ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛУГАНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2021 року м.Харків Справа № 913/266/20(752/3513/19)

Господарський суд Луганської області у складі судді Масловського С.В., розглянувши матеріали справи за позовом Публічного акціонерного товариства "Українська інноваційна компанія" (місцезнаходження: вул. Сметаніна, буд. 3-А, м. Сєвєродонецьк, Луганська область, 93404)

до відповідача ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 )

про стягнення 503540 грн 71 коп.

в межах справи №913/266/20 за заявою кредитора - Товариства з обмеженою відповідальністю "ЮС-Металл" (місцезнаходження: вул. Чавдар Єлизавети, буд. 13, кв. 37, м. Київ, 02140)

до боржника - Публічного акціонерного товариства "Українська інноваційна компанія" (місцезнаходження: вул. Сметаніна, буд. 3-А, м.Сєвєродонецьк, Луганська область, 93404)

про банкрутство.

Секретар судового засідання Ведькало М.С.

У засіданні брали участь:

від позивача - представник не прибув;

від відповідача - представник не прибув.

В С Т А Н О В И В:

Публічне акціонерне товариство "Українська інноваційна компанія" звернулося до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №CS/10-13/0010 від 23.10.2013 в розмірі 503540 грн 71 коп., в тому числі заборгованість за кредитом в розмірі 383333 грн 33 коп., відсотки за користування кредитом в розмірі 120207 грн 38 коп.

В обґрунтування поданого позову зазначено, що 22.11.2016 рішенням загальних зборів акціонерів товариства ПАТ "Укрінбанк" перейменовано на ПАТ "Укрінком".

28.03.2017 рішенням позачергових загальних зборів акціонерів Публічне акціонерне товариство "Укрінком" перейменовано на ПАТ "Українська інноваційна компанія".

Відповідно до статуту в редакції від 18.03.2017 ПАТ "Українська інноваційна компанія" продовжує свою діяльність на підставі статуту, шляхом зміни найменування з Публічного акціонерного товариства "Укрінком" на Публічне акціонерне товариство "Українська інноваційна компанія", яке є набувачем всіх прав та обов`язків ПАТ "Український інноваційний банк" та ПАТ "Укрінком".

23.10.2013 між позивачем та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №CS/10-13/0010 про надання кредиту на умовах платності, строковості та повернення в розмірі 400000 грн 00 коп. із кінцевим строком повернення до 22.10.2015.

На виконання умов кредитного договору, банк надав позичальнику кредит в сумі 400000 грн 00 коп., в свою чергу, позичальник виконав свої зобов`язання щодо повернення кредиту частково на суму 16666 грн 67 коп.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за кредитним договором щодо своєчасного та повного повернення кредиту, утворилась заборгованість за договором в розмірі 383333 грн 33 коп.

Також, відповідно до умов кредитного договору, позивачем нараховані відсотки за користування кредитом за період з 02.05.2015 по 31.07.2016 в розмірі 120207 грн 38 коп.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 22.02.2019 позовну заяву Публічного акціонерного товариства "Українська інноваційна компанія" до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів залишено без руху.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 27.03.2019 відкрито провадження у справі №752/3513/19 за позовом Публічного акціонерного товариства "Українська інноваційна компанія" до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 26.11.2020 цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства "Українська інноваційна компанія" до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів передано до Господарського суду Луганської області для розгляду в межах справи №913/266/20 про банкрутство Публічного акціонерного товариства "Українська інноваційна компанія".

Постановою Київського апеляційного суду від 08.02.2021 апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 26.11.2020 залишено без змін.

Згідно протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 06.04.2021 матеріали справи №913/266/20(752/3513/19) передано на розгляд судді Масловському С.В.

Ухвалою Господарського суду Луганської області від 15.05.2020 відкрито провадження у справі про банкрутство Публічного акціонерного товариства "Українська інноваційна компанія"; введено мораторій на задоволення вимог кредиторів Публічного акціонерного товариства "Українська інноваційна компанія"; введено процедуру розпорядження майном боржника строком на 170 календарних днів до 01.11.2020; розпорядником майна призначено арбітражного керуючого Дашко Ігоря Валерійовича.

15.05.2020 оприлюднено на офіційному веб-сайті Вищого господарського суду України оголошення про відкриття провадження у справі №913/266/20 про банкрутство Публічного акціонерного товариства "Українська інноваційна компанія"

01.06.2020 на адресу Господарського суду Луганської області від Публічного акціонерного товариства "Українська інноваційна компанія" надійшла апеляційна скарга №548/1В від 28.05.2020 на ухвалу Господарського суду Луганської області від 15.05.2020 по справі № 913/266/20 про відкриття провадження у справі про банкрутство Публічного акціонерного товариства "Українська інноваційна компанія".

03.06.2020 матеріали справи надіслано до Східного апеляційного господарського суду для розгляду апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства "Українська інноваційна компанія".

Ухвалою Господарського суду Луганської області від 21.07.2020 вирішено відкласти питання про прийняття позовної заяви Публічного акціонерного товариства "Українська інноваційна компанія" до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором до повернення матеріалів справи №913/266/20 до Господарського суду Луганської області.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 09.06.2020 апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Українська інноваційна компанія" залишено без руху, з метою усунення недоліків, протягом 10 днів з моменту отримання ухвали, шляхом надання до суду доказів сплати судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 31530 грн.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 02.07.2020 відмовлено Публічному акціонерному товариству "Українська інноваційна компанія" у задоволенні клопотання про розстрочення сплати судового збору за подання апеляційної скарги. Апеляційну скаргу повернуто без розгляду.

В той же час, Публічне акціонерне товариство "Український інноваційний банк" звернулося до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати ухвалу Господарського суду Луганської області від 15.05.2020 у справі №913/266/20 про відкриття провадження у справі про банкрутство, ухвалити нове рішення, яким відмовити ТОВ "ЮС-Металл" у відкритті провадження у справі про банкрутство ПАТ "Українська інноваційна компанія".

Фонд гарантування вкладів фізичних осіб звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати ухвалу Господарського суду Луганської області від 15.05.2020 у справі №913/266/20 про відкриття провадження у справі про банкрутство, ухвалити нове рішення, яким відмовити ТОВ "ЮС-Металл" у відкритті провадження у справі про банкрутство Публічного акціонерного товариства "Українська інноваційна компанія".

Постановою Східного апеляційного господарського суду від 10.09.2020 апеляційні скарги Публічного акціонерного товариства "Український інноваційний банк" та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб залишено без задоволення. Ухвалу Господарського суду Луганської області від 15.05.2020 у справі №913/266/20 залишено без змін.

Постановою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 11.11.2020 касаційну скаргу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб задоволено частково. Постанову Східного апеляційного господарського суду від 10.09.2020 у справі №913/266/20 скасовано. Справу №913/266/20 направлено на новий апеляційний розгляд до Східного апеляційного господарського суду.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 22.02.2021 закрито апеляційне провадження за апеляційними скаргами Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та Публічного акціонерного товариства "Український інноваційний банк" на ухвалу Господарського суду Луганської області від 15.05.2020 у справі №913/266/20.

Ухвалою Господарського суду Луганської області від 12.04.2021 справу №913/266/20(752/3513/19) прийнято до провадження, справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 28.04.2021 о 14 год. 40 хв.

Ухвалою Господарського суду Луганської області від 28.04.2021 підготовче засідання відкладено в межах строку підготовчого провадження на 26.05.2021 о 12 год. 00 хв., яку відповідно до ч.5 ст. 233 ГПК України занесено до протоколу судового засідання.

Ухвалою Господарського суду Луганської області від 26.05.2021 продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів та відкладено підготовче засідання в межах строку підготовчого провадження на 01.07.2021 об 11 год 00 хв., яку відповідно до ч.5 ст. 233 ГПК України занесено до протоколу судового засідання.

У судовому засіданні 01.07.2021 постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 14.07.2021 об 11 год 40 хв., яку відповідно до ч.5 ст. 233 ГПК України занесено до протоколу судового засідання.

Відповідач проти позову заперечив з підстав викладених у відзиві на позовну заяву та зазначив, зокрема про відсутність у Публічного акціонерного товариства "Українська інноваційна компанія" права на звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, оскільки твердження позивача про перехід до нього всіх прав та обов`язків ПАТ "Український інноваційний банк" спростовується постановою Великої Палати Верховного Суду від 10.12.2019 по справі №925/698/16.

Відповідачем зазначено, що правонаступництво ПАТ "Укрінком" і ПАТ "Українська інноваційна компанія", шляхом зміни найменування, місцезнаходження та проведення реєстрації статутів в нових редакціях, здійснено без дотримання відповідної процедури і таким, що не відповідає положенням чинного законодавства.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.12.2019 по справі №925/698/16, матеріали справи не містять будь - яких доказів на підтвердження переходу до ПАТ "Українська інноваційна компанія" прав та обов`язків саме банківської установи - ПАТ "Укрінбанк" згідно із законодавчо встановленою процедурою. Водночас залишення позивачем у цьому випадку ідентифікаційного коду юридичної особи (05839888), який було присвоєно ПАТ "Укрінбанк", суперечить наведеному вище. Отже зазначені обставини спростовують доводи позивача про наявність у нього на час звернення з позовом до суду правових підставі для стягнення заборгованості за спірним кредитним договором, укладеним банківською установою - ПАТ "Укрінбанк" стосовно якої за інформацією, викладеною Фондом гарантування вкладів фізичних осіб на офіційному сайті, запроваджено процедуру ліквідації, поза межами порядку щодо стягнення простроченої заборгованості позичальників та інших боржників банку, встановленого законами України "Про банки і банківську діяльність" та "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Враховуючи позицію Великої Палати Верховного Суду стосовно переходу прав ПАТ "Укрінбанк" до ПАТ "Українська інноваційна компанія", відповідачем зазначено, що ПАТ "Українська інноваційна компанія" не набуло будь - яких прав банку і відповідно права на звернення стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором, укладеним між банком та відповідачем.

Також, відповідачем зазначено про пропуск позивачем строку позовної давності, та зокрема зазначено наступне.

Пунктом 1.1. кредитного договору встановлено, що банк надає позичальнику кредит на строк до 22.10.2015 (включно).

За таких обставин, враховуючи приписи ст. 257 Цивільного кодексу України, якими передбачена загальна позовна давність у три роки, строк позовної давності за даним договором сплинув 23.10.2018. В той же час, позивач з даним позовом звернувся до суду лише в 2019 році, що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.02.2019.

Відповідачем зазначено, що наданий позивачем опис вкладення до цінного листа від 02.05.2018 про надіслання на адресу суду позовної заяви з додатками не може братись до уваги судом, оскільки не відповідає вимогам, встановленим Правилами надання послуг поштового зв`язку, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України №270 від 05.03.2009, якими передбачено встановлення номеру поштового відправлення для ідентифікації надісланої поштової кореспонденції.

За таких обставин, враховуючи, що строк позовної давності за даним договором сплинув 23.10.2018, та дату звернення до суду з даним позовом (18.02.2019), відповідач просить суд застосувати позовну давність до спірних правовідносин та відмовити у задоволенні позову.

Розглянувши наявні матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд Луганської області, -

ВСТАНОВИВ:

23.10.2013 між Публічним акціонерним товариством "Українська інноваційний банк" (банк за договором) та ОСОБА_1 (позичальник за договором) було укладено кредитний договір №CS/10-13/0010, відповідно до умов якого банк надає позичальнику на умовах забезпеченності, повернення, строковості, оплатності та цільового використання кредиту кредит у сумі 400000 грн 00 коп. на термін до 22.10.2015 (включно).

За користування кредитом процентна ставка встановлюється в розмірі 25% річних від суми фактичної заборгованості за кредитом (п.1.2. договору).

Забезпеченням виконання зобов`язань позичальника за договором є: застава автомобіля марки Porsche, модель Cayenne, тип - універсал - В, 2012 року випуску, колір - білий, шасі (кузов, рама) № НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , зареєстрований 22.10.2013, який належить позичальнику на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_3 ; порука фізичної особи ОСОБА_5 . Вартість майна визначена сторонами та становить 812089 грн 00 коп. (п.2.1. договору).

Відповідно до п.3.1. договору, в редакції додаткового договору №1 від 12.12.2013, позичальник зобов`язується використати кредит на вказані в договорі цілі (потреби), повністю повернути його в термін до 22.10.2015 (включно), сплатити нараховані проценти та інші платежі, передбачені цим договором.

Зменшення заборгованості здійснюється рівними частинами, в сумі 18253 грн 97 коп., починаючи з 01.02.2014, з першого по десяте число (включно) кожного місяця, шляхом безготівкового перерахування коштів з рахунків позичальника та/або поручителя та/або шляхом внесення готівки до каси банку. У разі якщо десяте число місяця є святковим та/або неробочим днем, то позичальник зобов`язаний сплатити кредит в перший робочий день, який слідує за десятим числом місяця. У разі якщо перше число місяця припадає на неробочий або святковий день, то відповідний розмір ліміту заборгованості встановлюється з наступного першого робочого дня.

Сторони домовились, що проценти нараховані за період з 01.11.2013 по 31.01.2014 згідно кредитного договору підлягають сплаті рівномірними частинами протягом 21 місяця, починаючи з лютого 2014 (п.2 додаткового договору №1 від 12.12.2013).

У разі порушення позичальником термінів погашення заборгованості за кредитом та/або нарахованими процентами позичальник сплачує банку пеню за кожний день прострочки у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який нараховується пеня від суми простроченого платежу (п.7.1. договору).

Відповідно до п.8.10 договору, договір набирає чинності з дати його підписання сторонами та діє до повного виконання сторонами зобов`язань по ньому.

На виконання умов кредитного договору, відповідно до меморіального ордеру №9030611 від 24.10.2013, банк перерахував позичальнику ( ОСОБА_1 ) кредитні кошти в загальному розмірі 400000 грн 00 коп., однак позичальник грошове зобов`язання за договором щодо повернення кредиту виконав частково на суму 16666 грн 67 коп.

У зв`язку з неналежним виконанням позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором утворилась заборгованості за кредитом в розмірі 383333 грн 33 коп. Також відповідно до умов договору, позивачем нараховані відсотки за користування кредитом за період з 02.05.2015 по 31.07.2016 - 120207 грн 38 коп.

З приводу посилання відповідача на постанову Великої Палати Верховного Суду у справі №925/698/16 від 10 грудня 2019 року, суд зазначає наступне.

В Ухвалі про відмову у відкритті конституційного провадження у справі за конституційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Українська інноваційна компанія" від 03 червня 2020 року справа №3-88/2020(175/20), Конституційним Судом України зазначено, що постановою Великої Палати Верховного Суду у справі №925/698/16 від 10 грудня 2019 року скасовано рішення Господарського суду Черкаської області від 6 жовтня 2017 року та постанову Київського апеляційного господарського суду від 4 грудня 2017 року, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. Таким чином, постанову Великої Палати Верховного Суду від 10 грудня 2019 року не можна вважати остаточним судовим рішенням у справі.

В постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справі №922/2144/16 від 25 листопада 2020 року зазначено, що посилання скаржника на постанову Великої Палати Верховного Суду №925/698/16 від 10.12.2019 є безпідставним, оскільки зазначеною постановою справу №925/698/16 передано на новий розгляд до господарського суду першої інстанції, що не означає вирішення спору, а, отже, й остаточного формування правового висновку Верховного Суду у такій справі та в судових рішеннях з них.

Також суд звертає увагу, що відповідно до сталої практики Верховного Суду, обставини встановлені у справі №925/698/16 не мають преюдиційного значення для справи, яка розглядається господарським судом Луганської області з огляду на нижчевикладене.

Відповідно до п. 6.33 постанови Великої Палати Верховного Суду №48/340 від 02.07.2019 зазначено, що суд не врахував належним чином, що в іншій справі №137/7 суди не визнали за державою права власності на спірне майно. При цьому Господарський суд міста Києва, з рішенням якого погодився Вищий господарський суд України, дійшов правильного висновку про те, що рішення у справі № 137/7 не вважається преюдиційним з двох причин. По-перше, склад учасників справи № 137/7 та цієї справи не є тотожним. По-друге, преюдиційне значення мають лише встановлені судом обставини, а не правової їх оцінки.

В п. 47 постанови Верховного Суду №761/29966/16-ц від 18.12.2019 зазначено, що звільнення від доказування з підстав установлення преюдиційних обставин в іншому судовому рішенні, варто розуміти так, що учасники судового процесу не зобов`язані повторно доказувати ті обставини, які були встановлені чинним судовим рішенням в іншій адміністративній, цивільній або господарській справі, якщо в цій справі брали участь особи, щодо яких відповідні обставини встановлені.

За таких обставин суд дійшов висновку, що посилання відповідача на постанову Великої Палати Верховного Суду у справі №925/698/16 є безпідставним, оскільки направлення справи на новий розгляд свідчить про відсутність остаточного рішення та правового висновку, а обставини встановлені у справі не мають преюдиційного значення.

Відповідно до висновку викладеному у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного суду у справі №826/14033/17 від 09.08.2019, ПАТ "Укрінком" є тією ж юридичною особою, яке довело свою ідентичність та безперервність юридичної особи, а зміна організаційно-правової форми не відбувалась, тому відсутній факт реорганізації юридичної особи, в ході якої згідно з ст. 27, 28 Закону України "Про банки і банківську діяльність" необхідне затвердження плану реорганізації та отримання дозволу від НБУ.

В даному випадку мало місце транслятивне (підсумоване) правонаслідування юридичної особи, враховуючи зміну назви, збереження ідентифікаційного коду юридичної особи та вступ у цивільний оборот нової, замість правопопередника зі збереженням обсягу правосуб`єктності в порядку правонаступництва.

Згідно з ст. 104 Цивільного кодексу України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників.

В п. 50 постанови Великої Палати Верховного Суду №914/3587/14 від 24.04.019 зазначено, що з аналізу зазначених положень убачається, що сама лише зміна найменування (типу) юридичної особи не означає її реорганізації, зокрема, перетворення, якщо при цьому не змінюється організаційно-правова форма такої особи. Зміна типу акціонерного товариства з публічного на приватне (ПАТ "Львівобленерго" на ПрАТ "Львівобленерго") не є його реорганізацією. Водночас зміна найменування юридичної особи тягне за собою необхідність у державній реєстрації змін до установчих документів у порядку, визначеному Законом України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань".

Частиною 1 статті 10 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" встановлено, якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.

Відповідно до п. 6 положення про Єдиний державний реєстр підприємств та організацій України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від №118 22 січня 1996 року інформаційний фонд Реєстру містить, зокрема, дані ідентифікаційні - ідентифікаційний код та найменування суб`єкта (п. 4), який зберігається за суб`єктом, якому він присвоєний, протягом усього періоду його існування і є єдиним (п. 6).

Правонаступництво є перехід сукупності прав та обов`язків від одного суб`єкта правовідносин до іншого, в порядку та на умовах встановлених законом. Отже обов`язковою умовою правонаступництва, є наявність декількох окремих суб`єктів, дотримання процедури переходу прав та обов`язків встановленої законом, і як наслідок втрата прав та обов`язків однією особою, та набуття іншою.

В даному випадку відбулась зміна найменування юридичної особи, без зміни організаційно правової форми, що не є її реорганізацією та не є перетворенням. Оскільки код ЄДРПОУ є ідентифікуючою ознакою юридичною особи, яка залишається незмінною протягом усього часу його існування, суд дійшов висновку, що ПАТ "Українська інноваційна компанія" та ПАТ "Укрінбанк" є однією юридичною особою. Крім того, відповідно до імперативних приписів статті 10 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" відомості внесені до єдиного державного реєстру вважаються достовірними, та можуть бути використанні у спорі з третьою особою.

За таких обставин суд погоджується з твердженням позивача та третьої особи, що ПАТ "Українська інноваційна компанія" не є правонаступником ПАТ "Укрінбанк", оскільки є однією юридичною особою з різними назвами.

У постанові Об`єднаної Палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справі №910/8117/17 від 03 серпня 2018 зроблено висновок: 6.11 Ураховуючи зазначені положення законодавства, за установлених судами обставин про здійснення дій щодо реєстрації нової редакції статуту ПАТ "Укрінбанк", зміни назви на ПАТ "Укрінком", а в подальшому на ПАТ "Українська інноваційна компанія", зміни місцезнаходження товариства та видалення певних видів діяльності товариства на підставі рішень позачергових загальних зборів акціонерів, висновок судів попередніх інстанцій про правонаступництво ПАТ "Укрінком" і ПАТ "Українська інноваційна компанія" ПАТ "Укрінбанк" без дотримання відповідної процедури є помилковим і таким, що не відповідає положенням чинного законодавства. Матеріали справи не містять будь-яких доказів на підтвердження переходу до ПАТ "Українська інноваційна компанія" прав та обов`язків саме банківської установи - ПАТ "Укрінбанк" згідно із законодавчо встановленою процедурою. Водночас залишення позивачем у цьому випадку ідентифікаційного коду юридичної особи (05839888), який було присвоєно ПАТ "Укрінбанк", суперечить наведеному вище.

В постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду у справі №826/11199/16 від 19.04.2019 зазначено, що з огляду на вищевикладені норми, колегія суддів погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій щодо того, що повноваження щодо повного та виняткового управління банком виникає у Фонду гарантування вкладів фізичних осіб після прийняття Національним банком України рішення про віднесення банку до категорії неплатоспроможних та в подальшому - рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

В той же час, станом на дату виникнення спірних правовідносин вказані рішення Правління Національного банку України скасовані в судовому порядку, що, в свою чергу, відновлює повноваження органів управління банку.

Відтак, колегія суддів вважає обґрунтованою позицію судів попередніх інстанції щодо наявності у органів управління банку права приймати рішення про зміну найменування, місцезнаходження, керівника, затвердження нової редакції Статуту тощо.

Предметом спору у справі №910/8117/17 було стягнення заборгованості, тоді як у справі №826/11199/16 позов було заявлено Фондом гарантування вкладів фізичних осіб про скасування державної реєстрації змін до установчих документів.

Суд враховує те, що правовий висновок у справі №826/11199/16 було сформовано пізніше, та враховує те, що саме у зазначеній справі до предмету доказування входили обставини на підтвердження або спростування законності проведення реєстраційних дій, які безпосередньо досліджувались і встановлювались судом, та знайшли своє відображення у мотивувальній частині судового рішення.

Юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку. Юридична особа наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю, може бути позивачем та відповідачем у суді (стаття 80 ЦК України). Глава 7 ЦК України містить загальні положення про юридичну особу.

Відповідно до статті 91 "Цивільна правоздатність юридичної особи" ЦК України юридична особа здатна мати такі ж цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність), як і фізична особа, крім тих, які за своєю природою можуть належати лише людині. Цивільна правоздатність юридичної особи може бути обмежена лише за рішенням суду. Юридична особа може здійснювати окремі види діяльності, перелік яких встановлюється законом, після одержання нею спеціального дозволу (ліцензії). Цивільна правоздатність юридичної особи виникає з моменту її створення і припиняється з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Відповідно до ч. 1 ст. 92 "Цивільна дієздатність юридичної особи" ЦК України юридична особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Порядок створення органів юридичної особи встановлюється установчими документами та законом.

Спеціальна правоздатність юридичних осіб (частина третя статті 91 ЦК України) встановлюється для юридичних осіб, які здійснюють окремі види діяльності, для здійснення яких законом передбачено отримання спеціального дозволу (ліцензії).

Правосуб`єктність юридичної особи та спеціальна правосуб`єктність, не є тотожними поняттями, а відрізняються умовами та моментом набуття, обсягом юридичних можливостей, та умовами припинення.

Згідно зі статтею 7 Закону України "Про ліцензування видів господарської діяльності" ліцензуванню, зокрема, підлягає банківська діяльність, діяльність з надання фінансових послуг та інша діяльність, ліцензування якої здійснює НБУ відповідно до закону.

Таким чином право на надання банківських або інших фінансових послуг, юридична особа набуває після отримання відповідної ліцензії.

В свою чергу підстави виникнення цивільних прав та обов`язків визначені статтею 11 Цивільного кодексу України, однією з яких є договори та інші правочини.

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Судом встановлено що 23.10.2013 між ПАТ "Український інноваційний банк", яке в подальшому перейменовано на ПАТ "Українська інноваційна компанія" та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №CS/10-13/0010, відповідно до якого банк надав позичальнику кредит на умовах забезпеченості, повернення, строковості, оплатності та цільового використання кредит у сумі 400000 грн 00 коп. на термін до 22.10.2015 (включно).

Постановою Правління Національного Банку України "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку" №180 від 22.03.2016 року було прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ "Укрінбанк".

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва у справі №826/5325/16 від 29.04.2016, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 13.07.2016 та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 23.11.2016, визнано протиправною та скасовано постанову НБУ № 180 від 22.03.2016.

Станом на момент розгляду справи доказів повернення банківської ліцензії позивачу, та відновлення банківської діяльності - суду надано не було.

Отже станом на момент укладення договору (23.10.2013) у позивача існувала банківська ліцензія, що підтверджується матеріалами справи та не заперечується сторонами.

Оскільки 22.03.2016 Постановою Правління Національного банку України №180 було відкликано банківську ліцензію, яка в подальшому хоча і була визнана протиправною та скасованою, обсяг цивільних прав та обов`язків юридичної особи змінився, адже саме з цієї дати позивач втратив право здійснювати банківську діяльність.

В свою чергу зобов`язання між позивачем та відповідачем виникли на підставі укладеного договору від 23.10.2013, в той час коли позивач мав статус банківської установи. Втрата банківської ліцензії позбавляє позивача в подальшому здійснювати банківську діяльність, але не припиняє набутих прав та обов`язків. Так само втрата банківської ліцензії позивачем, не звільняє відповідача від обов`язку належного виконання взятих на себе договірних зобов`язань.

Відповідно до статті 598 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Нормами чинного законодавства та договору, не передбачено такої підстави припинення існуючих зобов`язань, як відкликання банківської ліцензії, або внесення змін до статуту юридичної особи.

Враховуючи вищевикладене, оскільки ПАТ "Укрінбанк" та ПАТ "Українська інноваційна компанія" є однією юридичною особою, зобов`язання які виникли на підставі кредитного договору належним чином виконані не були, та не були припинені, Господарський суд Луганської області дійшов висновку, що саме позивачу належить право вимоги за кредитним договором.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав і обов`язків (зобов`язань) є, зокрема, договір.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено параграфом 2 і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позика, надана за договором безпроцентної позики, може бути повернена позичальником достроково, якщо інше не встановлено договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Судом встановлено, що на виконання умов кредитного договору №CS/10-13/0010 від 23.10.2013 Публічне акціонерне товариство "Український інноваційний банк", яке в подальшому змінило своє найменування на Публічне акціонерне товариство "Українська інноваційна компанія", перерахувало відповідачу ( ОСОБА_1 ) кредитні кошти в загальному розмірі 400000 грн 00 коп., що підтверджується копією меморіального ордеру №9030611 від 24.10.2013.

Відповідач - ОСОБА_1 грошові зобов`язання за договором виконав частково на суму 16666 грн 67 коп., у зв`язку з чим, утворилась заборгованість за кредитним договором в розмірі 383333 грн 33 коп.

Станом на час розгляду даної справи, відповідачем доказів належного виконання зобов`язань за кредитним договором №CS/10-13/0010 від 23.10.2013 до суду надано не було.

За таких обставин суд дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором №CS/10-13/0010 від 23.10.2013 в розмірі 383333 грн 33 коп. є обґрунтованою, доведеною належними та допустимими доказами, та такою, що підлягає задоволенню повністю.

В той же час, відповідачем заявлено клопотання про пропуск строку позовної давності.

Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до статті 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За змістом ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.05.2018 у справі №369/6892/15-ц.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.ч. 1, 5 ст. 261 Цивільного кодексу України ).

Відповідно до ч.ч. 3-4 ст. 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Судом встановлено, що Публічним акціонерним товариством "Українська інноваційна компанія" заявлено вимогу про стягнення основної заборгованості за кредитним договором №CS/10-13/0010 від 23.10.2013 в сумі 383333 грн 33 коп.

В той же час, судом встановлено, що умовами кредитного договору передбачено зменшення заборгованості за кредитом рівними частинами в сумі 18253,97 грн з першого по десяте число (включно) кожного місяця.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку суми основної заборгованості за кредитним договором, датою здійснення відповідачем останнього платежу за кредитним договором - є 11.11.2013.

Також, судом встановлено, що відповідно до відбитку поштового штемпеля на поштовому конверті та описі вкладення до цінного листа, Публічне акціонерне товариство "Українська інноваційна компанія" звернулось до суду з даним позовом - 02.05.2018.

Отже, оскільки кредитним договором передбачено, що чергові платежі позичальник повинен був здійснювати кожного місяця відповідно до графіка платежів, то з часу несплати кожного з платежів відповідно до ст. 261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог боржника.

За таких обставин, враховуючи дату звернення позивача до суду (02.05.2018) та дату здійснення відповідачем останнього платежу за кредитним договором - 11.11.2013, а також клопотання відповідача про пропуск строку позовної давності, господарський суд дійшов висновку про відмову в задоволені вимоги в частині стягнення з відповідача основної заборгованості за кредитним договором в сумі 383333 грн 33 коп., на підставі ч.4 ст. 267 Цивільного кодексу України.

Крім того, у зв`язку з тривалим невиконанням відповідачем - ОСОБА_1 , своїх зобов`язань за кредитним договором №CS/10-13/0010 від 23.10.2013, позивачем нараховані відсотки за користування кредитом за період з 02.05.2015 по 31.07.2016 - 120207 грн 38 коп.

Відповідно до приписів ст. 266 Цивільного кодексу України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

З урахуванням приписів ст. 266 Цивільного кодексу України, господарський суд дійшов висновку про відмову в задоволені вимоги в частині стягнення з відповідача відсотків за користування кредитом за період з 02.05.2015 по 31.07.2016 в розмірі 120207 грн 38 коп.

Господарський суд зауважує, що позивачем у справі не надано доказів поважності причин пропуску строку позовної давності для звернення з вимогами про стягнення з відповідача заборгованості за вказаний період.

Витрати зі сплати судового збору, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України слід покласти на позивача.

Керуючись ст. ст. 129, 232, 233, 236-238, 240-241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд -

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позову Публічного акціонерного товариства "Українська інноваційна компанія" до ОСОБА_1 про стягнення 503540 грн 71 коп. - відмовити.

2. Витрати зі сплати судового збору покласти на позивача.

Відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції у строки, передбачені ст.256 Господарського процесуального кодексу України та порядку, визначеному пп.17.5 п.17 ч.1 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України.

Позивач: Публічне акціонерне товариство "Українська інноваційна компанія" (місцезнаходження: вул. Сметаніна, буд. 3-А, м. Сєвєродонецьк, Луганська область, 93404, ідентифікаційний номер 05839888)

Відповідач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_4 )

Повний текст рішення складено та підписано 26.07.2021.

Суддя С.В. Масловський