ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.07.2021 Справа № 914/782/21

За позовом: Виконавчого комітету Мукачівської міської ради, м. Мукачево

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «ТРАНС ОЙЛ СЕРВІС», м. Львів

про стягнення 154707,00 грн

Суддя Мороз Н.В.

при секретарі Банзула М.С.

Представники:

Від позивача: Ільтьо І.І.

Від відповідача: не з`явився

Суть спору:

Позовну заяву подано Виконавчим комітетом Мукачівської міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТРАНС ОЙЛ СЕРВІС» про стягнення 154707,00 грн.

Ухвалою суду від 31.03.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 20.04.2021.

Ухвалою суду від 20.04.2021 підготовче засідання відкладено на 25.05.2021, про що повідомлено відповідача в порядку ст.120 ГПК України.

24.05.2021 на електронну адресу суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву з порушенням встановленого судом строку на подання відзиву та за відсутності клопотання про поновлення процесуального строку.

Ухвалою суду від 25.05.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті в судовому засіданні на 15.06.2021.

Ухвалою суду від 15.06.2021 розгляд справи по суті відкладено на 06.07.2021, про що відповідача повідомлено в порядку ст. 121 ГПК України.

У зв`язку з перебуванням судді Мороз Н. В. на лікарняному з 05.07.2021 по 14.07.2021, розгляд справи №914/782/21, призначений на 06.07.2021 не відбувся.

Ухвалою суду від 15.07.2021 розгляд справи по суті призначено на 27.07.2021.

В судове засідання 27.07.2021 представник позивача з`явився, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з підстав викладених у позовній заяві.

27.07.2021 в судове засідання представник відповідача не з`явився. Про дату, час та місце судового засідання, повідомлявся ухвалами суду, які надсилались на адресу, зазначену в позовній заяві та згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань рекомендованою кореспонденцією.

Як вбачається з інформації, що знаходиться на веб-сайті Публічного акціонерного товариства "Укрпошта", поштове відправлення, ухвала суду від 15.07.2021 (ідентифікатор поштового відправлення 289) не вручено під час доставки.

Відповідно до ч. 3, 7 ст. 120 ГПК України, виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу , які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Заяв про зміну відповідачем місцезнаходження/місця проживання не поступало.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 15.05.2018 у справі №904/6063/17, отримання поштової кореспонденції залежить від волевиявлення юридичної особи і на неї, як на суб`єкта господарської діяльності прокладається обов`язок належної організації отримання поштової кореспонденції пов`язаної із здійснюваною господарською діяльністю. Сам лише факт неотримання скаржником кореспонденції, якою суд із додержанням вимог процесуального закону надсилав ухвалу для вчинення відповідних дій за належною адресою та яка повернулася до суду у зв`язку із її неотриманням адресатом, не може вважатися поважною причиною невиконання ухвали суду, оскільки наведене зумовлено не об`єктивними причинами, а суб`єктивною поведінкою сторони щодо отримання кореспонденції, яка надходила на її адресу (Аналогічна позиція викладена в постановах КГС ВС від 16.05.2018 У справі №910/15442/17, від 10.09.2018 у справі №910/23064/17, від 24.07.2018 у справі №906/587/17).

За змістом ст. 2 Закону України «Про доступ до судових рішень», кожен має право на доступ до судових рішень у порядку визначеному цим Законом. Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі (Постанова Верховного Суду від 11.12.2018 у справі №921/6/18).

Згідно з ст. 7 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань», Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи та фізичних осіб-підприємців з Єдиного державного реєстру. Згідно ч. 2. ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань», в єдиному державному реєстрі містяться такі відомості про юридичну особу як місцезнаходження юридичної особи. Згідно з ч. 1 ст. 10 Закону, якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою. В силу ст. 11 цього Закону, відомості що містяться в Єдиному державному реєстрі, надаються у вигляді безоплатного доступу через портал електронних сервісів (в мережі «Інтернет»).

Відтак, у разі, коли місцезнаходження юридичної особи (фізичної особи-підприємця) - учасника судового процесу з якихось причин не відповідає її місцезнаходженню, визначеному згідно з законом і дана особа своєчасно не довела про це до відома господарського суду, інших учасників процесу, то всі процесуальні наслідки такої невідповідності покладаються на цю юридичну особу. В матеріалах справи відсутні повідомлення та докази зміни місцезнаходження юридичної особи відповідача станом на дату прийняття рішення суду.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 202 ГПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 ГПК України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч. 9 ст. 165 ГПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Позиція позивача.

Позовні вимоги обґрунтовуються невиконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором про закупівлю товарів від 07.04.2020 №81 в частині поставки оплаченого позивачем товару. На підставі виставлених рахунків від 10.04.2020 № 65 та від 12.10.2020 № 434, позивач перерахував платіжними дорученнями від 14.04.2020 № 165 та від 16.10.2020 № 467 відповідачеві кошти в розмірі 400 392,00 грн. Згідно видаткових накладних від 10.04.2020 № 69 та від 12.10.2020 № 445, відповідач передав позивачеві талони на пальне (бензин А-95 на 9 600 л та дизельне пальне на 9 000 л) на загальну суму 400 392,00 грн. Однак, з листопада 2020 року позивач не мав змоги отримати паливо по заправним скретч-карткам на АЗС, що зазначені в додатку № 2 до договору, в зв`язку з відмовою автозаправних станцій у відпуску пального. На день звернення з вказаним позовом до суду, у позивача залишилось 297 скретч-карток на бензин марки А-95 на загальний літраж 3 850 л., що у грошовому еквіваленті становить 84777,00 грн та 262 скретч-картки на дизпаливо на загальний літраж 3 330 л., що у грошовому еквіваленті становить 69 930,00 грн.

На підставі ч.2 ст. ст.693 ЦК України, просить повернути суму попередньої оплати за непоставлений товар 154707,00 грн.

Позиція відповідача.

Відповідачем подано відзив на позов з порушенням встановленого судом процесуального строку на подання відзиву та за відсутності клопотання про поновлення процесуального строку. Позовні вимоги не визнав, вважає їх безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. Зокрема, ствердив, що позивачем не надано належних доказів відмови автозаправних станцій починаючи з листопада 2020 щодо відпуску пального по заправним скетч-картах, що зазначені у додатку №2 до договору закупівлю товарів №81 від 07.04.2020. На думку відповідача, саме лише твердження позивача не є доказом та не може об`єктивно вказувати на таку відмову. Відповідач не є емітентом талонів бренду «ІНТЕР КАРД», а лише являється таким самим покупцем паливно-мастильних матеріалів та не має прямого впливу на реалізацію талонів на АЗС.

Крім того зазначив, що у зв`язку з фінансовими труднощами не має можливості у добровільному порядку негайно повернути позивачеві спірні кошти. Вказане стало наслідком сукупності факторів таких як встановлення карантину та запровадження обмежувальних проти епідеміологічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2. В позові просить відмовити.

Обставини справи.

За результатами проведених публічних закупівель, 07 квітня 2020 року між Виконавчим комітетом Мукачівської міської ради та Товариством з обмеженою відповідальністю ТРАНС ОЙЛ СЕРВІС укладений договір про закупівлю товарів № 81, за умовами якого відповідач зобов`язався протягом 2020 року та відповідно до умов, зазначених у договорі передати позивачу товар на АЗС відповідача з використанням скретч-карток/талонів (бланків - дозволів внутрішнього обігу на відпуск товару), а позивач зобов`язався прийняти у власність товар та повністю оплачувати його вартість (ціну) в порядку та на умовах визначених в цьому договорі.

Згідно з п. 1.2 договору, найменування, номенклатура, асортимент та ціна, за якими постачається товар, вказуються в специфікації № 1, яка є додатком № 1 до договору.

Відповідно до специфікації № 1 (додаток № 1 ) до договору, відповідач мав поставити позивачеві бензин автомобільний А-95 в кількості 9 600 л по ціні 22.02 грн з ПДВ за 1 л та дизельне паливо в кількості 9 000 л по ціні 21,00 грн з ПДВ за 1 л. Загальна вартість товару складає 400 392,00 грн.

Відповідно до п. 6.2 договору, поставка товару за договором здійснюється Учасником цілодобово по скретч-картці/талону (Бланку) з АЗС Учасника.

Згідно з п. п. 7.2.2. п. 7.2. Розділу VII Договору, замовник має право отримувати товари на АЗС учасника та АЗС, що входять у систему безготівкових розрахунків за скетч-картками/талонами (Бланками) учасника.

Відповідно до п. п. 7.3.1. та п. п. 7.3.5. п.7 Розділу VII Договору, учасник зобов`язаний забезпечити передачу товару замовнику в кількості за якістю і на умовах встановленими цим договором та забезпечити наявність пального за першою вимогою замовника по факту пред`явлення ним скретч-картки/талону (Бланку) на певній АЗС.

Відповідно до п. 11.1 договору, такий набрав чинності з дати його підписання і діяв до 31 грудня 2020 року, а в частині взятих на себе зобов`язань - до їх повного виконання.

З матеріалів справи вбачається, що позивач на підставі виставлених рахунків від 10.04.2020 № 65 та від 12.10.2020 № 434, перерахував згідно платіжних доручень № 165 від 14.04.2020 та від 16.10.2020 № 467, відповідачеві кошти в розмірі 400 392,00 грн.

Згідно видаткових накладних від 10.04.2020 № 69 та від 12.10.2020 № 445, відповідач передав позивачеві талони на пальне (бензин А-95 на 9 600 л та дизельне пальне на 9 000л), на загальну суму 400 392,00 грн. Проте з листопада 2020 року позивач не мав змоги отримати паливо по заправним скретч-карткам на АЗС, що зазначені в додатку № 2 до договору, у зв`язку з відмовою автозаправних станцій у відпуску пального, внаслідок чого у позивача залишились невикористані скретч-картки на загальну суму 154 707 грн, а саме: 297 скретч-карток на бензин марки А-95 (з них 209 скретч-карток по 10 л. кожна, що становить 2 090 л., та 88 скретч-карток по 20 л. кожна, що становить 1760 л.) на загальний літраж 3 850 л., що у грошовому еквіваленті дорівнює сумі у розмірі 84 777,00 грн (3850x22.02=84777,00 грн.); 262 скретч-картки на дизпаливо (з них 191 скретч-картка по 10 л. кожна, що становить 1 910 л., та 71 скретч-картка по 20 л. кожна, що становить 1 420 л.) на загальний літраж 3 330 л., що у грошовому еквіваленті дорівнює сумі у розмірі 69 930,00 грн (3 330x21.00= 69 930,00 грн).

29.12.2020 позивачем на адресу відповідача була надіслана претензія про порушення відповідачем умов договору № 81. Вказана претензія отримана відповідачем 04.01.2021, що підтверджується даними ПАТ Укрпошта (трекідентифікатор 112).

11.02.2021 засобами електронного зв`язку від відповідача поступив лист-звернення від 10.02.2021 № 1309/01, в якому останній просив відтермінувати строки виконання зобов`язань щодо передачі товару, виконання робіт, надання послуг та долучив проект додаткової угоди.

09.03.2021 позивачем на адресу відповідача була скерована відповідь №299/01-26 щодо розгляду його листа-звернення від 10.02.2021, згідно якої позивач повідомив відповідача про відмову у підписанні проекту додаткової угоди до договору, та повторно вимагав повернення коштів у сумі 154 707,00 грн.

Однак, вимога позивача залишена відповідачем без відповіді і задоволення.

З метою захисту порушеного права, позивач звернувся з позовом про стягнення передоплати в розмірі 154707,00 грн за договором від 07.04.2020 №81.

Оцінка суду.

Згідно з ст. 11 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Пунктом 1 частини 1 ст. 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 509 Ц України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.

Як передбачено ст. 174 Господарського кодексу України (далі ГК України), однією з підстав виникнення господарського зобов`язання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але які йому не суперечать.

Згідно з ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За умовами ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ст. 712 ЦК України).

Відповідно до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Як встановлено судом, правовідносини між сторонами у справі, що розглядається господарським судом виникли з договору про закупівлю товарів від 07.04.2020 № 81.

Так, в силу умов договору у сторін виникли взаємні права та обов`язки, зокрема згідно п. п .1.1, 1.2 договору, учасник зобов`язався передати замовнику товар: код ДК 021:2015-09130000-9 - Нафта і дистиляти (Бензин А-95, дизельне пальне), а замовник - прийняти і оплатити такий товар в порядку та на умовах, визначених договором.

У відповідності із ст. 193 ГК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З матеріалів справи вбачається, що позивач належним чином та у повному обсязі виконав взяті на себе зобов`язання щодо оплати товару та перерахував відповідачу кошти в розмірі 400 392,00 грн., а відповідач на цю суму згідно видаткових накладних передав позивачеві талони на пальне (бензин А-95 на 9 600 л та дизельне пальне на 9 000 л).

Приписами ст. 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Судом встановлено, що відповідачем порушено п.п. 7.3.1. та п.п. 7.3.5. п.7 Розділу VII договору, згідно якого учасник зобов`язаний забезпечити передачу товару замовнику в кількості за якістю і на умовах встановленими цим договором та забезпечити наявність пального за першою вимогою замовника по факту пред`явлення ним скретч-картки/талону (Бланку) на певній АЗС, оскільки з листопада 2020 року, внаслідок неотримання від відповідача коштів по талонах, АЗС відмовлялись приймати та не обслуговували заправні талони отримані позивачем від відповідача на загальну суму 154 707,00 грн. Доказів зворотнього суду не надано.

При цьому, судом враховано, що отримавши претензію позивача, відповідач заперечень щодо факту не виконання взятих на себе зобов`язань не висловив, доводів позивача не спростував, обмежившись посиланням на впроваджені карантинні заходи та заборони, підвищення цін на АЗС, що вплинуло на господарську діяльність відповідача та запропонував відтермінувати строки виконання зобов`язань укладенням додаткової угоди.

Відповідно до ч. 2 ст. 693 ЦК України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Згідно з ч. 2 ст. 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Враховуючи направлену вимогу та положення ч. 2 ст.530 ЦК України, у відповідача виник обов`язок відновити постачання бензину А-95 та дизпалива по договору або повернути сплачені позивачем кошти у семиденний строк від дня отримання вимоги.

З огляду на те, що на момент ухвалення рішення, матеріали справи не містять доказів виконання відповідачем умов договору від 07.04.2020 № 81, а саме відпуску товару на підставі талонів/карток на суму здійсненої позивачем оплати, а також не містять доказів повернення позивачу сплачених коштів за неотриманий товар, наявні підстави для стягнення суми сплачених коштів в сумі 154707,00 грн.

Відповідно до ст. ст. 73, 74 ГПК України, доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідача Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

Згідно з ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною 1 ст. 77 ГПК України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У відповідності до ст. 78 ГПК України, достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 79 ГПК України).

Зазначені вище норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 13 ГПК України. Згідно з положеннями цієї статті судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідачем не спростовано доводів позовної заяви, не надано суду належних та допустимих доказів про наявність інших обставин ніж ті, що досліджені в ході судового засідання.

З аналізу матеріалів справи та наявних доказів у сукупності вбачається, що право позивача, за захистом якого мало місце звернення до суду, є порушеним відповідачем.

Враховуючи досліджені та встановлені вище обставини справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення 154707,00 грн підлягають до задоволення повністю.

Судові витрати.

Відповідно до ч. 1 ст. 129 ГПК України, судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи зазначене, відшкодування витрат позивача на оплату судового збору покладається на відповідача.

Керуючись ст. ст. 13, 73, 74, 76-79, 86, 129, 233, 236-238, 240, 241 ГПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

1. Позов задоволити повністю.

2.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ТРАНС ОЙЛ СЕРВІС» (79008, м. Львів, вул. Староєврейська, будинок 7А, ідентифікаційний код 42647162) на користь Виконавчого комітету Мукачівської міської ради (89600,Закарпатська обл., м. Мукачево, пл. Олександра Духновича, буд. 2, ідентифікаційний код 04053743) 154707,00 грн основного боргу та 2320,70 грн судового збору.

Рішення складено 29.07.2021.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржено в порядку та строки, передбачені ст. ст. 256, 257 ГПК України.

Суддя Н.В. Мороз