РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

14.07.2021Справа № 916/418/19
за позовом Заступника керівника Одеської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Одеської міської ради

до 1. Одеської обласної ради

2. Державного реєстратора Комунального підприємства Новоселівської міської ради "Регіональне бюро державної реєстрації" Бондара Олексія Миколайовича

про визнання незаконними та скасування рішення, витребування земельної ділянки.

Суддя Зеленіна Н.І.

Секретар судового засідання Вовчик О.В.

Представники сторін: відповідно до протоколу судового засідання.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Господарським судом міста Києва розглядається справа за позовом Заступника керівника Одеської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Одеської міської ради до Одеської обласної ради, Державного реєстратора Комунального підприємства Новоселівської сільської ради "Регіональне бюро державної реєстрації" Бондара Олексія Миколайовича про визнання незаконним та скасування рішення Одеської обласної ради від 22.09.2017 №490-VII; визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора комунального підприємства Новоселівської сільської ради "Регіональне бюро державної реєстрації" Бондар О.М. від 15.11.2017 №149902145, витребування у Одеської обласної ради на користь Одеської міської ради земельної ділянки з кадастровим номером :57:005:0029 загальною площею 1,6928 га, яка розташована за адресою: м. Одеса, площа Дерев`янко Бориса, земельна ділянка, 1.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 20.02.2019 у справі №916/418/19 позовну заяву передано за виключною підсудністю до Господарського суду міста Києва.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.03.2019 (суддя Котков О.В.) повернуто позовну заяву та додані до неї документи Заступнику прокурора Одеської області на підставі п. 4 ч. 5 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 02.11.2020 апеляційну скаргу Заступника прокурора Одеської області задоволено частково, ухвалу Господарського суду міста Києва від 14.03.2019 у справі №916/418/19 скасовано, а справу направлено до Господарського суду міста Києва для вирішення питання щодо відкриття провадження у справі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.12.2020 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання на 12.01.2021.

Протокольною ухвалою суду від 12.01.2021 відкладено підготовче засідання на 03.02.2021.

Протокольною ухвалою суду від 03.02.2021 продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів, відкладено підготовче засідання на 17.03.2021.

Протокольною ухвалою суду від 17.03.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 14.04.2021.

Протокольною ухвалою суду від 14.04.2021 суд повернувся на стадію підготовчого провадження у справі.

Ухвалою суду від 14.04.2021 задоволено клопотання прокуратури про зміну найменування від 22.03.2021, змінено найменування прокуратури на Одеську обласну прокуратуру, відмовлено у задоволенні заяви про забезпечення позову від 12.04.2021, задоволено клопотання прокуратури про витребування доказів від 12.04.2021 та витребувано докази, відкладено підготовче засідання на 19.05.2021.

Протокольною ухвалою суду від 19.05.2021 продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів, відкладено підготовче засідання на 01.06.2021.

Протокольною ухвалою суду від 01.06.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 30.06.2021.

01.06.2021 через відділ діловодства суду від Одеської обласної прокуратури надійшли пояснення у справі.

У судовому засіданні 30.06.2021 прокуратурою заявлено усне клопотання про оголошення перерви у судовому засіданні.

Протокольною ухвалою суду від 30.06.2021 відкладено судове засідання на 14.07.2021.

У судовому засіданні 14.07.2021 суд заслухав вступне слово прокурора, яка підтримувала позовні вимоги та просила задовольнити позов.

Представники позивача та відповідачів у судове засідання не з`явилися, причин неявки суду не повідомили, про місце, дату та час судового розгляду були належним чином повідомлені.

14.07.2021 у судовому засіданні суд дослідив зібрані в матеріалах справи докази, заслухав пояснення прокуратури як щодо дослідження доказів, так і по суті позовних вимог та заперечень проти позову.

У судовому засіданні 14.07.2021 проголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Одеської міської ради №4199-V від 09.04.2009 Одеському обласному комунальному підприємству "Видавництво "Чорномор`я" передано в постійне користування земельну ділянку, площею 2,5094 га (категорія земель за основним цільовим призначенням - землі житлової та громадської забудови), за адресою: м. Одеса, пл. Незалежності, 1, для експлуатації будівель та споруд видавництва.

На підставі вказаного рішення міської ради ООКП "Видавництво "Чорномор`я" видано державний акт серії ЯЯ №206461 від 17.12.2012 на земельну ділянку площею 2,5094 га, якій присвоєно кадастровий номер :57:005:0015.

Як зазначає прокуратура, при передачі вищевказаної земельної ділянки в постійне користування, Одеською міською радою на правах власника реалізовано право розпорядження вказаною земельною ділянкою та в установленому ст. 123 Земельного кодексу України порядку передано її в постійне користування ООКП "Видавництво "Чорномор`я". Єдиним повноважним органом, який в даному випадку виступає, як власник майна з питань розпорядження вищевказаною земельною ділянкою є Одеська міська рада.

Разом з тим рішенням Одеської обласної ради №490-VII від 22.09.2017 вирішено провести державну реєстрацію права спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Одеської області на земельну ділянку, яка знаходиться у постійному користуванні Одеського обласного комунального підприємства "Видавництво "Чорномор`я" за адресою: м. Одеса, площа Бориса Дерев`янка, 1 (кадастровий номер :57:005:0015); доручено юридичному управлінню апарату обласної ради вчинити дії для реєстрації речових прав за Одеською обласною радою на земельну ділянку, що зазначена у п. 1 цього рішення у встановленому законом порядку; після проведення державної реєстрації права власності провести поділ земельної ділянки (орієнтовною площею 1,6 га та 0,9 га) у встановленому законодавством порядку для реалізації інвестиційного конкурсу для залучення інвестора з метою будівництва житлового будинку з паркінгом для забезпечення житлом учасників АТО.

На підставі зазначеного рішення державним реєстратором Комунального підприємства Новосілківської сільської ради "Регіональне бюро технічної інвентаризації" Бондар О.М. прийнято рішення про реєстрацію за Одеською обласною радою права власності на земельну ділянку площею 2,5094 га з кадастровим номером :57:005:0015, яка розташована за адресою, м. Одеса, площа Бориса Дерев`янка, 1.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, прокурор зазначає, що рішення про передачу зазначеної земельної ділянки у власність Одеської обласної ради Одеською міською радою не приймались, а рішення Одеської обласної ради №490-VII від 22.09.2017 є незаконним, оскільки прийняте за межами повноважень обласних рад, визначених Законом України "Про місцеве самоврядування в України".

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 131-1 Конституції України, в Україні діє прокуратура, яка здійснює: 1) підтримання публічного обвинувачення в суді; 2) організацію і процесуальне керівництво досудовим розслідуванням, вирішення відповідно до закону інших питань під час кримінального провадження, нагляд за негласними та іншими слідчими і розшуковими діями органів правопорядку; 3) представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Організація та порядок діяльності прокуратури визначаються законом.

Згідно ч. 3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини.

Відповідно до ст. 53 Господарського процесуального кодексу України прокурор, який звертається до господарського суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також вказує орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Рішенням Конституційного суду України у справі №1-1/99 від 08.04.1999 визначено, що інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств.

Із врахуванням того, що "інтереси держави" є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Поняття "орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах" означає орган, на який державою покладено обов`язок щодо здійснення конкретної діяльності у відповідних правовідносинах, спрямованої на захист інтересів держави. Таким органом, відповідно до статей 6,7,13 та 143 Конституції України, може виступати орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади.

Відповідно до ст. 13 Конституції України, земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Згідно зі ст. 78 Земельного кодексу України земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності.

За змістом ст. 83 Земельного кодексу України, землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають: а) усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності; б) земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування.

Як встановлено судом, спір у справі виник у зв`язку з виявленням факту розпорядження земельною ділянкою без правових підстав на таке розпорядження.

Відповідно до ст. 33 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", відповідно до якої до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать, зокрема, делеговані повноваження щодо здійснення контролю за дотриманням земельного та природоохоронного законодавства, використанням і охороною земель, природних ресурсів загальнодержавного та місцевого значення, відтворенням лісів.

Оскільки спірна земельна ділянка знаходяться на території міста Одеси, суд дійшов висновку, що Одеська міська рада як орган місцевого самоврядування, який здійснює розпорядження землями територіальної громади міста та який уповноважений на здійснення в межах своєї території контролю за додержанням законодавства про охорону навколишнього природного середовища, з огляду на заявлені предмет позову та підстави позову, є належним позивачем у даній справі.

За таких обставин, оскільки в позові прокурором зазначено про порушення інтересів держави у сфері управління та контролю за охороною земель, а також з огляду на невчинення позивачем дій щодо відновлення прав на земельну ділянку шляхом звернення до суду самостійно, суд дійшов висновку про наявність підстав для звернення прокурором з даним позовом до суду.

За змістом ст. 2 Закону України "Про охорону земель" об`єктом особливої охорони держави є всі землі в межах території України.

Статтею 189 Земельного кодексу України та статтею 20 Закону України "Про охорону земель" передбачено, що самоврядний контроль за використанням та охороною земель здійснюють сільські, селищні, міські, районні та обласні ради.

Відповідно до ст. 79 Земельного кодексу України, земельна ділянка, як об`єкт права власності, це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Разом з тим, державна реєстрація права власності за певною особою як окрема дія, не є безспірним підтвердженням наявності в цієї особи права власності.

Відповідно до ст. 327 Цивільного кодексу України у комунальній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить територіальній громаді. Управління майном, що є у комунальній власності, здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування.

Відповідно до ч. 5 ст. 16 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради.

Положеннями статті 8 Земельного кодексу України закріплені повноваження обласних рад у галузі земельних відносин, до яких належить: а) розпорядження землями, що знаходяться у спільній власності територіальних громад сіл, селищ, міст області; в) забезпечення реалізації державної політики в галузі використання та охорони земель; г) погодження загальнодержавних програм використання та охорони земель, участь у їх реалізації на відповідній території; ґ) затвердження та участь у реалізації регіональних програм використання земель, підвищення родючості ґрунтів, охорони земель; д) координація діяльності місцевих органів земельних ресурсів; е) організація землеустрою; ж) встановлення та зміна меж сіл, селищ, що не входять до складу відповідного району, або у разі, якщо районна рада не утворена; з) вирішення земельних спорів; и) вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону.

Згідно ч. 5 ст. 60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правоможності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об`єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об`єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду.

Окрім того, відповідно до ч. 1-3 ст. 116 Земельного кодексу України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права власності громадянами та юридичними особами на земельні ділянки, на яких розташовані об`єкти, які підлягають приватизації, відбувається в порядку, визначеному частиною першою статті 128 цього Кодексу. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, на підставі відповідних рішень (ст. 123 Земельного кодексу України).

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 126 Земельного кодексу України в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державним актом на право постійного користування земельною ділянкою. Форми державних актів на право власності на земельну ділянку, право постійного користування земельною ділянкою затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 12 Перехідних положень Земельного кодексу України в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, до розмежування земель державної та комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями (крім земель, переданих у приватну власність, та земель, зазначених в абзаці третьому цього пункту) в межах населених пунктів здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади.

Частиною 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності", який набрав чинності 01.01.2013, встановлено, що з дня набрання чинності цим Законом землі державної та комунальної власності в Україні вважаються розмежованими.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного суду від 28.03.2019 року у справі № 908/2212/17.

Частиною 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону визначено, що з дня набрання чинності цим Законом землями комунальної власності відповідних територіальних громад вважаються земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна комунальної власності відповідної територіальної громади, а також, так які перебувають у постійному користуванні органів місцевого самоврядування, комунальних підприємств, установ, організацій.

Як вбачається із матеріалів справи, Одеське обласне комунальне підприємство "Видавництво "Чорномор`я" (засновником якого є Одеська обласна рада) має право постійного користування спірною земельною ділянкою (як частиною земельної ділянки до її поділу), що підтверджується копією державного акта на право постійного користування земельною ділянкою серії ЯЯ №206461. Одеське обласне комунальне підприємство "Видавництво "Чорномор`я" є спільною комунальною власністю територіальних громад сіл, селищ, міст області в особі Одеської обласної ради.

Враховуючи викладене, суд погоджується із твердженнями відповідача 1, що спірна земельна ділянка є спільною власністю територіальних громад сіл, селищ, міст Одеської області, управління якою здійснює обласна рада.

У пункті 5 Прикінцевих та перехідних положень Закону зазначено, що державна реєстрація права держави чи територіальної громади на земельні ділянки, зазначені у частинах 3 і 4 цього розділу, здійснюється на підставі заяви органів, які згідно зі статтею 122 Земельного кодексу України передають земельні ділянки у власність або у користування, до якої додається витяг з Державного земельного кадастру про відповідну земельну ділянку.

Відповідно до ч. 2 ст. 122 Земельного кодексу України, Верховна Рада Автономної Республіки Крим, обласні, районні ради передають земельні ділянки у власність або у користування з відповідних земель спільної власності територіальних громад для всіх потреб.

Пунктом 6 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності" передбачено обов`язок сільських, селищних, міських рад у таких випадках вирішувати питання земельних відносин у межах населених пунктів, але лише у випадку, коли відомості про земельні ділянки, зазначені у частинах 3 та 4, не внесені до Державного реєстру земель. За таких умовах надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, що є підставою для державної реєстрації таких земельних ділянок, а також її затвердження у межах населених пунктів, здійснюється сільськими, селищними, міськими радами.

Спірна земельна ділянка була внесена до Державного реєстру земель, та як вбачається із матеріалів справи земельній ділянці присвоєно кадастровий номер.

Згідно зі ст. 79-1 Земельного кодексу України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.

Із державного акту на право постійного користування земельною ділянкою серія ЯЯ №2206461 судом встановлено, що земельна ділянка вже була сформована, була визначена її площа та межі, а інформація про неї була внесена до Державного земельного кадастру, що підтверджується кадастровим номером земельної ділянки №:57:005:0015.

Враховуючи викладене, суд не вбачає порушень в діях Одеської обласної ради щодо здійснення своїх повноважень, а спірне рішення Одеської обласної ради №490-VІІ від 22.09.2017 "Про проведення державної реєстрації права спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Одеської області на земельну ділянку, яка знаходиться у постійному користуванні Одеського обласного комунального підприємства "Видавництво "Чорномор`я" є законним та таким, що відповідає чинному законодавству.

Суд відхиляє доводи прокуратури щодо того, що підтвердженням права комунальної власності міста Одеси на спірну земельну ділянку є рішення Одеської міської ради №4199-V від 09.04.2009, оскільки дане рішення було винесено міською радою у межах наданих їй повноважень законодавством, що діяло на момент винесення зазначеного рішення з метою дотримання процедури надання земельних ділянок у постійне користування.

Близька за змістом позиція викладена у постанові Верховного Суду від 29.05.2018 у справі №916/3694/16.

Враховуючи, що судом встановлено правомірність розпорядження Одеською обласною радою спірною земельною ділянкою, суд дійшов висновку про необґрунтованість та недоведеність позовних вимог та відмову у їх задоволенні.

Інші заяви, клопотання, доводи та міркування учасників судового процесу відповідно залишені судом без задоволення і не прийняті до уваги як необґрунтовані та безпідставні.

Як встановлено ст. 73, 74 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Частиною 1 ст. 78 Господарського процесуального кодексу визначено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що прокурором не доведено суду належними та допустити доказами факт порушення відповідачами прав Одеської міської ради та підстав для визнання незаконним та скасування спірного рішення, та витребування спірної земельної ділянки із чужого незаконного володіння, у зв`язку з чим відмовляє у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається на прокуратуру.

Керуючись ст. 2, 74, 76-80, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позовних вимог Заступника керівника Одеської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Одеської міської ради до Одеської обласної ради, Державного реєстратора Комунального підприємства Новоселівської міської ради "Регіональне бюро державної реєстрації" Бондара Олексія Миколайовича про визнання незаконними та скасування рішення, витребування земельної ділянки - відмовити повністю.

На рішення може бути подано апеляційну скаргу протягом 20 днів з дня підписання повного тексту.

Рішення суду набирає законної сили у порядку і строки, передбачені ст. 241 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено 23.07.2021.

Суддя Н.І. Зеленіна