ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" липня 2021 р. Справа№ 910/17188/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Скрипки І.М.

суддів: Михальської Ю.Б.

Тищенко А.І.

при секретарі судового засідання Линник А.М.

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання від 01.07.2021

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного підприємства «Науково-дослідний інститут мікроприладів» НТК «Інститут монокристалів» Національної академії наук України

на рішення Господарського суду міста Києва від 16.03.2021 (повний текст підписано 19.04.2021)

у справі № 910/17188/19 (суддя Сівакова В.В.)

за позовом Державного підприємства «Науково-дослідний інститут мікроприладів» НТК «Інститут монокристалів» Національної академії наук України

до Головного управління Держгеокадастру у м. Києві (відповідач -1)

Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу

Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (відповідач -2)

Київської міської ради (відповідач -3)

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Фонд державного майна України (третя особа -1)

Національна академія наук України (третя особа -2)

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів Громадянка Турецької Республіки ОСОБА_1 (третя особа -3)

про визнання незаконною державної реєстрації земельної ділянки та скасування запису про проведену державну реєстрацію

В судовому засіданні 01.07.2021 відповідно до ст.ст. 240, 283 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2019 Державне підприємство «Науково-дослідний інститут мікроприладів» НТК «Інститут монокристалів» Національної академії наук України звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Головного управління Держгеокадастру у м. Києві, Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Київської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Фонд державного майна України, Національна академія наук України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів Громадянка Турецької Республіки ОСОБА_1 про:

- визнання незаконною державну реєстрацію в Державному земельному кадастрі земельної ділянки за кадастровим номером :91:064:0085, місце розташування: АДРЕСА_1 , цільове призначення: 11.02 для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості, категорія земель: землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення, вид використання земельної ділянки: для експлуатації та обслуговування нежитлових будівель, площа земельної ділянки: 0,2208 га проведену 11.06.2019 Головним управлінням Держгеокадастру у м. Києві;

- скасування запису № 3293073 про проведену державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 48360956 від 22.08.2019 на земельну ділянку з кадастровим номером :91:064:0085, місце розташування: АДРЕСА_1 , цільове призначення: 11.02 для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості, категорія земель: землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення, вид використання земельної ділянки: для експлуатації та обслуговування нежитлових будівель, площа земельної ділянки: 0,2208 га проведену 11.06.2019 Головним управлінням Держгеокадастру у м. Києві.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що реєстрація Головним управлінням Держгеокадастру у м. Києві вказаної земельної ділянки в Державному земельному кадастрі та реєстрація сформованих на неї прав в реєстрі речових прав на нерухоме майно порушують права позивача, зокрема через те, що сформована у такий спосіб земельна ділянка блокує доступ до центрального входу адміністративно-лабораторного корпусу по АДРЕСА_2 , право власності на яке зареєстровано за державою України та на праві оперативного управління закріплено за Інститутом мікроприладів, а також унеможливлює доступ до підвальних приміщень адміністративно-лабораторного корпусу по АДРЕСА_2 , в межах яких розташована земельна ділянка.

15.01.2020 позивачем до суду подано заяву про зміну предмету позову, відповідно до якої просить:

визнати незаконною державну реєстрацію в Державному земельному кадастрі земельної ділянки за кадастровим номером :91:064:0085, місце розташування: АДРЕСА_1 , цільове призначення: 11.02 для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості, категорія земель: землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення, вид використання земельної ділянки: для експлуатації та обслуговування нежитлових будівель, площа земельної ділянки: 0,2208 га здійснену 11.06.2019 Головним управлінням Держгеокадастру у м. Києві.

скасувати запис в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за номером 32930737 про реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером :91:064:0085, адреса: м. Київ, Подільський район, АДРЕСА_1, площею 0, 2208 га, яким присвоєно цій земельній ділянці реєстраційний номер реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000 на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 48360956 від 22.08.2019.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 16.03.2021 у справі №910/17188/19 в позові відмовлено.

Відмовляючи в позові, суд виходив з того, що державна реєстрація в Державному земельному кадастрі земельної ділянки за кадастровим номером :91:064:0085, місце розташування: АДРЕСА_1 , цільове призначення: 11.02 для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості, категорія земель: землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення, вид використання земельної ділянки: для експлуатації та обслуговування нежитлових будівель, площа земельної ділянки: 0,2208 га проведену 11.06.2019 Головним управлінням Держгеокадастру у м. Києві, здійснена згідно вимог законодавства України, у передбачений законом порядок, та позивачем, будь-якими достовірними та належними доказами не доведено наявність підстав для скасування такої реєстрації.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач 06.05.2021 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове про задоволення позову.

Апеляційна скарга обґрунтована неправильним застосуванням судом норм матеріального права та порушенням судом норм процесуального права.

Доводи апеляційної скарги зводяться до наступного.

- суд першої інстанції не врахував, що земельна ділянка, яка є предметом даного спору, розташована в межах вже існуючої з 1961 року та закріпленої за Інститутом мікроприладів НАН України земельної ділянки, яка відображена в Міському земельному кадастрі.

- апелянт зазначає, що реєстрацією Головним управлінням Держгеокадастру у м. Києві земельної ділянки в Державному земельному кадастрі та реєстрацією сформованою на неї прав в реєстрі речових прав на нерухоме майно порушуються права позивача - Інституту мікроприладів НАН України, однак зазначена обставина взагалі була проігнорована судом першої інстанції при прийнятті рішення у справі.

- апелянт зазначає, про порушення судом ч. 5 ст. 236 ГПК України, принципу всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів.

- суд, відхиливши необхідність дотримання норм чинного законодавства щодо повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи та проігнорувавши необхідність з`ясування всіх важливих для справи обставин, задовольнив клопотання лише щодо окремого питання, обмежившись таким чином дослідженням лише частини фактів, що мають значення для справи.

- апелянт зазначає, що Господарський суд міста Києва безпідставно відхилив поданий в установленому порядку позивачем висновок експерта 18.03.2019 №12-5/312, який підтверджує, що протягом тривалого часу вчиняються спроби рейдерського захоплення державного майна, яке перебуває в оперативному управлінні Інституту мікроприладів НАН України третіми особами, що є предметом зокрема кримінального провадження №0000618, не з`ясувавши всі обставини щодо порушення прав та законних інтересів держави та Інституту мікроприладів НАН України.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу представник третьої особи -3 просить апеляційну скаргу відхилити, оскаржуване рішення залишити без змін.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача -1 просить апеляційну скаргу відхилити, оскаржуване рішення залишити без змін.

У відзиві на апеляційну скаргу представник третьої особи -2 просить апеляційну скаргу задовольнити, оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове про задоволення позову.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 19.05.2021 апеляційну скаргу позивача передано на розгляд судді Скрипці І.М., сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Скрипка І.М., судді Михальська Ю.Б., Тищенко А.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.05.2021 поновлено Державному підприємству «Науково-дослідний інститут мікроприладів» НТК «Інститут монокристалів» Національної академії наук України строк для подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 16.03.2021 у справі №910/17188/19, відкрито апеляційне провадження та призначено справу до розгляду на 01.07.2021.

17.06.2021 від позивача надійшли письмові пояснення щодо поданого третьою особою 3 відзиву на апеляційну скаргу.

Явка представників сторін

Представник позивача та третьої особи -2 в судовому засіданні апеляційної інстанції 01.07.2021 апеляційну скаргу просили задовольнити, оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове про задоволення позову.

Представники відповідачів -1,2,3 та третьої особи -3 в судовому засіданні апеляційної інстанції 01.07.2021 апеляційну скаргу просили відхилити, а оскаржуване рішення залишити без змін.

Представник третьої особи -1 в судове засідання апеляційної інстанції 01.07.2021 не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини його неявки суду невідомі.

Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень (ч. 3 ст. 120 ГПК України).

Представник третьої особи -1 був належним чином повідомлений про час та місце судового засідання, про що свідчать наявні в матеріалах справи докази.

Враховуючи положення ч. 12 ст. 270 ГПК України, відповідно до якого неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, зважаючи на те, що явка представника третьої особи -1 обов`язковою в судове засідання не визнавалась, судова колегія вважає за можливе розглянути справу у його відсутність за наявними у справі матеріалами.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції у даній справі та перевірені судом апеляційної інстанції

11.06.2019 Головним управлінням Держгеокадастру у м. Києві в Державному земельному кадастрі було зареєстровано земельну ділянку з кадастровим номером :91:064:0085 за місцем розташування: АДРЕСА_1 , площею 0,2208 га, з цільовим призначенням: 11.02 Для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості, категорія земель: землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення, вид використання земельної ділянки: для експлуатації та обслуговування нежитлових будівель.

22.08.2019 державним реєстратором Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), м. Київ Пилипчуком В. А. було прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 48360956, згідно якого до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис про речове право на земельну ділянку з кадастровим номером :91:064:0085, а саме: власники: територіальна громада міста Києва в особі Київської міської ради, .

Спір у справі стосується законності реєстрації Головним управлінням Держгеокадастру у м. Києві в Державному земельному кадастрі земельної ділянки з кадастровим номером :91:064:0085, та рішення державного реєстратора Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), м. Київ Пилипчука В.А. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за індексним номером 48360956, і внесених на підставі нього записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Звертаючись з відповідним позовом до суду, позивач вказував на те, що реєстрація Головним управлінням Держгеокадастру у м. Києві вказаної земельної ділянки в Державному земельному кадастрі та реєстрація сформованих на неї прав в реєстрі речових прав на нерухоме майно порушують його права, зокрема через те, що сформована у такий спосіб земельна ділянка блокує доступ до центрального входу адміністративно-лабораторного корпусу по АДРЕСА_1, право власності на яке зареєстровано за державою України та на праві оперативного управління закріплено за Інститутом мікроприладів, а також унеможливлює доступ до підвальних приміщень адміністративно-лабораторного корпусу по АДРЕСА_2 , в межах яких розташована земельна ділянка.

Позивач також посилався на те, що відповідно до інформації, опублікованої на офіційному сайті Київської міської ради, згідно проекту рішення Київської міської ради «Про передачу ОСОБА_1 в оренду земельної ділянки для експлуатації та обслуговування нежитлових будівель на АДРЕСА_1 у Подільському районі міста Києва (781129414)» за номером реєстрації - 3470, пропонується передати ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0,2208 га (кадастровий номер :91:064:0085), що в разі вчинення дій щодо розпорядження даною земельною ділянкою матиме своїм наслідком те, що останній окрім унеможливлення використання вищевказаного майна, також буде позбавлений можливості використовувати інше належне йому майно, а саме майданчик з твердим покриттям, облаштований для стоянки автотранспорту Інституту мікроприладів НАН України по АДРЕСА_1, який є державною власністю.

Так, позивачем зазначено, що оскільки земельна ділянка розташована в межах майна, що перебуває у власності держави (майданчик з твердим покриттям) та центральної прохідної, то саме Інститут мікроприладів НАН України має усі підстави розраховувати на законний перебіг подій, що є правомірними очікуваннями щодо оформлення права користування земельної ділянки зазначеним майном, натомість внаслідок сформованої земельної ділянки, Інститут не лише не зможе в подальшому використовувати належне майно, а й буде позбавлений можливості оформити право користування вказаною земельною ділянкою під належним йому майном, оскільки в такому випадку земельна ділянка Інституту буде перетинатися із земельною ділянкою з кадастровим номером :91:064:0085.

Крім того, у своїй позовній заяві, Інститут мікроприладів НАН України, зазначив, що при здійсненні реєстрації державним кадастровим реєстратором не враховано, що в порушення положень ч. 2 ст. 198 Земельного кодексу України, ст. 55 Закону України «Про землеустрій» та п. 2.8, п. 3.12 Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої наказом державного комітету України із земельних ресурсів № 376 від 18.05.2010, Інститут не було повідомлено про час проведення робіт із закріплення межовими знаками поворотних точок меж Земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Враховуючи наведені обставини позивач вказує, що державна реєстрація в Державному земельному кадастрі вказаної земельної ділянки та внесення записів про проведену державну реєстрацію речових прав на неї є незаконними.

Однак, заперечуючи проти позову, відповідачем-1 - Головним управлінням Держгеокадастру у м. Києві, у своєму відзиві зазначається про те, що позивачем в порушення вимог статей 73, 74, 80, 91 Господарського процесуального кодексу України не надано до суду жодного доказу та не доведено того, що технічна документація із землеустрою щодо інвентаризації земель ОСОБА_1 на момент державної реєстрації спірної земельної ділянки з кадастровим номером :91:064:0085 і станом на даний час, у розумінні статті 186-1 Земельного кодексу України, не відповідає вимогам чинного законодавства.

Так, відповідачем-1 зазначено про те, що державна реєстрація земельної ділянки з кадастровим номером :91:064:0085, за адресою: АДРЕСА_1 , була здійснена з дотриманням норм чинного законодавства та державний кадастровий реєстратор Головного управління Держгеокадастру у м. Києві під час здійснення державної реєстрації вказаної ділянки діяв у спосіб, межах та у відповідності до вимог чинного законодавства України, своїми діями не порушував прав та інтересів Державного підприємства «Науково-дослідний інститут мікроприладів» НТК «Інститут монокристалів» Національної академії наук України, оскільки на момент державної реєстрації спірної земельної ділянки, інші зареєстровані та оформлені у власність земельні ділянки, розташовані в межах даної земельної ділянки, у відповідності до вимог чинного законодавства, у Державному земельному кадастрі були відсутні.

При цьому, відповідач-1 також вказав на те, що повноваження Державних кадастрових реєстраторів територіальних органів Держгеокадастру стосовно внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру про земельні ділянки є дискреційними, у зв`язку із чим суд не може перебирати на себе повноваження державного кадастрового реєстратора.

Заперечуючи проти позову, відповідачем-2 - Департаментом земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), у своєму відзиві зазначається про те, що спірна земельна ділянка була сформована та зареєстрована відповідно до вимог чинного законодавства, та доводами позивача, викладеними у його позовній заяві, вказане не спростовується.

Відповідач-3 - Київська міська рада, у своєму відзиві також заперечила проти поданого позову, вказала на те, що державний реєстратор здійснив реєстрацію спірної земельної ділянки у законному порядку, та позивачем не додано належних та допустимих доказів щодо права власності чи права користування в розрізі норм чинного законодавства на земельну ділянку, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно зі ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

При цьому колегія суддів зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін (рішення Суду у справі Трофимчук проти України no.4241/03 від 28.10.2010).

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників апеляційного провадження, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскарженого рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення підлягає залишенню без змін виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Стаття 14 Конституції України закріплює, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Згідно з положеннями ст. 84 Земельного кодексу України у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності.

Частиною 2 ст. 83 Земельного кодексу України встановлено, що у комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності.

Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (ст. 317 Цивільного кодексу України).

Так, положеннями ст. 1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлено, що право комунальної власності - це право територіальної громади володіти, доцільно, економно, ефективно користуватися і розпоряджатися на свій розсуд і в своїх інтересах майном, що належить їй, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування;

Згідно з ч. 5 ст. 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради.

Частиною 1 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлено, що територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, а також пенсійні фонди, частку в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров`я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об`єкти, визначені відповідно до закону як об`єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини.

Органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об`єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об`єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду (ч. 5 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»).

Згідно з ч. 1 ст. 123 Земельного кодексу України надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 Земельного кодексу України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

За приписами п.п. а), б), в) ч. 1 ст. 9 Земельного кодексу України до повноважень Київської міської ради у галузі земельних відносин на її території належить: розпорядження землями територіальної громади міста; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу тощо.

За змістом ч. 1 ст. 12 Земельного кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить, зокрема розпорядження землями територіальних громад, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до вказаного Кодексу, вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу та здійснення контролю за використанням та охороною земель комунальної власності, додержанням земельного та екологічного законодавства.

З огляду на зазначені вище норми, право розпорядження земельними ділянками комунальної власності в межах території м. Києва належить до повноважень Київської міської ради.

Водночас, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав (ст. 125 Земельного кодексу України).

Так, статтею 126 Земельного кодексу України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Крім того, здійснення державної реєстрації прав на земельну ділянку регламентовано Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1127 від 25.12.2015.

Здійснити державну реєстрацію речових прав можна лише на сформовану земельну ділянку, яка є об`єктом цивільних прав, після державної реєстрації земельної ділянки у Державному земельному кадастрі.

Згідно з положеннями статті 79-1 Земельного кодексу України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав та передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

Формування земельних ділянок може здійснюватися, зокрема, шляхом інвентаризації земель державної чи комунальної власності у випадках, передбачених законом, та за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі та вважаються сформованими з моменту присвоєння їм кадастрового номера.

Так, за визначенням, наданим ст. 1 Закону України «Про Державний земельний кадастр»:

Державний земельний кадастр - єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах державного кордону України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами;

Державна реєстрація земельної ділянки - внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера.

Стаття 15 Закону України «Про Державний земельний кадастр» встановлює, що до Державного земельного кадастру включаються такі відомості про земельні ділянки: - кадастровий номер; - місце розташування; - опис меж; - площа; - міри ліній по периметру; -координати поворотних точок меж; - дані про прив`язку поворотних точок меж до пунктів державної геодезичної мережі; - дані про якісний стан земель та про бонітування ґрунтів; - відомості про інші об`єкти Державного земельного кадастру, до яких територіально (повністю або частково) входить земельна ділянка; - цільове призначення (категорія земель, вид використання земельної ділянки в межах певної категорії земель); - склад угідь із зазначенням контурів будівель і споруд, їх назв; - відомості про обмеження у використанні земельних ділянок; - відомості про частину земельної ділянки, на яку поширюється дія сервітуту, договору суборенди земельної ділянки; - нормативна грошова оцінка; - інформація про документацію із землеустрою та оцінки земель щодо земельної ділянки та інші документи, на підставі яких встановлено відомості про земельну ділянку.

За змістом статті 21 Закону України «Про Державний земельний кадастр» відомості про межі земельної ділянки вносяться до Державного земельного кадастру, зокрема, на підставі відповідної документації із землеустрою щодо формування земельних ділянок - у випадках, визначених статтею 79-1 Земельного кодексу України, при їх формуванні.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про землеустрій» документація із землеустрою (землевпорядна документація) - затверджені в установленому порядку текстові та графічні матеріали, якими регулюється використання та охорона земель державної, комунальної та приватної власності, а також матеріали обстеження і розвідування земель, авторського нагляду за виконанням проектів тощо.

Так, за змістом вимог частини 13 статті 186 Земельного кодексу України, технічна документація із землеустрою щодо інвентаризації земель погоджується територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, і затверджується замовником технічної документації. У разі проведення інвентаризації масиву земель сільськогосподарського призначення технічна документація із землеустрою щодо інвентаризації земель погоджується також сільською, селищною, міською радою (крім випадків проведення інвентаризації масиву земель сільськогосподарського призначення земель державної власності).

У разі якщо на підставі матеріалів інвентаризації здійснюються формування земельних ділянок за рахунок земель державної та комунальної власності, визначення їх угідь, а також віднесення таких земельних ділянок до певних категорій, технічна документація із землеустрою щодо інвентаризації земель (крім технічної документації, за якою проводиться інвентаризація масиву земель сільськогосподарського призначення) погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу.

Відповідно до змісту статті 186-1 Земельного кодексу України проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок усіх категорій та форм власності (крім земельних ділянок зони відчуження та зони безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи) підлягає обов`язковому погодженню з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у межах населеного пункту або земельної ділянки за межами населеного пункту, на якій розташовано об`єкт будівництва або планується розташування такого об`єкта (крім проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки зони відчуження або зони безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи), подається також на погодження до структурних підрозділів районних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій у сфері містобудування та архітектури, а якщо місто не входить до території певного району, - до виконавчого органу міської ради у сфері містобудування та архітектури, а в разі, якщо такий орган не утворений, - до органу виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань містобудування та архітектури чи структурного підрозділу обласної державної адміністрації з питань містобудування та архітектури.

Відповідно до положень статті 9 Закону України «Про Державний земельний кадастр» внесення відомостей до Державного земельного кадастру і надання таких відомостей здійснюються державними кадастровими реєстраторами центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

За змістом статті 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» державний кадастровий реєстратор, який здійснює державну реєстрацію земельних ділянок, протягом чотирнадцяти днів з дня реєстрації заяви: перевіряє відповідність документів вимогам законодавства; за результатами перевірки здійснює державну реєстрацію земельної ділянки або надає заявнику мотивовану відмову у реєстрації.

Підставою для відмови у здійсненні державній державної реєстрації земельної ділянки є: розташування земельної ділянки на території дії повноважень іншого Державного кадастрового реєстратора; подання заявником документів, передбачених частиною четвертою цієї статті, не в повному обсязі; невідповідність поданих документів вимогам законодавства; знаходження в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини.

Так, як було встановлено судом, рішенням № 958/1822 від 10.09.2015 «Про інвентаризацію земель міста Києва» Київська міська рада вирішила провести інвентаризацію земель та надала дозвіл на замовлення технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель, зокрема землекористувачам земельних ділянок, щодо земельних ділянок, які перебувають у їх фактичному користуванні.

Також, як вбачається з наданих сторонами матеріалів справи, громадянка Турецької республіки ОСОБА_1 є власником нежитлової будівлі «літ. А9/1», площею 1044,8 кв. м, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та нежитлової будівлі «літ. А9» площею 2002 кв. м, яка знаходиться за адресою: м. Київ, Подільський район, АДРЕСА_1.

Згідно з рішенням Київської міської ради № 958/1822 від 10.09.2015, та з метою оформлення відповідного права оренди земельної ділянки, на якій знаходиться таке майно, ОСОБА_1 було замовлено, а ФОП Сингаївським О. М. розроблено технічну документацію із землеустрою щодо інвентаризації земель, площею 0,2208 га на АДРЕСА_1 , для експлуатації та обслуговування нежитлових будівель.

Рішенням Департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) № 5656/0/012/19-19 від 03.06.2019 було надано позитивний висновок про погодження технічної документації із землеустрою.

Також, ОСОБА_1 було надано висновок до технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель Головного управління Держгеокадастру у м. Києві № 97-26-0.31-1365/35-19 від 07.06.2019, яким було погоджено відповідну технічну документацію із землеустрою щодо інвентаризації земель, яку було розроблено на замовлення ОСОБА_1.

На підставі розробленої, на замовлення ОСОБА_1, технічної документації із землеустрою державним кадастровим реєстратором ГУ Держгеокадастру у м. Києві було внесено відомості до Державного земельного кадастру про земельну ділянку із кадастровим номером :91:064:0085, площею 0,2208 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , категорія земель - землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення, вид використання земельної ділянки: для експлуатації та обслуговування нежитлових будівель, цільове призначенням: 11.02 Для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості, після чого здійснено державну реєстрацію прав та їх обтяжень на зазначену земельну ділянку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

ОСОБА_1 подано заяву про передачу вказаної земельної ділянки в оренду, за результатами розгляду якої Департаментом земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) надано пояснювальну записку до проекту рішення Київської міської ради «Про передачу ОСОБА_1 в оренду земельної ділянки для експлуатації та обслуговування нежитлових будівель на АДРЕСА_1 у Подільському районі міста Києва» та проект рішення.

З вказаного слідує, що при реєстрації спірної земельної ділянки, державному кадастровому реєстратору було надано усі відповідні документи, а тому у останнього відповідно до передбаченої процедури, після здійснення їх перевірки, були відсутні підстави для відмови в реєстрації такої ділянки.

При цьому, посилання позивача на те, що при здійсненні реєстрації державним кадастровим реєстратором не враховано, що в порушення положень ч. 2 ст. 198 Земельного кодексу України, ст. 55 Закону України «Про землеустрій» та п. 2.8, п. 3.12 Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів № 376 від 18.05.2010, Інститут не було повідомлено про час проведення робіт із закріплення межовими знаками поворотних точок меж Земельної ділянки в натурі (на місцевості), судом вірно не прийнято до уваги, так як відповідно до наданих сторонами матеріалів, не можливо встановити, що останній, в розумінні ст. 198 Земельного кодексу України, є суміжним власником чи землекористувачем.

Посилання позивача на приписи ст. 120 Земельного кодексу України та ст. 377 Цивільного кодексу України, якими закріплений принцип єдності юридичної долі орендованої земельної ділянки й розташованих на ній об`єктів нерухомості, не прийняті судом до уваги, оскільки позивачем не доведено факт використання належного йому на праві власності, користування нерухомого майна, яке розташоване на даній земельній ділянці.

Зокрема, з матеріалів справи, та наданих позивачем доказів не вбачається факт наявності будь-яких об`єктів нерухомості, які перебувають у власності, користуванні Державного підприємства «Науково-дослідний інститут мікроприладів» НТК «Інститут монокристалів» Національної академії наук України, та знаходяться на спірній земельній ділянці.

Натомість, як вбачається із копії витягу з технічного паспорту щодо приміщень прохідної та підвальних приміщень Інституту мікроприладів НАН України, який надано позивачем, доступ до вказаних об`єктів, які належить йому на праві оперативного управління, здійснюється поміж приміщення, що належить на праві власності ОСОБА_1 та сформованої спірної земельної ділянки.

Позивачем також не надано суду будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження факту реєстрації за ним іншого нерухомого майна, зокрема майданчику з твердим покриттям, облаштованим для стоянки автотранспорту, розташованого в межах спірної земельної ділянки з кадастровим номером :91:064:0085, за адресою: АДРЕСА_1 .

В рамках даної справи за клопотанням позивача була призначена та проведена судова земельно-технічна експертиза та Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз надано суду відповідний висновок експерта № 10675/20-41 від 23.10.2020.

За результатом проведення такої експертизи судовий експерт у відповідному висновку зазначив наступне: «Контури приміщень на об`єктів нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 м. Київ, які належать на праві оперативного управління Державному підприємству «Науково-дослідний інститут мікроприладів» НТК «Інститут монокристалів» Національної академії наук України на земельну ділянку по АДРЕСА_1, площею 0,2208 га кадастровий номер :91:064:0085, сформовану кадастровим реєстратором на підставі технічної документації із землеустрою, що стала підставою для реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером :91:064:0085 в Державному земельному кадастрі не накладаються».

В той же час, судом не взято до уваги висновок експерта за результатами проведення земельно-технічної експертизи № 1-22/12 від 22.12.2020, який було долучено позивачем до матеріалів справи разом із заявою про зміну предмету позову від 12.01.2021, оскільки така заява була залишена судом без розгляду, а вказаний висновок експерта, як доказ, був поданий поза межами строку на подання доказів.

Судом враховано висновки Окружного адміністративного суду міста Києва, викладені у рішенні від 29.12.2017 (що було залишено без змін постановою Верховного Суду від 21.08.2018) у справі № 826/5327/17, за позовом ТОВ «АТА», громадянки Турецької республіки ОСОБА_1 до Київської міської ради, Головного управління Держгеокадастру у м. Києві, державного кадастрового реєстратора Головного управління Держгеокадастру у м. Києві Олійника Богдана Івановича, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Державне підприємство «Науково-дослідний інститут мікроприладів» НТК «Інститут монокристалів» Національної академії наук України, Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), про визнання протиправними та скасування рішень, визнання протиправними дій та скасування державної реєстрації, відповідно до яких суд зазначив: «Щодо порушеного права позивача та доводів відповідача-1 і третьої особи-1 про передчасність позовних вимог суд зазначає, що оскаржуваними рішеннями зачіпаються права та законні інтереси позивачів, а саме: ТОВ «АТА», як орендаря нерухомого майна, та громадянки Туреччини ОСОБА_1 , як власниці нерухомого майна, які щоденно використовують прилеглу до приміщення земельну ділянку для під`їзду (у т. ч. вантажним транспортом), проходу, парковки автотранспорту, та для доступу до нежитлових приміщень, що належать їм на праві власності (оренди), а також у подальшому останніми планується вчинення дій щодо оформлення речового права на земельну ділянки задля створення умов для безпечної та надійної експлуатації власних приміщень».

Таким чином, суд дійшов висновку про те, що державна реєстрація в Державному земельному кадастрі земельної ділянки за кадастровим номером :91:064:0085, місце розташування: АДРЕСА_1 , цільове призначення: 11.02 для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості, категорія земель: землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення, вид використання земельної ділянки: для експлуатації та обслуговування нежитлових будівель, площа земельної ділянки: 0,2208 га проведену 11.06.2019 Головним управлінням Держгеокадастру у м. Києві, здійснена згідно вимог законодавства України, у передбачений законом порядок, та позивачем, будь-якими достовірними та належними доказами не доведено наявність підстав для скасування такої реєстрації.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За приписами ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Стаття 74 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Вимога позивача про скасування запису № 3293073 про проведену державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 48360956 від 22.08.2019 на земельну ділянку з кадастровим номером :91:064:0085, проведену 11.06.2019 Головним управлінням Держгеокадастру у м. Києві задоволенню не підлягає, оскільки вона є похідною від вимоги про скасування державної реєстрації в Державному земельному кадастрі земельної ділянки за кадастровим номером :91:064:0085, у задоволенні якої судом відмовлено.

Обов`язковою передумовою звернення з позовом до суду є порушення законних прав або інтересів позивача.

Стаття 55 Конституції України наділяє кожну особу правом захищати свої права і свободи будь-якими не забороненими законом засобами від порушень і протиправних посягань (частина шоста наведеної статті Конституції України).

Згідно зі статтею 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За приписами ч. 2 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Однак, звертаючись до суду з даним позовом, позивач не довів, яким саме чином відповідачами порушено його права, не навів обставин, які б свідчили про перешкоджання зі сторони відповідачів в оформленні його права на оренду земельної ділянки, на якій розташоване нерухоме майно позивача, тощо.

Враховуючи викладене, місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про те, що позивач порушення його прав або охоронюваних законом інтересів з боку відповідачів не довів, тому правове підґрунтя для захисту його прав та інтересів відсутнє, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні вищевказаної позовної вимоги.

Мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного відповідачем в апеляційній скарзі

Щодо доводів апелянта, що судом першої інстанції не враховано, що земельна ділянка, яка є предметом даного спору, розташована в межах вже існуючої з 1961 року та закріпленої за Інститутом мікроприладів НАН України земельної ділянки, яка відображена в міському земельному кадастрі, колегія суддів зазначає, що частина земної поверхні, внесена до міського земельного кадастру під обліковим номером 91:064:0003, не є земельною ділянкою як об`єктом цивільних прав у розумінні Земельного кодексу України, наявність певних записів у міському земельному кадастрі не створює жодних правових наслідків для учасників цивільних та господарських правовідносин, таким чином, накладення контурів спірної земельної ділянки з частиною земної поверхні, на яку посилається позивач, є неможливим і не має юридичного значення, в той же час, реєстрацію саме земельної ділянки із кадастровим номером :91:064:0003 по АДРЕСА_2 було скасовано в рамках справи №826/5327/17.

Доводи апелянта щодо порушення судом визначених ГПК України принципів рівності та змагальності, відхиливши необхідність дотримання норм чинного законодавства щодо повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи та проігнорувавши необхідність з`ясування всіх важливих для справи обставин, задовольнив клопотання лише щодо окремого питання, обмежившись таким чином дослідженням лише частини фактів, що мають значення для справи, колегія суддів зазначає, що питання, яке було поставлено на вирішення експерта у повній мірі дає можливість з`ясувати чи порушуються права позивача у зв`язку із реєстрацією в ДЗК відомостей про спірну земельну ділянку, в той же час позивач не оскаржував ухвалу суду першої інстанції про призначення експертизи, жодним чином не заперечував щодо результатів проведення такої експертизи, не навів суду аргументів, які могли поставити під сумнів такий висновок експерта.

Щодо доводів апелянта стосовно поданого позивачем висновку експерта 18.03.2019 №12-5/312, колегія суддів зазначає, що майданчик із твердим покриттям не є нерухомим майном, земельною ділянкою, в розумінні ст. 79 ЗК України, а тому не є об`єктом цивільного обороту. Єдиний документ, у якому йде мова про вказаний майданчик та на який посилається Позивач, - Витяг з Єдиного реєстру об`єктів державної власності щодо державного майна (на одному аркуші).

Із даного Витягу неможливе встановити про який саме майданчик йде мова, які його межі, характеристика та інші ознаки, які би дали змогу об`єктивно з`ясувати який саме майданчик має на увазі Позивач та, відповідно судовий експерт.

Оскільки такий майданчик не є об`єктом цивільного обороту чи земельною ділянкою, то всі твердження Позивача, що саме та частина земної поверхні, яка знаходиться перед будівлями, які належать ОСОБА_1 і є тим самим майданчиком із твердим покриттям.

Щодо неможливості доступу Позивача до прохідної та підвальних приміщень, колегія суддів зазначає наступне.

Будь-яка прохідна чи інший вхід до приміщень Позивача з боку спірної ділянки, якщо колись і існували, то не пізніше середини 1990-х років. Станом на даний час з боку спірної земельної ділянки знаходиться глуха стіна, крізь яку Позивач і його представники фізично не можуть потрапити до належних Позивачу приміщень адміністративно- лабораторного корпусу. Будь-які входи існують тільки до нежитлових будівель, які належать ОСОБА_1 , але ці входи не є прохідною адміністративно-лабораторного корпусу, і крізь них немає проходу до приміщень Позивача.

Наведені вище обставини підтверджуються наявними в матеріалах справи технічними паспортами як будівлі Позивача, так і будівель ОСОБА_1, а також іншими наявними в матеріалах справи документами.

Більше того, кримінальне провадження, на яке посилається Позивач та говорить про рейдерське захоплення майна Інституту наразі закрито за відсутністю складу кримінального правопорушення, що підтверджується відповідним листом ГСУ НП України від 15.04.2021 (копія міститься в матеріалах справи).

Судом досліджено наявні у справі докази, про що зазначено в оскаржуваному рішенні, що спростовує доводи апелянта про прийняття рішення без дослідження всіх істотних обставин, що мають значення для справи.

Доводи позивача, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують вірного по суті рішення суду, при ухваленні якого судом надано оцінку як кожному доказу окремо, так і в їх сукупності, вірно встановлено характер спірних правовідносин та в цілому правильно застосовані норми матеріального права, які їх регулюють.

Наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди позивача з висновками суду першої інстанції про відмову в позові, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Враховуючи вище викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що у апеляційній скарзі не наведено достатніх та переконливих доводів, на підставі яких колегія суддів могла б прийти до висновку про помилковість висновків суду першої інстанції.

Виходячи з правил ч. 4 ст. 11 ГПК України, апеляційний суд застосовує практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України №4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Доводи позивача, викладені в апеляційній скарзі, та доводи третьої особи - 2, викладені у відзиві на апеляційну скаргу не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Натомість, доводи третьої особи - 3, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, підтверджуються доказами, що містяться в матеріалах справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що скаржником зроблено не було.

Відповідно до п.58 рішення ЄСПЛ Справа "Серявін та інші проти України" (заява №4909/04) від 10.02.2010 у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994, серія А, №303-А, п.29).

За таких обставин решту аргументів позивача (апелянта) суд визнає такими, що не мають суттєвого впливу на прийняття рішення у даній справі та не спростовують правильних висновків суду про відмову в позові.

Таким чином, застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права відповідає встановленим обставинам справи, що свідчить про відсутність підстав для скасування або зміни оскаржуваного рішення.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів не вбачає правових підстав для задоволення апеляційної скарги Державного підприємства «Науково-дослідний інститут мікроприладів» НТК «Інститут монокристалів» Національної академії наук України на рішення Господарського суду міста Києва від 16.03.2021 у справі № 910/17188/19.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у зв`язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст.129 ГПК України покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 275, ст.ст. 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державного підприємства «Науково-дослідний інститут мікроприладів» НТК «Інститут монокристалів» Національної академії наук України на рішення Господарського суду міста Києва від 16.03.2021 у справі № 910/17188/19 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 16.03.2021 у справі № 910/17188/19 залишити без змін.

3. Матеріали справи № 910/17188/19 повернути до Господарського суду міста Києва

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строки, передбачені Господарським процесуальним кодексом України.

Повний текст постанови підписано 22.07.2021

Головуючий суддя І.М. Скрипка

Судді Ю.Б. Михальська

А.І. Тищенко