність шляхом приватизації квартири, які знаходяться у цьому будинку.

Співвласниками цього багатоквартирного будинку було утворене Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку « НОМЕР_1».

Відповідно до статті 1 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» визначено, що співвласники багатоквартирного будинку це власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку.

Згідно з частиною 2 статті 382 Цивільного кодексу України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

Як визначено нормами статті 5 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» спільне майно багатоквартирного будинку є спільною сумісною власністю співвласників. Спільне майно багатоквартирного будинку не може бути поділено між співвласниками, і такі співвласники не мають права на виділення в натурі частки із спільного майна багатоквартирного будинку.

За змістом статті 1 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» та статті 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» під допоміжними приміщеннями багатоквартирного будинку розуміють приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців (колясочні, комори, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші підсобні і технічні приміщення), в той час як нежитлове приміщення це ізольоване приміщення в багатоквартирному будинку, що не належить до житлового фонду і є самостійним об`єктом нерухомого майна.

Рішенням Черкаської міської ради №2-5940 від 08.07.2020 нежитлові приміщення житлового будинку по АДРЕСА_1 до переліку об`єктів права міської комунальної власності. На підставі цього рішення проведена державна реєстрація прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), у Державний реєстр речових прав на нерухоме майно про право комунальної власності Черкаської міської ради на нежитлове приміщення по АДРЕСА_1 , як на складову частину житлового будинку (приміщення підвалу), А-2 загальною площею 93,2 кв.м.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» місцеве самоврядування в Україні це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України.

Місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст.

Згідно зі статтею 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, а також пенсійні фонди, частку в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров`я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об`єкти, визначені відповідно до закону як об`єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини.

Підставою для набуття права комунальної власності є передача майна територіальним громадам безоплатно державою, іншими суб`єктами права власності, а також майнових прав, створення, придбання майна органами місцевого самоврядування в порядку, встановленому законом.

Органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об`єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, укладати договори в рамках державно-приватного партнерства, у тому числі концесійні договори, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об`єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду.

Право комунальної власності територіальної громади захищається законом на рівних умовах з правами власності інших суб`єктів. Об`єкти права комунальної власності не можуть бути вилучені у територіальних громад і передані іншим суб`єктам права власності без згоди безпосередньо територіальної громади або відповідного рішення ради чи уповноваженого нею органу, за винятком випадків, передбачених законом.

Відповідно до пункту 10 Розділу V Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» з набранням чинності цим Законом майно, яке до прийняття Конституції України у встановленому законодавством порядку передане державою до комунальної власності адміністративно-територіальних одиниць та набуте ними на інших законних підставах, крім майна, що відчужене у встановленому законом порядку, є комунальною власністю відповідних територіальних громад сіл, селищ, міст.

Майно, передане до комунальної власності областей і районів, а також набуте на інших законних підставах, є спільною власністю територіальних громад сіл, селищ, міст, управління яким відповідно до Конституції України здійснюють районні та обласні ради або уповноважені ними органи. Відчуження зазначеного майна здійснюється лише за рішенням власника або уповноваженого ним органу.

Отже, для вирішення цього спору ключовим є визначення правового статусу нежитлового приміщення у багатоквартирному будинку номер АДРЕСА_1 , а саме встановлення того, чи належить спірне приміщення до числа допоміжних чи є нежитловим приміщенням у структурі житлового будинку.

Відповідно до частини 4 статті 236 Господарського процесуального кодексу України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, Верховний Суд у постанові від 18.05.2021 у справі №918/917/19 зазначив, що відповідно до пункту 2 статті 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», офіційне тлумачення положень якого наведено у Рішенні Конституційного Суду України №4-рп/2004 від 02.03.2004 (зі змінами), власники квартир багатоквартирних будинків та житлових приміщень у гуртожитку є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов`язані брати участь у загальних витратах, пов`язаних з утриманням будинку і прибудинкової території, відповідно до своєї частки у майні будинку чи гуртожитках. Допоміжні приміщення (кладовки, сараї і т. ін.) передаються у власність квартиронаймачів безоплатно та окремо приватизації не підлягають. У зазначеному Рішенні Конституційного Суду України визначено, що допоміжні приміщення (підвали, сараї, кладовки, горища, колясочні і т. ін.) передаються безоплатно у спільну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир (кімнат у квартирах) багатоквартирних будинків. Підтвердження права власності на допоміжні приміщення не потребує здійснення додаткових дій, зокрема, створення об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, вступу до нього.

Допоміжні приміщення згідно з пунктом 2 статті 10 зазначеного Закону стають об`єктами права спільної власності співвласників багатоквартирного будинку, тобто їх спільним майном, одночасно з приватизацією громадянами квартир. Для підтвердження набутого в такий спосіб права не потребується вчинення будь-яких інших додаткових юридичних дій. Власникам квартир немає необхідності створювати з цією метою об`єднання співвласників багатоквартирного будинку.

Допоміжними приміщеннями мають вважатися всі без винятку приміщення багатоквартирного житлового будинку, незалежно від наявності або відсутності в них того чи іншого обладнання, адже їх призначенням є обслуговування не лише будинку, а й власників квартир, підвищення життєвого комфорту і наявність різних способів задоволення їх побутових потреб, пов`язаних із життєзабезпеченням. І лише приміщення, що з самого початку будувалися як такі, використання яких мало інше призначення (магазини, перукарні, офіси, поштові відділення тощо), залишаються тими, що не підпадають під правовий режим допоміжних приміщень. Відтак відповідне рішення Ради, яке посвідчує право власності на спірне приміщення, не змінює його правового статусу за умови встановлення у справі належності спірних приміщень до допоміжних приміщень багатоквартирного будинку, а отже, позивачу не потрібно доводити право власності на ці приміщення, оскільки за наявності у них статусу допоміжних приміщень, вони перебувають у спільній власності всіх співвласників багатоквартирного будинку.

Аналогічна правова позиція викладена також у Постановах Верховного суду від 15.05.2019 у справі №906/1169/17, від 22.11.2018 у справі №904/1040/18, від 18.07.2018 у справі № 916/2069/17

Суд критично оцінює надані відповідачем докази на підтвердження того, що спірні приміщення цокольного поверху належать до комунальної власності та те, що ці приміщення є нежитловими, а не допоміжними. Зокрема, укладення договору оренди спірного майна не може бути належним доказом на підтвердження наведених відповідачем доводів, оскільки передавати в оренду майно має тільки законний власник або особа, якій належать майнові права на це майно.

Водночас, як вбачається зі змісту наведеного договору оренди, підставою для розпорядження спірним нерухомим майном відповідач вказує рішення Черкаської міської ради №3-531 від 26.06.2003 «Про перелік об`єктів права міської комунальної власності», у якому відсутній такий об`єкт комунальної власності, як нежитлове приміщення у житловому будинку.

Так, відповідно до положень статті 4 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» (який був чинним на час укладення договору оренди) об`єктами оренди можуть бути: цілісні майнові комплекси підприємств, їх структурних підрозділів (філій, цехів, дільниць); грошові кошти та цінні папери; нерухоме майно (будівлі, споруди, нежитлові приміщення) та інше окреме індивідуально визначене майно підприємств; майно, що не увійшло до статутного (складеного) капіталу господарських товариств, створених у процесі приватизації (корпоратизації); нерухоме майно органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування, що не використовується зазначеними органами для здійснення своїх функцій, може бути передано в оренду без права викупу орендарем та передачі в суборенду.

Водночас, на час укладення договору оренди відповідач не був власником спірного майна, (наявність технічного паспорту на об`єкт не свідчить про таке право) оскільки права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону (стаття 334 Цивільного кодексу України).

Крім того, посилання відповідача, що наявність технічного паспорту додатково вказує на те, що спірне приміщення є саме нежитловим приміщенням не пов`язаним з експлуатацією будинку, відхиляється судом, оскільки згідно з довідками Комунального підприємства «Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» вказані приміщення є приміщеннями підвалу та не містять будь-яких доказів, що вказані приміщення є окремими нежитловими приміщеннями не пов`язаними з мережами цього будинку.

На підтвердження своїх доводів щодо належності спірного приміщення до допоміжних та таких, що призначені для забезпечення експлуатації будинку приміщення цокольного поверху багатоквартирного будинку номер АДРЕСА_1 , позивачем надано висновок експертного будівельно-технічного дослідження №53/20/буд, яке виконане судовим експертом Гнаток В.Г. (свідоцтво №950 від 22.12.2005, видане на підставі рішення Центральної експертно-кваліфікаційної комісії при Міністерстві юстиції України)

Відповідно до статті 98 Господарського процесуального кодексу України висновок експерта може бути наданий на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи.

Висновок експерта це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством.

Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Висновок експерта викладається у письмовій формі і приєднується до справи.

У висновку експерта повинно бути зазначено: коли, де, ким (прізвище, ім`я, по батькові, освіта, спеціальність, а також, за наявності, свідоцтво про присвоєння кваліфікації судового експерта, стаж експертної роботи, науковий ступінь, вчене звання, посада експерта), на якій підставі була проведена експертиза, хто був присутній при проведенні експертизи, питання, що були поставлені експертові, які матеріали експерт використав. Інші вимоги до висновку експерта можуть бути встановлені законодавством.

При дослідженні висновку експертного будівельно-технічного дослідження №53/20/буд, судом встановлено, що спірне приміщення є цокольним приміщенням житлового будинку, яке знаходиться не під усією плямою забудови житлового будинку, а займає приблизно 2/3 площі забудови. У цокольному поверсі знаходяться приміщення: коридорів №1, №2, №3 та №8, комори №6, туалету №9, електрощитової №4, бойлерна приміщення №5, а також приміщення №7, №10 та №11. Гідроізоляція фундаменту житлового будинку відсутня, в наявності глиняна підлога, на яку покладені плити ДСП. Приміщення цокольного поверху мають один вхід з двору, через приміщення коридорів №1, №2 та №3, інший вхід відсутній. Під стелею приміщень, №8, №9 та №10 проходять трубопровід каналізації та трубопровід водопостачання, які проходять також через приміщення №11 через вхідний трубопровід каналізації до зовнішньої каналізаційної камери. У приміщеннях №5, №6, №8, №9 знаходяться мережі теплопостачання, водопостачання та каналізація житлового будинку. У приміщенні електрощитової знаходиться вхід до системи електропостачання і електрична розводка на житлові квартири. За висновком експерта приміщення цокольного поверху багатоквартирного будинку номер АДРЕСА_1 є допоміжними приміщеннями цього будинку, що призначені для забезпечення експлуатації будинку та обслуговування його мешканців.

Проаналізувавши докази, які містяться у матеріалах справи та враховуючи правові позиції Верховного Суду, суд дійшов до висновку, що спірне приміщення, яке розміщене в цокольному поверсі будинку АДРЕСА_1 загальною площею 93,2 кв.м, є допоміжним приміщенням багатоквартирного житлового будинку, призначенням якого є обслуговування не лише будинку, а й власників квартир, підвищення життєвого комфорту і наявність різних способів задоволення їх побутових потреб, пов`язаних із життєзабезпеченням.

У рішенні Конституційного Суду України №4-рп/2004 від 2 березня 2004 року зазначено, що допоміжні приміщення (підвали, сараї, кладовки, горища, колясочні тощо) передаються безоплатно у спільну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир (кімнат у квартирах) багатоквартирних будинків. Підтвердження права власності на допоміжні приміщення не потребує здійснення додаткових дій, зокрема, створення об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, вступу до нього, тощо.

Отже, право власності на приміщення цокольного поверху будинку АДРЕСА_1 належать усім співвласника цього будинку у силу закону і підтвердження права власності на ці приміщення не потребують здійснення додаткових дій, у тому числі і визнавати це право у судовому порядку.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із частиною першою статті 21 Цивільного кодексу України, суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

У частині 10 статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлено, що акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Обов`язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у зв`язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів підприємства чи організації.

Згідно з положеннями частини другої статті 318 Цивільного кодексу України, усі суб`єкти права власності є рівними перед законом.

Одним з основоположних прав людини є право власності.

Відповідно до статті 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Суд трактує це право у широкому розумінні, спираючись при цьому на норми національного законодавства, положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) та практику ЄСПЛ.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

На думку суду, під час включення пункту 17 у рішення №2-5940 від 08.07.2020, відповідач не дотримався зазначених гарантій та порушив права співвласників багатоквартирного будинку, у зв`язку з чим суд вважає за необхідне визнати частково недійсним рішення Черкаської міської ради №2-5940 від 08.07.2020 «Про визначення балансоутримувачем нежитлових приміщень департамент економіки та розвитку Черкаської міської ради» в частині пункту 17 (додаток №1 рішення Черкаської міської ради №3-531 від 26.06.2003 у розділі 16 «Нежитлові вбудовано-прибудовані приміщення») та включення об`єкту пункт 214 «Нежитлові приміщення по АДРЕСА_1 ».

За таких обставин, суд робить висновок про обґрунтованість позову у цій частині, адже у відповідача не було підстав для віднесення зазначеного спірного приміщення до числа об`єктів нерухомого майна, що є комунальною власністю Черкаської міської ради та, як наслідок, для прийняття спірного рішення в оскаржуваній частині.

Пунктом 1 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Оскільки суд встановив, що співвласники багатоквартирного будинку по АДРЕСА_1 є власниками цокольного приміщення у цьому будинку, суд вважає за необхідне задовольнити вимогу позивачів та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер 54870344 від 30.10.2020, яке прийняте на підставі рішення Черкаської міської ради №2-5940 від 08.07.2020 та рішення Черкаської міської ради №3-531 від 26.06.2003 (запис №38935784 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про право комунальної власності Черкаської міської ради.

Що стосується вимоги позивача визнати право спільної сумісної власності співвласників багатоквартирного будинку по АДРЕСА_1 на приміщення цокольного поверху багатоквартирного будинку по АДРЕСА_1 загальною площею 93,2 кв.м як на допоміжні та такі, що призначені для забезпечення експлуатації приміщення цього будинку, суд зазначає наступне.

З огляду на положення Законів України «Про приватизацію державного житлового фонду», «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» та Рішення Конституційного Суду України №4-рп/2004 від 02.03.2004, право спільної сумісної власності співвласників на допоміжні приміщення будинку належать співвласникам у силу Закону і не потребують визнання їх судом. При наявності наведених вище обставин відсутня підстава оформлення та/чи видача окремого правовстановлюючого документа, який би визначав частку співвласника багатоквартирного будинку у майні спільної сумісної власності будинку, у тому числі і на допоміжні приміщення, а тому слід відмовити позивачу у задоволенні цієї позовної вимоги.

Відповідно до частини 3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з частиною 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписом статті 86 цього Кодексу господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Позивачем при зверненні до суду із цим позовом використано належний, у розумінні вимог статті 16 Цивільного кодексу України та статті 20 Господарського кодексу України, спосіб захисту його порушеного права. З огляду на наведені положення, суд вважає, що позовні вимоги Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку « НОМЕР_1» підлягають до часткового задоволення.

Частиною першою статті 123 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких відповідно до пункту 1 частини третьої зазначеної статті належать витрати на професійну правничу допомогу.

Разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести, у зв`язку із розглядом справи (частина перша статті 124 Господарського процесуального кодексу України).

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами (частина друга статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

Поряд з цим, згідно з вимогами частини восьмої статті 129 цього Кодексу розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити, у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до статті 16, 58 Господарського процесуального кодексу України, учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Представником у суді може бути адвокат.

У пункті 4 частини 1 статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що договір про надання правової допомоги це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Для цілей розподілу судових витрат у статті 126 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, у тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат.

У позовній заяві представник Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку « НОМЕР_1» адвокат Івашкова Н.Є., зазначила, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат становить 18540,00 грн, яка складається з судового збору та інших витрат, зокрема, 5000,00 грн оплата професійної правничої допомоги за складання позовної заяви та інших заяв по суті справи та 3000,00 грн примірна вартість представництва інтересів ОСББ в господарському суді першої інстанції.

На підтвердження витрат, які пов`язані з надання правничої допомоги адвокатом позивача надано такі документи: договір про надання правової допомоги від 19.01.2021, який укладений між Адвокатським об`єднанням «Івашкова, Купченко і партнери» та Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку « НОМЕР_1», копія роздруківки підтвердження Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про перерахування з карткового рахунку отримувачу: Адвокатське об`єднання «Івашкова, Купченко і партнери», призначення платежу: «Договір від 19.01.2021 надання правової допомоги ОСББ « НОМЕР_1», сума операції: 3000,00 грн та копія роздруківки підтвердження Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про перерахування з карткового рахунку отримувачу: Адвокатське об`єднання «Івашкова, Купченко і партнери», призначення платежу: «Договір від 19.01.2021 надання правової допомоги ОСББ « НОМЕР_1», сума операції: 2000,00 грн.

За змістом частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Про застосування критерію співмірності витрат на оплату правничих послуг відповідач не вказував, відтак ці критерії суд застосовує лише у разі надання їх стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям.

Відповідно до положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У зв`язку з тим, що позовні вимоги позивача задоволені частково суд дійшов висновку, що сума витрат на надання правничої допомоги, яка підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача становить 3333,33 грн. Крім того, суд зазначає, що з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення 4540,00 грн судового збору.

На підставі викладеного, керуючись статтями 129, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати недійсними рішення Черкаської міської ради №2-5940 від 08.07.2020 «Про визначення балансоутримувачем нежитлових приміщень департамент економіки та розвитку Черкаської міської ради» в частині (пункт 17) внесення доповнення до переліку об`єктів права міської комунальної власності та уповноважених органів, яким вони передаються в оперативне управління (додаток №1 рішення Черкаської міської ради №3-531 від 26.06.2003) у розділ 16 «Нежитлові вбудовано-прибудовані приміщення» та включення об`єкту пункт 214 «Нежитлові приміщення по АДРЕСА_1»

Скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер 54870344 від 30.10.2020, яке прийняте на підставі рішення Черкаської міської ради №2-5940 від 08.07.2020 та рішення Черкаської міської ради №3-531 від 26.06.2003 (запис №38935784 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про право комунальної власності Черкаської міської ради.

Стягнути з Черкаської міської ради (вул. Б.Вищневецького, 36, м. Черкаси, 18002, ідентифікаційний код 25212542) на користь Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку « НОМЕР_1» (вул. Гоголя, НОМЕР_1, м. Черкаси, 18016, ідентифікаційний код 43605301) 4 540,00 грн судового збору та 3333,33 грн витрат на надання правничої допомоги.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано, у разі подання апеляційної скарги рішення набирає законної сили після прийняття судом апеляційної інстанції судового рішення. Рішення може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення до Північного апеляційного господарського суду.

Повне рішення складене 26.07.2021.

Суддя О.І.Кучеренко