ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.07.2021 справа № 914/1199/21

За позовом: Товариства з додатковою відповідальністю Харківське автотранспортне підприємство №16363, м. Харків

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Т.Б.Фрут, м.Городок, Львівська область

про: стягнення 43774,53грн за договором перевезення вантажів №04/08/2020 від 04.08.2020

Суддя У.І.Ділай

Без участі представників сторін

На розгляд Господарського суду Львівської області подано позов Товариства з додатковою відповідальністю Харківське автотранспортне підприємство №16363, до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Т.Б.Фрут, про стягнення 43774,53грн за договором перевезення вантажів №04/08/2020 від 04.08.2020.

Відповідно до Витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.05.2021, справу №914/1199/21 розподілено судді У.І.Ділай.

Ухвалою від 11.05.2021 позов залишено без руху.

27.05.2021 від позивача на адресу суду надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою від 31.05.2020 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене провадження у справі. Розгляд справи призначено в порядку письмового провадження без участі представників сторін. Зобов`язано відповідача у строк 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати письмовий відзив (заперечення) на позовну заяву із доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення.

Відповідно до відомостей з офіційного сайту Укрпошта за відстеженням по трекеру 668 про вручення поштового відправлення 07.06.2021 відповідач отримав ухвалу від 31.05.2021 за адресою, яка зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

14.06.2021 від позивача до суду надійшли оригінали документів, копії яких долучені до позовної заяви.

Ухвалою від 30.06.2021 зобов`язано позивача подати довідку про стан заборгованості, а також зобов`язано відповідача: подати відзив.

12.07.2021 від позивача до суду надійшло клопотання про долучення довідки про стан заборгованості, відповідно до якої станом на 09.07.2021 заборгованість відповідача перед позивачем становить 41900,00грн.

13.07.2021 від відповідача до суду надійшов відзив.

Відповідно до ст.248 Господарського процесуального кодексу України - суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Строк вирішення спору завершується 30.07.2021. Відтак, в суду відсутні підстави для подальшого відкладення розгляду справи поза межами строку, встановленого для вирішення спору у спрощеному позовному провадженні.

В процесі розгляду матеріалів справи суд

встановив:

Між сторонами укладено договір перевезення вантажів № 04/08/2020 від 04.08.2020, відповідно до п. 1.1. якого відповідач взяв на себе зобов`язання сплатити плату за перевезення вантажу, а позивач зобов`язався доставити автомобільним транспортом ввірений для перевезення вантаж.

На виконання умов договору позивачем здійснено транспортні послуги, за результатами яких складено та підписано акти здачі-приймання робіт (надання послуг): № 793 від 13.10.2020, вартість перевезення 18 000,00 грн; № 1417 від 27.10.2020, вартість перевезення 18 000,00 грн; № 452 від 19.01.2021, вартість перевезення 5900,00 грн (судом оригінали оглянуто). Як зазначив позивач вказані акти підписані повноважним представником відповідача без зауважень та скріплений відповідною печаткою.

У відповідності до п. 4.3. Договору, оплата здійснюється протягом 21 календарного дня з моменту отримання від Перевізника повного комплекту документів, а саме належним чином оформлених оригіналів акту виконаних робіт, СМR, товарно-транспортних накладних на перевезений товар та податкових накладних та документів, що супроводжують партію поставки вантажу.

У порядку досудового врегулювання спору 17.02.2021 позивач надіслав відповідачу вимогу про сплату заборгованості в розмірі 36000,00грн, яка залишена останнім без відповіді та задоволення (судом оригінал оглянуто).

Спір виник внаслідок того, що відповідач не оплатив позивачу наданих транспортних послуг. Відтак, ТзДВ Харківське автотранспортне підприємство №16363 подало позов до Господарського суду Львівської області про стягнення з відповідача 41900,00грн основного боргу.

Крім того, керуючись ч.2 ст. 625 ЦК України, позивач нарахував 1405,74грн інфляційних втрат, 468,79грн 3% річних.

Відповідач заперечив проти позовних вимог, зазначивши, що підписання ТзОВ Т.Б.Фрут актів без зауважень може свідчити лише про отримання останнім самих актів здачі-приймання робіт (наданих послуг), а не всіх інших документів. Натомість позивачем не долучено до позовної заяви доказів отримання відповідачем оригіналів документів, передбачених п. 4.3. договору, які мали бути підставою для оплати згідно з умовами Договору. Відтак, відповідач вважає, що строк оплати за договором ще не настав і звернення позивача до суду із цим спором є передчасним та відсутні підстави для нарахування та стягнення нарахованих сум інфляційних втрат й 3% річних.

При прийнятті рішення суд виходив з наступного.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (ст. 11 ЦК України).

Як підтверджується матеріалами справи, позивач та відповідач уклали договір перевезення вантажів № 04/08/2020 від 04 серпня 2020 року, у зв`язку з чим набули взаємних прав і обов`язків.

Згідно із положеннями частин першої та третьої статті 909 ЦК України, за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Виходячи із приписів ч. 3 ст. 909 Цивільного кодексу, ч. 2 ст. 307 Господарського кодексу України, укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Позивач свої зобов`язання за спірним договором виконав повністю, що підтверджено копіями актів приймання - здачі виконаних робіт (надання послуг), які долучені до матеріалів справи (оригінали оглянуто судом).

Факт виконання позивачем своїх зобов`язань за спірним договором відповідач не заперечив. Однак, отримані послуги не оплатив та вважає позов передчасним.

Покликання відповідача на передчасність позову у зв`язку із неотриманням підтверджуючих документів про надані послуги за спірним договором судом відхиляються, зважаючи на наступне.

Так, позивачем не долучено доказів на підтвердження скерування відповідачу оригіналів документів відповідно до п. 4.3 договору та одержання відповідачем. Однак, 17.02.2021 позивачем направлена вимога від 15.02.2021 в порядку ст. 530 ЦК України. До вимоги було долучено належним чином завірений акт здачі-приймання робіт (надання послуг) №793 від 13.10.2020 та належним чином завірений акт здачі-приймання робіт (надання послуг) №1417 від 27.10.2020. Відповідно до відомостей з офіційного сайту Укрпошта за відстеженням по трекеру 942 про вручення поштового відправлення 25.02.2021 відповідач отримав вимогу.

Відповідач не заперечив факту отримання вимоги. Відтак, строк виконання зобов`язання по оплаті наданих послуг за актами від 13.10.2020 та від 27.10.2020 настав в семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, тобто 05.03.2021.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Згідно зі статтею 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

В матеріалах справи відсутні та сторонами не надані докази визнання недійсним спірного договору та повідомлення позивача про виявлені недоліки в здійсненому автотранспортному перевезенні.

Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

При цьому, вимога надати докази невиконання або неналежного виконання відповідачем зобов`язань за договором (ст. 610 ЦК України) покладається на позивача. Водночас, стаття 614 ЦК України зобов`язує відповідача надати докази відсутності вини у неналежному виконанні зобов`язання.

Отже, при пред`явленні позову кредитор повинен довести лише факт порушення зобов`язання, він звільняється від обов`язку доводити вину боржника. Тягар доказування відсутності вини в порушенні зобов`язання лежить на боржникові.

Позивач довів факт порушення відповідачем зобов`язань щодо оплати заборгованості за договором перевезення вантажів № 04/08/2020 від 04 серпня 2020 року та актами здачі-приймання робіт (надання послуг) №793 від 13.10.2020 та №1417 від 27.10.2020 на загальну суму 36000,00грн в повному обсязі, а висновки та заперечення відповідача про те, що позивачем не вчинено дій передбачених договором не підтверджені належними доказами. При цьому відповідач не надав доказів звернення до відділення поштового зв`язку із запитом про надходження/не надходження на його адресу будь-якої кореспонденції від Товариства з додатковою відповідальністю Харківське автотранспортне підприємство №16363 у період жовтня-грудня 2020 року та січня-березня 2021 року, що суперечить вимогам ч. 1 ст. 74 ГПК України.

Стосовно вимоги позивача про стягнення з відповідача актом здачі-приймання робіт (надання послуг) №452 від 19.01.2021 на загальну суму 5900,00грн, який складений на виконання договору №04/08/2020 від 04.08.2020 суд зазначає таке.

Відповідач проти наявності заборгованості за спірним актом не заперечив.

Підписання відповідачем акту здачі-приймання виконаних робіт, який є первинним обліковим документом у розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» і який відповідає вимогам, зокрема, статті 9 названого Закону і Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку та фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов`язку щодо здійснення розрахунків за виконані роботи.

Так, позивач не надав доказів надіслання вказаного акту відповідачу. Натомість, сам факт надання транспортної послуги породжує обов`язок його оплати замовником.

Факт виконання позивачем своїх зобов`язань по спірному акту не заперечив, однак отриманих послуг перевезення не оплатив. Зважаючи на встановлене, господарський суд вважає вимогу про стягнення 5900,00грн за актом здачі-приймання робіт (надання послуг) №452 від 19.01.2021 такою, що підлягає задоволенню. Відповідачем акт підписаний без зауважень, при цьому доказів звернення до позивача з вимогою надання документів згідно з п. 4.2 договору не надано.

Згідно із ст. 617 Цивільного кодексу України, особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Доказів наявності обставин зазначених у ст. 617 ЦК України, які є підставами звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання відповідачем не подано.

Отже, відповідач своїх зобов`язань не виконав, чим порушив вимоги ч. 2 ст. 193 ГК України, якою передбачено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позивачем доведено факт неналежного виконання відповідачем зобов`язань за спірним договором, а відтак, з відповідача слід стягнути на користь позивача заборгованість в розмірі 41900,00 грн.

Щодо позовних вимог про стягнення інфляційних втрат та 3 % річних, зважаючи на направлену 17.02.2021 вимогу про оплату заборгованості за актами від 13.10.2020 та від 27.10.2020, відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України та ч. 2 ст. 625 ЦК України, слід зазначити таке.

Як встановлено судом, відповідач отримав вимогу 25.02.2021, відтак в період з 26.02.2021 до 04.03.2021 ТзОВ «Т.Б.Фрут» повинно було виконати зобов`язання по сплаті заборгованості за актами від 13.10.2020 та від 27.10.2020 на загальну суму 36000,00грн. Відповідно з 05.03.2021 у позивача виникло право для нарахування суми інфляційних втрат та 3% річних за спірними актами. У позові позивач припинив нарахування суми інфляційних втрат та 3% річних 12.04.2021.

Отже, зважаючи на вищенаведене, судом самостійно здійснено розрахунок сум інфляційних втрат та 3% річних за актами від 13.10.2020 та від 27.10.2020 на загальну суму 36000,00грн за період з 05.03.2021 до 12.04.2021. За розрахунком суду з відповідача підлягає до стягнення 612,00грн інфляційних втрат та 115,40 грн 3% річних. В задоволенні решти вимог в цій частині слід відмовити.

Стосовно нарахувань інфляційних втрат та 3% річних за актом здачі-приймання робіт (надання послуг) №452 від 19.01.2021 в сумі 5900,00грн суд констатує про відсутність правових підстав для задоволення такої вимоги, оскільки позивач не надав доказів надіслання відповідачу спірного акту чи вимоги за таким, що унеможливлює встановлення дати з якої виникло прострочення, враховуючи п. 4.3 договору. Відтак, в задоволенні вимог в цій частині слід відмовити.

Судовий збір покладається на відповідача пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись статтями 4, 7, 8, 73, 76-79, 129, 233, 236, 238, 240, 241, 327 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.Позов задоволити частково.

2.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Т.Б.Фрут (81500, Львівська область, м. Городок, вул.Артищівська, 9, корпус 1, ідентифікаційний код 41179849) на користь Товариства з додатковою відповідальністю Харківське автотранспортне підприємство №16363 (61172, м.Харків, вул. Роганська, 160; ідентифікаційний код 01332106) 41900,00грн основного боргу, 612,00грн інфляційних втрат, 115,40 грн 3% річних та 2210,53 грн судового збору

3.У задоволенні стягнення 793,74грн інфляційних втрат та 353,39грн 3% річних відмовити.

4.Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки передбачені ст.ст. 241, 256, 257 ГПК України. Рішення господарського суду може бути оскаржено в порядку, визначеному розділом IV Господарського процесуального кодексу України.

Інформацію по справі, яка розглядається можна отримати за наступною веб-адресою: http://lv.arbitr.gov.ua/sud5015.

Повне рішення складено 26.07.2021.

Суддя У.І. Ділай