ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" липня 2021 р. Справа№ 910/476/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Козир Т.П.

суддів: Кравчука Г.А.

Коробенка Г.П.

розглянувши у порядку письмового провадження, без виклику учасників справи, апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія"

на рішення Господарського суду міста Києва від 15.03.2021

у справі №910/476/21 (суддя Чинчин О.В.)

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група"

до Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія"

про стягнення 48 490 грн 98 коп.,

УСТАНОВИВ:

У січні 2021 року Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Українська страхова група" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія" (далі - відповідач) про стягнення 48490,98 грн, у тому числі: 41442,50 грн в якості відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП), 1169,73 грн інфляційних втрат коштів, 4886,95 грн пені та 1011,80 грн - 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 17.10.2019 відбулась ДТП за участю автомобіля "MAN", держаний реєстраційний номер (далі - д.р.н.) НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 та застрахованого позивачем автомобіля "MAN", д.р.н. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , винним у якій було визнано ОСОБА_1 . Позивач виплатив потерпілій особі (ПП "Транс Логістик") страхове відшкодування в сумі 42442,50 грн згідно договору добровільного страхування наземного транспорту від 03.04.2019, внаслідок чого до позивача перейшло право вимоги до відповідача, як страхової компанії, у якій була застрахована цивільна відповідальність особи, винної у ДТП, у межах ліміту відповідальності за вирахуванням франшизи, що становить 41442,50 грн, однак відповідач безпідставно відмовив у виплаті, у зв`язку із чим позивачем нараховані пеня, проценти річних та інфляційні втрати коштів.

Заперечуючи проти позову у суді першої інстанції, відповідач посилався на те, що в силу положень законодавства він не відшкодовує шкоду, заподіяну при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, але за спричинення якої не виникає цивільно-правової відповідальності. Власниками обох автомобілів "MAN" є ПП "Транс Логістик". Особа, яка винна у ДТП ( ОСОБА_1 ) перебував у трудових відносинах з ПП "Транс Логістик", отже, останнє відповідальне за шкоду завдану своїм працівником, відповідно є і потерпілою особою і особою, відповідальною за шкоду, тому зобов`язання припинено поєднанням боржника і кредитора в одній особі. До позивача перейшли права, які були у первісного кредитора (ПП "Транс Логістик"). Тому відповідач не мав юридичних підстав для визнання вказаної події страховим випадком і виплати страхового відшкодування.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 15 березня 2021 року позов задоволено частково.

З Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія" стягнуто на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група" страхове відшкодування у розмірі 41 422,50 грн, 3% річних у розмірі 1 011,80 грн, інфляційні у розмірі 1169,73 грн, пеню у розмірі 3 284,37 грн, судовий збір у розмірі 2 194,98 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3 000,00 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, Приватне акціонерне товариство "Українська пожежно-страхова компанія" подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржуване рішення в частині задоволених вимог та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у позові, у решті рішення суду залишити без змін.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки об`єктом страхування за полісом виступає цивільно-правова відповідальність перед третіми (фізичними і юридичними) особами, яким може бути причинений збиток внаслідок ДТП. У даній справі шкода застрахованій позивачем особі (ПП "Транс Логістик") завдана працівником ( ОСОБА_1 ) цієї ж особи, тому відповідальною особою за завдану шкоду є працедавець - ПП "Транс Логістик", що свідчить про поєднання кредитора і боржника в одній особі та припинення зобов`язання. Отже, дане ДТП не є страховим випадком, в розумінні Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", і відповідача відсутні підстави для виплати страхового відшкодування.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24 травня 2021 року поновлено строк на апеляційне оскарження, відкрито апеляційне провадження, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу - до 15 червня 2021 року, сторонам роз`яснено, що апеляційна скарга буде розглянута у письмовому провадженні, без виклику учасників справи.

04 червня 2021 року позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, у якому він заперечує проти її задоволення та просить залишити оскаржуване рішення без змін, посилаючись на те, що у особою, яка нанесла шкоду, є не страхувальник, а водій забезпеченого транспортного засобу, в свою чергу страхувальник є потерпілою особою внаслідок ДТП. У даному випадку особою, відповідальність якої була застраховано, є безпосередньо винна у ДТП особа - ОСОБА_1 (водій забезпеченого відповідачем транспортного засобу), а потерпілою особою є ПП "Транс Логістик", власник пошкодженого транспортного засобу, тому виплативши потерпілій особі страхове відшкодування позивач набув право вимоги до відповідача.

Частиною 2 ст. 270 ГПК України встановлено, що розгляд справ у суді апеляційної інстанції починається з відкриття першого судового засідання або через п`ятнадцять днів з дня відкриття апеляційного провадження, якщо справа розглядається без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 273 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції розглядається протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши апеляційну скаргу, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 03 квітня 2019 року між Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Українська страхова група", як Страховиком, та Приватним підприємством "Транс Логістик", як Страхувальником, було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту №28-0401-00001/29, предметом якого є страхування транспортного засобу "MAN", д.р.н. номер НОМЕР_2 , 2017 року випуску.

17 жовтня 2019 року у смт. Слобожанське Дніпровського району Дніпропетровської області, комплекс будівель та споруд №8, відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу "MAN", д.р.н. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , та транспортного засобу "MAN", д.р.н. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , що підтверджується Довідкою №873184 про дорожньо-транспортну пригоду, схемою ДТП.

Власником обох транспортних засобів "MAN", як зазначено у Довідці про ДТП, є ПП "Транс Логістик", а ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є водіями вказаної юридичної особи, які мають право керування цими транспортними засобами.

У результаті дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено застрахований позивачем автомобіль марки "MAN", д.р.н. НОМЕР_2 .

Постановою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 13.11.2019 року у справі №175/4125/19 ОСОБА_1 , водія транспортного засобу "MAN", д.р.н. НОМЕР_1 , було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340гривень.

Вказаною постановою також встановлено, що на території комплексу та споруд №8 в смт.Слобожанське водій ОСОБА_1 , на автомобілі "MAN" д.р.н. НОМЕР_1 , рухаючись заднім ходом, не переконався в безпеці, внаслідок чого допустив наїзд на автомобіль "MAN" д.р.н. НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_3 , що стояв позаду, що спричинило пошкодження транспортних засобів.

19.10.2019 ПП "Транс Логістик" подало позивачу заяву про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування, завданого пошкодженням автомобілю "MAN" д.р.н. НОМЕР_2 .

Згідно Акту огляду пошкодженого транспортного засобу від 29.10.2019 було пошкоджено капот та решітку радіатора.

Також ПП "Транс Логістик" було виставлено рахунок №DP-1903511 від 30.10.2019 року на ремонт транспортного засобу "MAN", д.р.н. НОМЕР_2 , у розмірі 42 422,50 грн.

Відповідно до Страхового акту №ССКА-6266 від 07.11.2019 року позивач здійснив виплату страхового відшкодування в розмірі 35 352,08 грн, що підтверджується платіжним дорученням №26856 від 08.11.2019 року із зазначенням призначення платежу: "страхове відшкодування страх. акт №ССКА-6266 від 07.11.2019; ПП "Транс Логістик".

Згідно з Актом виконаних робіт №DP-1903274 від 17.01.2020 року вартість відновлювального ремонту транспортного засобу "MAN", д.р.н. НОМЕР_2 , склала 42 422,50 грн.

Відповідно до Страхового акту №ССКА-6266/1 від 21.01.2021 року Позивач здійснив виплату страхового відшкодування в розмірі 7 070,42 грн. що підтверджується платіжним дорученням №1718 від 22.01.2020 року із зазначенням призначення платежу: "страхове відшкодування страх. акт №ССКА-6266 від 07.11.2019; ПП "Транс Логістик".

Відповідно до Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АО/3662468 цивільно-правова відповідальність власника транспортного "MAN", д.р.н. НОМЕР_1 , яким керував винний у ДТП водій ОСОБА_1 , на момент настання страхової події була застрахована у відповідача, розмір франшизи згідно з вказаним полісом складає 1000 грн.

Між позивачем та відповідачем укладено Договір про порядок взаємного врегулювання регресних вимог від 29.10.2019, яким узгоджено порядок розгляду регресних вимог, перелік документів, тощо.

19.11.2019 року позивач надіслав на електронну адресу відповідача визначену у договорі заяву №11/19640 про відшкодування суми у розмірі 35352,08 грн.

Листом №5322/18 від 21.12.2019 року відповідач відмовив у виплаті страхового відшкодування, оскільки водій ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з Приватним підприємством "Транс Логістик".

У зв`язку із викладеними обставинами позивач звернувся до суду із даним позовом та просив стягнути з відповідача 41442,50 грн в якості відшкодування шкоди, 1169,73 грн інфляційних втрат коштів, 4886,95 грн пені та 1011,80 грн - 3% річних.

Заперечуючи проти позову, як у суді першої інстанції, так і у апеляційній скарзі, відповідач посилався на те, що винна у ДТП особа - водій ОСОБА_1 - перебував у трудових відносинах з ПП "Транс Логістик", яке також є власником обох пошкоджених транспортних засобів і останнє є відповідальною особою за відшкодування шкоди, завданої її працівником, тому у відповідача відсутні підстави для відшкодування шкоди, оскільки боржник і кредитор збігаються в одній особі, тому зобов`язання є припиненим.

За наслідком розгляду даного спору суд першої інстанції прийшов до висновку, що позивачем доведено факт наявності у нього права вимагати сплати відповідачем суми страхового відшкодування, трьох процентів річних, інфляційних втрат коштів та пені, але встановив помилки у розрахунку пені, у зв`язку із чим задовольнив позов частково, стягнувши з відповідача страхове відшкодування у розмірі 41 422,50 грн, 3% річних у розмірі 1 011,80 грн, інфляційні у розмірі 1169,73 грн, пеню у розмірі 3284,37грн.

Відхиляючи доводи відповідача, суд першої інстанції послався на те, що у даному випадку особою, яка завдала шкоду, є не страхувальник (ПП "Транс Логістик"), а водій забезпеченого транспортного засобу ( ОСОБА_1 ).

Однак, Північний апеляційний господарський суд не погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ст.11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Відповідно до ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Згідно з ч. 2 ст. 512 та ст. 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою у випадках, встановлених законом. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як встановлено судом, виплата страхового відшкодування була здійснена позивачем у зв`язку зі страховою подією та у повній відповідності до умов Договору добровільного страхування наземного транспорту №28-0401-00001/29 від 03.04.2019.

Отже, факт виплати позивачем, як страховиком, страхового відшкодування обумовив перехід до нього від страхувальника відповідних прав у порядку суброгації до особи, відповідальної за завдані збитки, в межах понесених ним витрат на виплату страхового відшкодування.

Основною характерною ознакою суброгації є збереження того зобов`язання, яке існувало на момент заподіяння шкоди і у зв`язку з яким було виплачене страхове відшкодування, та зміна в ньому кредитора.

Під час суброгації нового зобов`язання не виникає, первісні правовідносини залишаються незмінними. Тобто, у таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика. Страховик виступає замість потерпілого.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Новий кредитор набуває прав та обов`язків свого попередника.

Таким чином позивач у даній справі виступає на правах потерпілого - ПП "Транс Логістик", яке є власником транспортного засобу "MAN", д.р.н. НОМЕР_2 , застрахованого за договором добровільного страхування.

Особою, відповідальною за завдану шкоду, може бути як винна особа - безпосередній її заподіювач, або юридична особа, працівником якої є ця особа, так і страхова компанія, відповідальна за останніх.

Частиною 1 ст. 1166 ЦК України визначено, що шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Положеннями ч. 1 ст. 1172 ЦК України передбачено, що шкоду, завдану працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків, відшкодовує роботодавець.

Матеріалами справи підтверджується, що безпосереднім заподіювачем шкоди є ОСОБА_1 , який на час ДТП перебував у трудових відносинах із ПП "Транс Логістик".

За загальним правилом ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

У даному випадку це власник джерела підвищеної небезпеки - юридична особа - ПП "Транс Логістик".

Юридична особа здійснює свою діяльність через свій персонал, до якого, відповідно, належать наймані працівники.

Не вважається особою, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, якщо з нею укладено цивільно-правовий договір.

Така особа, враховуючи характер відносин, які між ними склалися, може бути притягнута до відповідальності роботодавцем лише у регресному порядку відповідно до ст. 1191 Цивільного кодексу України.

Аналіз вказаних норм права свідчить про те, що законодавець розрізняє поняття "особа, яка завдала шкоду" та "особа, яка відповідає за шкоду".

За наявності вини особи, яка завдала шкоду, особа, яка є відповідальною за шкоду, на підставі ч. 1 ст. 1191 ЦК України набуває права зворотної вимоги до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування.

Таким чином за загальним правилом шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, який виконував трудові обов`язки та на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується іншій (третій) особі власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Вказані правові позиції викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.12.2018 у справі №426/16825/16-ц та підтримані сталою практикою Верховного Суду (постанова від 07.07.2021 у справі №646/989/18).

Водночас в даному випадку потерпілою особою (за відсутності інших потерпілих - фізичних осіб, наприклад, водіїв пошкоджених транспортних засобів чи інших осіб) є роботодавець водія і одночасно власник пошкодженого транспортного засобу - ПП "Транс Логістик", якому завдано шкоди забезпеченим транспортним засобом, який також належить ПП "Транс Логістик", а водій є винною особою по відношенню до свого роботодавця.

Оскільки шкода, завдана внаслідок ДТП (наїзд на стоячий автомобіль "MAN" д.р.н. НОМЕР_2 , який належить ПП "Транс Логістик") з вини водія, який на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що також належить роботодавцю ПП "Транс Логістик", під час виконання ним трудових обов`язків, то завдана шкода мала відшкодовуватися потерпілій особі або безпосереднім винуватцем ДТП (водієм), або через механізм майнового страхування, встановлений договором між позивачем та ПП "Транс Логістик".

Апеляційний господарський суд при цьому враховує, що відповідно до ч. ч. 1-3 Кодексу законів про працю України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків.

При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством.

За наявності зазначених підстав і умов матеріальна відповідальність може бути покладена незалежно від притягнення працівника до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності.

Відповідно до преамбули Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" від 01.07.2004 № 1961-IV (далі - Закон № 1961) ним врегульовані відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і він спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Пунктом 1.3 ст. 1 Закону №1961 визначено, що: страхувальники - юридичні особи та дієздатні громадяни, що уклали із страховиками договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб під час експлуатації наземного транспортного засобу; потерпілі це юридичні та фізичні особи, життю, здоров`ю та/або майну яких заподіяна шкода внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з використанням транспортного засобу;

Статтею 6 Закону №1961 визначено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Згідно п.32.1 ст.32 Закону №1961 відповідно до цього Закону страховик або МТСБУ не відшкодовує шкоду, заподіяну при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, але за спричинення якої не виникає цивільно-правової відповідальності відповідно до закону.

Отже, оскільки майну ПП "Транс Логістик" шкода була завдана водієм, який перебуває в трудових відносинах із ПП "Транс Логістик", то в даному випадку відсутня третя (постраждала) особа в розумінні Закону №1961, оскільки має місце поєднання боржника і кредитора в одній особі, що у свою чергу унеможливлює вимоги до відповідача (як страховика цивільної відповідальності) відшкодувати шкоду.

Крім того у випадку завдання шкоди водієм, який є працівником страхувальника і виконував на автомобілі страхувальника свої трудові обов`язки, останній (страхувальник) не набуває статусу потерпілого в розумінні Закону №1961, хоча і є потерпілою особою в загальному цивільно-правовому розумінні, в т. ч. з урахуванням наведених вище норм Кодексу законів про працю України.

З іншої точки зору на оцінювану в цій справі ситуацію, у даному випадку ПП "Транс Логістик" у відносинах з позивачем є страхувальником, котрий застрахував ризик отримання майнової шкоди і здобув можливість отримати у страховика відшкодування в разі настання страхового випадку (що і мало місце).

Водночас діючи як страхувальник у відносинах з відповідачем, ПП "Транс Логістик" застрахувало свою відповідальність в разі завдання належним йому джерелом підвищеної небезпеки (в т. ч. за участі водія, який перебуває у трудових відносинах зі страхувальником) шкоди іншій (третій) особі, а не самому собі.

Разом з тим ПП "Транс Логістик" не може відповідати саме перед собою, а майно, якому завдано шкоди, не є майном третьої особи по відношенню до ПП "Транс Логістик". При цьому, позивач, у свою чергу, в порядку суброгації набув права які існували у ПП "Транс Логістик".

Відповідно до ст. 606 ЦК України зобов`язання припиняється поєднанням боржника і кредитора в одній особі.

Наведене свідчить, що в одній особі поєднались потерпіла особа та особа, що спричинила шкоду, у зв`язку з чим, з огляду на приписи ст.606 ЦК України, цивільна-правова відповідальність, застрахована відповідачем, не виникла, отже, вказана ДТП не є страховим випадком для відповідача, а тому позовні вимоги про стягнення страхового відшкодування задоволенню не підлягають.

Позивачем також заявлені до стягнення пеня, 3% річних та інфляційні втрати коштів, які є похідними від вимог про стягнення суми страхового відшкодування, у задоволенні яких відмовлено, а тому ці вимоги також не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному та повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на викладене, враховуючи встановлені фактичні обставини справи, наведені норми чинного законодавства та оцінивши докази у справі в їх сукупності, Північний апеляційний господарський суд прийшов до висновку, що рішення Господарського суду міста Києва від 15 березня 2021 року прийняте із невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи та невірним застосуванням норм матеріального права, а тому, відповідно до положень ст. 277 ГПК України, підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні позову. Отже, апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до положень ст.129 ГПК України з позивача на користь відповідача підлягають стягненню витрати останнього на сплату судового збору за подання апеляційної скарги, а судові витрати, понесені позивачем, не підлягають відшкодуванню.

Керуючись ст. ст. 267-285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія" задовольнити.

2. Скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 15 березня 2021 року.

3. У позові відмовити.

4. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група" (03038, місто Київ, вулиця Івана Федорова, будинок 32 ЛІТ.А, ідентифікаційний код 30859524) на користь Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія" (04080, місто Київ, вулиця Кирилівська, будинок 40, ідентифікаційний код 20602681) - 3 405 (три тисячі чотириста п`ять) грн 00 коп. витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

5. Видачу наказу доручити Господарському суду міста Києва.

6. Справу повернути до Господарського суду міста Києва.

7. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 26.07.2021.

Головуючий суддя Т.П. Козир

Судді Г.А. Кравчук

Г.П. Коробенко