РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

30.06.2021Справа № 910/21222/20

За позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Кредитна установа «Інвестиційна»
до1. Міністерства юстиції України 2. Товариства з обмеженою відповідальністю «Грос Компані» 3. Релігійної організації «Український католицький університет Української греко-католицької церкви»
за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні
позивача1. Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» 2. Товариства з обмеженою відповідальністю «Ріал Істейт М»
відповідача3. Державного підприємства «Національні інформаційні системи»
провизнання протиправним та скасування наказу
Суддя Босий В.П.

секретар судового засідання Єрмак Т.Ю.

Представники сторін:

від позивача:Чекалов А.В.
від відповідача 1:Костюк М.Д.
від відповідача 2:Мисяковський М.В.
від відповідача 3:Слюсар В.В.
від третьої особи 1:не з`явився
від третьої особи 2:не з`явився
від третьої особи 3:не з`явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитна установа «Інвестиційна» (надалі - ТОВ «КУ «Інвестиційна») звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Міністерства юстиції України про визнання протиправним та скасування наказу.

Позовні вимоги обґрунтовані наявністю підстав для визнання протиправним та скасування наказу відповідача №3744/5 від 27.10.2020 про задоволення скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Грос компані» від 12.10.2020, виданого на підставі висновку Колегії Міністерства юстиції України з розгляду скарг та рішень, дій або бездіяльності державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації територіальних органів Міністерства юстиції від 22.10.2020, як такого, що порушує права та законні інтереси позивача.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.01.2021 відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження, залучено до участі у справі Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» (надалі - ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста»), Товариство з обмеженою відповідальністю «Ріал Істейт М» (надалі - ТОВ «Ріал Істейт М»), Товариство з обмеженою відповідальністю «Грос Компані» (надалі - ТОВ «Грос Компані») та Державне підприємство «Національні інформаційні системи» (надалі - ДП «Національні інформаційні системи») в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, призначено підготовче засідання.

У відзиві на позовну заяву відповідач проти задоволення позовних вимог заперечує з огляду на те, що оскаржуваний у даній справі наказ був прийнятий у відповідності з вимогами чинного законодавства, оскільки скасовані ним реєстраційні дії були вчинені з порушенням приписів Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Також відповідач вказує на те, що оскільки позивач на момент звернення до суду із даним позовом є власником нерухомого майна, що є предметом оскаржуваних реєстраційних дій, подання даного позову є безпідставним.

ТОВ «Грос Компані» надало письмові пояснення щодо суті спору, в яких вказувало на відсутність у позивача порушеного права, а також на неправомірність дій державних реєстраторів, яку було встановлено оскаржуваним у даній справі наказом, у зв`язку з чим просило відмовити у задоволенні позову.

У відповіді на відзив на позовну заяву позивач вказував на безпідставність доводів відповідача та наявність підстав для скасування оскаржуваного у даній справі наказу.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.04.2021 залучено ТОВ «Грос Компані» та Релігійну організацію «Український католицький університет Української греко-католицької церкви» (надалі - «Університет») до участі у справі в якості співвідповідачів, відкладено підготовче засідання.

01.06.2021 на адресу суду надійшов відзив Університету на позовну заяву, в якому відповідач 3 проти задоволення позовних вимог заперечував з огляду на те, що ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста» було протиправно зареєстровано право власності на нерухоме майно, власниками якого були відповідачів 2 та 3, а відтак відповідачем 1 оскаржуваним наказом правомірно скасовані відповідні реєстраційні записи.

Протокольною ухвалою суду від 07.06.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 30.06.2021.

Представник позивача в судове засідання з`явився, надав пояснення по суті спору, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити повністю.

Представники відповідачів в судове засідання з`явилися, надали пояснення по справі, проти задоволення позовних вимог заперечували повністю.

В судове засідання представники третіх осіб, повідомлені належним чином про час та місце розгляду справи, не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили, а їх неявка не перешкоджає розгляду справи по суті.

В судовому засіданні 30.06.2021 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

05.10.2020 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Юдіним М.А. на підставі рішень №54422884 та №54422982 внесено записи про іпотеку №38517039 та заборону на нерухоме майно №38517089 щодо нежилого будинку - адміністративного (літ. В, Г), загальною площею 1482,40 кв.м, який знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Івана Мазепи, 10, за іпотекодержателем - ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста». Також 05.10.2020 приватним нотаріусом на підставі рішення №54423897 було зареєстровано право власності ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста» на вказане майно.

Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мурською Н.В. на підставі рішень №54487070 та №54489627 від 08.10.2020, а також №54546016 та №54546093 від 12.10.2020 проведено перехід права власності на нерухоме майно від ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста» до ТОВ «Ріал Істейт М», внесено запис про інше речове право (оренди) за ТОВ «Васильківський Таунхаус», та внесено записи про іпотеку №38631246 та заборону на нерухоме майно №38631314 за ТОВ «КУ «Інвестиційна».

21.10.2020 на підставі договору від 21.10.2020 про задоволення вимог іпотекодержателя за іпотечним договором від 12.10.2020 позивачем набуто право власності на нерухоме майно - нежилий будинок - адміністративний (літ. В, Г), загальною площею 1482,40 кв.м, який знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Івана Мазепи, 10 (номер запису про право власності 38775000 на підставі рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Русанюка З.З. №54700829).

Наказом Міністерства юстиції України №3744/5 від 27.10.2020 «Про задоволення скарги» (надалі - «Наказ») скаргу ТОВ «Грос Компані» від 12.10.2020 задоволено частково, скасовано рішення №54422884, 54422982, 54423897 від 05.10.2020, прийняті приватним нотаріусом КМНО Юдіним М.А., №54487070 від 08.10.2020, прийняте приватним нотаріусом КМНО Мурською Н.В., №54544076 від 12.10.2020, прийняте приватним нотаріусом КМНО Лапкевич Т.В., №54699776, прийняте приватним нотаріусом КМНО Русанюком З.З.; тимчасово блоковано доступ приватному нотаріусу КМНО Юдіну М.А. до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно строком на 3 місяці.

Спір у справі виник у зв`язку з наявністю, на думку позивача, підстав для визнання протиправним та скасування Наказу.

Зокрема, як на підставу для скасування такого наказу позивач вказує на те, що під час розгляду скарги ТОВ «Грос Компані» Міністерство юстиції України вийшло за межі своєї компетенції, скасовані Наказом рішення державних реєстраторів відповідали вимогам чинного законодавства України, а позивача було неправомірно позбавлено його права власності на спірне нерухоме майно.

Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень регулюються Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» регулює відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою таких прав.

Дія цього Закону поширюється на відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, розміщене на території України, та обтяжень таких прав. (стаття 1 цього Закону).

Пунктом 1 частини 1 статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації, виникають з моменту такої реєстрації.

Частина перша статті 12 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначає, що державний реєстр прав містить записи про зареєстровані речові права на нерухоме майно, об`єкти незавершеного будівництва, їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав, відомості та електронні копії документів, поданих у паперовій формі, або документи в електронній формі, на підставі яких проведено реєстраційні дії, а також документи, сформовані за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав у процесі проведення таких реєстраційних дій.

Загальними засадами державної реєстрації прав є, зокрема: гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження; внесення відомостей до Державного реєстру прав виключно на підставах і в порядку, визначених цим Законом (пункти 1, 4 частини 1 статті 3 Закону).

Відповідно до ч. 1 ст. 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України, його територіальних органів або до суду.

Як встановлено судом, 12.10.2020 ТОВ «Грос Компані» звернулося до Міністерства юстиції України зі скаргою на рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №54422884, №54422982, №5443897 від 05.10.2020, прийнятих приватним нотаріусом КМНО Юдіним М.А. та рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №54487070, №54489627, прийнятих приватним нотаріусом КМНО Мурською Н.В.

Оскаржувані рішення були прийняті щодо нерухомого майна - нежилого будинку - адміністративного (літ. В, Г), загальною площею 1482,40 кв.м, який знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Івана Мазепи, 10.

Скаржник зазначав, що він є власником 61/70 частин вказаного нерухомого майна, проте поза його волею та без його участі як законного власника, було протиправно зареєстровано іпотеку та обтяження нежилого будинку за іпотекодержателем - ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста», а також право власності на об`єкт нерухомого майна за ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста» в порядку звернення стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором № 106 від 05.02.2010 (номер запису про право власності: 38517940; рішення ПН КМНО про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 54423897 від 05.10.2020).

Вподальшому через 3 дні після державної реєстрації права власності на нежилий будинок за ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста» останнє здійснило подальше відчуження нежилого будинку на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Ріал Істейт М» - шляхом внесення нежилого будинку до статутного капіталу ТОВ «Ріал Істейт М», номер запису про право власності: 38575677; рішення ПН КМНО Мурської Н.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 54487070 від 08.10.2020.

08.10.2020 ТОВ «Ріал Істейт М» також передало нежилий будинок в оренду Товариству з обмеженою відповідальністю «Васильківський Таунхаус» (номер запису про інше речове право: 35878369; рішення ПН КМНО Мурської Н.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 54489627 від 08.10.2020).

Розгляд вказаної скарги було призначено Колегією з розгляду скарг у сфері державної реєстрації на 22.10.2020.

Позивач вказує, що оскільки станом на момент розгляду скарги ТОВ «Грос Компані» був наявний судовий спір щодо об`єкта нерухомого майна, стосовно якого були проведені оскаржувані реєстраційні дії, Міністерство юстиції України не мало компетенції розглядати подану скаргу.

Відповідно до ч. 2 ст. 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» Міністерство юстиції України розглядає скарги:

1) на рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав (крім випадків, коли таке право набуто на підставі судового рішення, а також коли щодо нерухомого майна наявний судовий спір);

2) на рішення, дії або бездіяльність територіальних органів Міністерства юстиції України.

Отже, Міністерство юстиції України не має права здійснювати перегляд рішень державного реєстратора про державну реєстрацію прав у випадку: а) коли право набуто на підставі судового рішення; б) коли щодо нерухомого майна наявний судовий спір.

При цьому, словосполучення «щодо нерухомого майна наявний судовий спір» суд тлумачить у розумінні наявності спору між двома та більше суб`єктами, які мають різне бачення щодо особи, яка має бути власником нерухомого майна, і одна з таких осіб передала цей спір на розсуд компетентного суду, і відповідним судом відкрито провадження у справі.

Такий судовий спір завершується постановлення остаточного судового рішення і до його завершення, одна із сторін переданого на вирішення суду спору позбавлена можливість звертатися до Міністерства юстиції України із скаргою в порядку ст. 37 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", якщо така скарга стосується цього нерухомого майна та прав чи інтересів однієї або декількох осіб, які є учасниками відповідного судового спору.

Так, ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.10.2020 відкрито провадження у справі №910/15365/20 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ассісто» до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Юдіна Максима Анатолійовича, ТОВ «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» про:

- скасування рішення державного реєстратора в особі Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Юдіна Максима Анатолійовича:

щодо майнового комплексу, загальною площею 28 223,10 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Будіндустрії, буд. № 6 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000), за іпотечним договором від 25.12.2007 року, що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лавренюк С.М. та зареєстровано в реєстрі за № 949:

про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 54421899 від 05.10.2020 року (про реєстрацію іпотеки) на користь ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста»;

про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 54422313 від 05.10.2020 року (заборона на нерухоме майно) на користь ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста»;

про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 54423577 від 05.10.2020 року (про реєстрацію права власності) на користь ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста».

щодо будівлі спеціальнодопоміжного обладнання (літ. В), загальною площею 5760,70 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Фрунзе (Оболонський, Подільський, Шевченківський райони) буд. 69, реєстраційний номер: 00, за іпотечним договором від 25.11.2010 року, що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бойко Л.Л. та зареєстровано в реєстрі за №10843:

про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 54422657 від 05.10.2020 року (про реєстрацію іпотеки) на користь ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста»;

про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 54422785 від 05.10.2020 року (заборона на нерухоме майно) на користь ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста»;

про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 54423786 від 05.10.2020 року (про реєстрацію права власності) на користь ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста».

щодо нерухомого майна: нежилий будинок - адміністративний (літ. В, Г), загальною площею 1482,40 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Івана Мазепи, 10, реєстраційний номер: 82 за Іпотечним договором від 05.02.2010 року, що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тверською І.В. та зареєстровано в реєстрі за №106:

про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 54422884 від 05.10.2020 року (про реєстрацію іпотеки) на користь ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста»;

про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 54422982 від 05.10.2020 року (заборона на нерухоме майно) на користь ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста»;

про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 54423897 від 05.10.2020 року (про реєстрацію права власності) на користь ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста».

- зобов`язання ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста» укласти з ТОВ «ФК «Ассісто» основний договір про відступлення права вимоги за кредитними договорами та майнових прав за договорами іпотеки.

Тобто, предметом спору у даній справі було оскарження дій державного реєстратора щодо здійсненої ним реєстрації прав на нерухоме майно.

Суд відзначає, що відповідно до ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

За таких обставин, державна реєстрація завжди у часі слідує за юридичним фактом, на підставі якого виникає, змінюється або припиняється право чи його обтяження. Сама державна реєстрація не може бути юридичним фактом чи замінити його. Такий юридичний факт називається «підставою» для державної реєстрації.

Об`єктивною ознакою наявності «спору про право» може бути судове провадження, в якому оспорюються певні юридичні факти, тобто підстава реєстрації.

Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду від 01.06.2021 у справі №910/5000/20.

Однак, в даному випадку позивачем не надано доказів існування на момент подачі та розгляду скарги ТОВ «Грос Компані» спору про право на спірне майно, що виключає можливість для висновку про відсутність компетенції у Міністерства юстиції України на розгляд поставленого перед ним в скарзі ТОВ «Грос Компані» питання.

Посилання позивача на існування в провадженні Господарського суду міста Києва судової справи №910/15365/20 не спростовує наведеного висновку.

Таким чином, у Міністерства юстиції України була наявною у відповідності до приписів ст. 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» компетенція щодо розгляду скарги на рішення державних реєстраторів про державну реєстрацію прав відносно спірного майна.

Щодо правомірності, на думку позивача, вчинення державними реєстраторами реєстраційних дій, які були предметом скарги ТОВ «Грос Компані» суд відзначає наступне.

З відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень вбачається, що на підставі рішень №54422884, №54422982 приватним нотаріусом КМНО Юдіним М.А. внесено записи про іпотеку №38517039 та заборону на нерухоме майно №38517089 на будинок, де іпотеко держателем зазначено ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста», а іпотекодавцем - ТОВ «Кристалл-інвест». Вказані рішення прийняті за результатом розгляду заяв про державну реєстрацію обтяження від 05.10.2020 №41800222 та №41799875, поданих уповноваженою особою ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста».

Водночас, із матеріалів справи вбачається, що на момент розгляду приватним нотаріусом заяв ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста» право власності на спірне нерухоме майно (61/70 частин) було зареєстровано за ТОВ «Грос Компані» на підставі акту приймання-передачі майна від 25.06.2018, виданого ТОВ «Кристалл-Інвест».

При цьому, в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень також містилася інформація про те, що іпотека та заборони на нерухоме майно ТОВ «Кристалл-Інвест» щодо спірного майна були припинені 20.07.2015.

Частиною третьою статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що державний реєстратор, зокрема: встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації;

2) перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення;

3) під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, а також під час проведення державної реєстрації прав, які набуваються з прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, обов`язково запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, засвідчені в установленому законодавством порядку копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних носіїв інформації, що містять відомості, необхідні для проведення державної реєстрації прав, чи у разі відсутності необхідних відомостей в єдиних та державних реєстрах, доступ до яких визначено цим Законом, та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником, крім випадків, коли державна реєстрація прав, похідних від права власності, здійснюється у зв`язку із вчиненням нотаріальної дії та такі документи були надані у зв`язку з вчиненням такої дії.

Згідно з п. 12 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 №1127, розгляд заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, здійснюється державним реєстратором, який встановлює черговість розгляду заяв, що зареєстровані в базі даних заяв на таке майно, відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами та їх обтяженнями, а також наявність підстав для проведення державної реєстрації прав, зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав.

Під час розгляду заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор обов`язково використовує відомості з Реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Державного реєстру іпотек, які є архівною складовою частиною Державного реєстру прав, а також відомості з інших інформаційних систем, доступ до яких передбачено законодавством, у тому числі відомості з Державного земельного кадастру та Єдиного реєстру документів.

У ч. 1 ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» зазначено, що у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо:

1) заявлене речове право, обтяження не підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону;

2) заява про державну реєстрацію прав подана неналежною особою;

3) подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом;

4) подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження;

5) наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями;

6) наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно;

7) заяву про державну реєстрацію обтяжень щодо попереднього правонабувача подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим правонабувачем;

8) після завершення строку, встановленого частиною третьою статті 23 цього Закону, не усунені обставини, що були підставою для прийняття рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав;

9) документи подано до неналежного суб`єкта державної реєстрації прав, нотаріуса;

10) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в електронній формі подано особою, яка згідно із законодавством не має повноважень подавати заяви в електронній формі;

11) заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене речове право, обтяження вже зареєстровано у Державному реєстрі прав;

12) заявник звернувся із заявою про державну реєстрацію права власності щодо майна, що відповідно до поданих для такої реєстрації документів відчужено особою, яка на момент проведення такої реєстрації внесена до Єдиного реєстру боржників, у тому числі за виконавчими провадженнями про стягнення аліментів за наявності заборгованості з відповідних платежів понад три місяці.

Згідно з ч. 2 ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» за наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав. Рішення про відмову в державній реєстрації прав повинно містити вичерпний перелік обставин, що стали підставою для його прийняття.

Всупереч обов`язкам, встановленим приписами ст.ст. 10, 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», приватним нотаріусом КМНО Юдіним М.А. не було встановлено суперечностей між заявленими та зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно, а саме при внесенні записів про іпотеку та обтяження приватним нотаріусом не було встановлено, що власником об`єктів обтяження вже є інша особа, ніж зазначена в іпотечному договорі, а запис про іпотеку та заборони на нерухоме майно був припинений.

Враховуючи викладені обставини, суд вважає обґрунтованим висновок Комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації стосовно того, що приватним нотаріусом КМНО Юдіним М.А. було порушено вимоги чинного законодавства під час прийняття рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №54422884, №54422982 від 05.10.2020.

За таких обставин суд приходить до висновку про те, що оскаржувані ТОВ «Грос Компані» рішення №54422884, №54422982 від 05.10.2020 підлягали скасуванню, а рішення №54423897 від 05.10.2020, №54487070 від 08.10.2020, №54544076 від 12.10.2020 та №54699776 від 21.10.2020 підлягали скасуванню як такі, що випливають з факту скасування рішень №54422884, №54422982 від 05.10.2020.

Щодо тверджень позивача про нікчемність правочинів з припинення іпотеки та відступлення права вимоги, на підставі яких право власності на спірне нерухоме майно було зареєстровано за відповідачами 2 та 3, суд відзначає, що з`ясування таких правовідносин не відноситься до компетенції державних реєстраторів та/або Міністерства юстиції України, а оцінка таких обставин може бути надана в межах розгляду судових спорів щодо прав на нерухоме майно.

Також позивач у позовній заяві вказує, що оскаржуваним наказом скасовано, в тому числі, рішення приватного нотаріуса КМНО Русанюка З.З. про реєстрацію права власності позивача, у зв`язку з чим позивач позбувся свого права, набутого на підставі цивільно-правового договору.

Матеріалами справи підтверджується, що 21.10.2020 на підставі договору від 21.10.2020 про задоволення вимог іпотекодержателя за іпотечним договором від 12.10.2020 приватним нотаріусом КМНО Русанюка З.З. було прийнято рішення про реєстрацію за позивачем права власності №54700829 та внесено відповідний запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (номер запису про право власності 38775000).

Суд відзначає, що вказане рішення оскаржуваним Наказом скасовано не було, оскільки у відповідача 1 були відсутні докази визнання договору від 21.10.2020 про задоволення вимог іпотекодержателя, що вбачається із тексту висновку Колегії з розгляду скарг на дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції від 22.10.2020.

При цьому, як станом на момент звернення до суду із даним позовом, так і станом на момент винесення даного рішення, саме позивач був і залишається власником нежилого будинку - адміністративного (літ. В, Г), загальною площею 1482,40 кв.м, який знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Івана Мазепи, 10, що підтверджується довідками з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, долученими до матеріалів справи.

Процесуально-правовий зміст захисту права полягає у тому, що юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням (ст. 4 Господарського процесуального кодексу України).

Захист цивільних прав - це передбаченні законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Згідно з частиною 1 статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Частиною 1 статті 16 Цивільного кодексу України встановлено, що кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Таким чином, зазначені норми визначають об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту. Особа, права якої порушено, може скористатись не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права, який має відповідати тим фактичним обставинам, які склалися, виходячи із тих відносин, які відповідають відповідним нормам права. Завданням суду при здійсненні правосуддя є забезпечення, зокрема, захисту прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави.

Звертаючись з позовом за захистом порушеного права, позивач має обрати спосіб захисту, який відповідає змісту права, що порушене й бути здатний таке право поновити; обраний спосіб захисту має бути передбачений приписами статті 16 Цивільного кодексу України, статті 20 Господарського кодексу України, або ж визначений іншим Законом чи укладеним між сторонами договором. Законодавчі обмеження матеріально правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

При цьому, частиною 2 статті 5 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулась до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Право кожної особи на захист свого порушеного права, його невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства закріплено статтею 15 Цивільного кодексу України. Конституційний принцип доступності правосуддя реалізується через статтю 4 Господарського процесуального кодексу України. Так, до господарського суду вправі звернутися кожна особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено чи оспорюється.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод встановлено право людини на доступ до правосуддя, а відповідно статтею 13 Конвенції на ефективний спосіб захисту прав. З наведеного слідує, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням. У кінцевому результаті ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок, слід виходити із його ефективності, і це означає, що вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного на момент звернення до суду права позивача. При цьому слід ураховувати і те, що у резолютивній частині судового рішення остаточно закріплюється висновок суду щодо вимог позивача і судове рішення має бути виконано в процесі виконавчого провадження у справі, адже, як уже зазначалося, ефективний засіб зрештою повинен забезпечити поновлення порушеного права.

Таким чином, існує певний порядок реалізації прав суб`єктів господарювання та способи захисту порушених прав. Неналежність чи невідповідність обраного способу судового захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та зумовлює відмову у задоволенні означених позовних вимог.

Аналогічна правова позиція щодо відповідності обраного способу захисту змісту порушеного права, в тому числі в частині ефективності обраного способу захисту, який має забезпечити поновлення порушеного права, наведено Верховним Судом у постанові від 07.05.2018 у справі № 927/522/17.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Суд відзначає, що звернення позивача із даним позовом про визнання протиправним та скасування Наказу з урахуванням того, що саме за позивачем зареєстровано право власності на спірне нерухоме майно станом на момент звернення до суду та розгляду справи по суті, не є ефективним способом захисту в розумінні вказаних вище положень, оскільки неспроможне захистити порушене, на його думку, право.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За приписами частин 1-3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься у ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з частиною 1 статті 14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Обов`язок доказування, встановлений статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

До того ж, суд зазначає, що однією з засад здійснення господарського судочинства у відповідності до статті 2 Господарського процесуального кодексу України є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом

Принцип рівності сторін у процесі - у розумінні «справедливого балансу» між сторонами - вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п. 33 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Домбо Бегеер Б. В. проти Нідерландів» від 27.10.1993).

Частиною 3 статті 162 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що позовна заява повинна містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; правові підстави позову.

Позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів) (ч.2 ст.164 Господарського процесуального кодексу України). Відтак, саме на позивача покладається обов`язок довести обґрунтованість заявлених ним позовних вимог.

Всупереч викладеним вимогам процесуального закону позивачем не будо доведено суду за допомогою належних та допустимих доказів обставин порушення Міністерством юстиції України будь-яких норм чинного законодавства під час прийняття Наказу, а відтак відсутні підстави для задоволення позовних вимог щодо його скасування.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, яких дійшов Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Поряд з цим, за змістом п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень та висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішеннях у справах «Трофимчук проти України», «Серявін та інші проти України» обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

З урахуванням наведеного, суд зазначає, що решта долучених до матеріалів справи доказів та доводів сторін була ретельно досліджена судом і наведених вище висновків стосовно відсутності підстав для задоволення позову не спростовує.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 129, 233, 237-240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитна установа «Інвестиційна» відмовити повністю.

2. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

3. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 26.07.2021.

Суддя В.П. Босий