РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

14.07.2021Справа № 910/12870/20
за позовом Приватного підприємства "Світова музика"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Телерадіокомпанія "Радіо Кохання"

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Громадської організації "Українська агенція з авторських та суміжних прав"

про стягнення 144 666,00 грн

Суддя Зеленіна Н.І.

Секретар судового засідання Вовчик О.В.

Представники сторін: відповідно до протоколу судового засідання.

ВСТАНОВИВ:

Господарським судом міста Києва розглядається справа за позовом Приватного підприємства "Світова музика" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Телерадіокомпанія "Радіо Кохання", за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Громадської організації "Українська агенція з авторських та суміжних прав", про стягнення 144 666,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем майнових авторських прав позивача шляхом публічного сповіщення фонограм музичних творів Ordinary World (Duran Duran) та Everybody (Backstreet's Back) (Backstreet Boys).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 31.08.2020 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 23.09.2020.

Протокольною ухвалою суду від 23.09.2020 відкладено підготовче засідання на 20.10.2020.

15.10.2020 та 19.10.2020 через відділ діловодства суду від відповідача надійшло два примірники відзиву на позовну заяву, у якому відповідач заперечує проти задоволення позову з огляду на відсутність доказів переходу до позивача прав на спірні музичні твори, а також те, що позивач не є організацією колективного управління. Крім того, у поданому відзиві відповідач заперечує проти правомірності нарахування позивачем заявленої до стягнення суми шкоди. Відповідач зазначає, що вжив всіх можливих дій з метою пошуку правовласників твору та сплати роялті.

Протокольною ухвалою суду від 20.10.2020 відкладено підготовче засідання на 28.10.2020.

27.10.2020 від позивача надійшла відповідь на відзив, у якій позивача спростовує твердження відповідача та наполягає на правомірності звернення до суду із даним позовом та правомірності нарахування розміру завданої шкоди.

Ухвалою суду від 28.10.2020 залучено до участі у справі у процесуальному статусі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ГО "Українська агенція з авторських та суміжних прав", продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів, відкладено підготовче засідання на 25.11.2020.

Протокольною ухвалою суду від 25.11.2020 відкладено підготовче засідання на 08.12.2020.

Протокольною ухвалою суду від 08.12.2020 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 12.01.2021.

Протокольною ухвалою суду від 12.01.2021 відкладено судове засідання на 10.02.2021.

10.02.2021 через відділ діловодства суду від третьої особи надійшли письмові пояснення по суті спору.

Протокольною ухвалою суду від 10.02.2021 оголошено перерву у судовому засіданні до 24.02.2021.

У судовому засіданні 24.02.2021 суд дослідив СД-диск із фіксацією порушення.

Протокольною ухвалою суду від 24.02.2021 відкладено судове засідання на 24.03.2021.

18.03.2021 через відділ діловодства суду від позивача надійшли додаткові пояснення по суті спору.

Протокольною ухвалою суду від 24.03.2021 оголошено перерву у судовому засіданні до 07.04.2021.

07.04.2021 через відділ діловодства суду від відповідача надійшли додаткові пояснення та клопотання про долучення доказів до матеріалів справи.

Протокольною ухвалою суду від 07.04.2021 суд повернувся на стадію підготовчого провадження у справі, долучив до матеріалів справи додаткові докази та призначив підготовче засідання на 27.04.2021.

Протокольною ухвалою суду від 27.04.2021 відкладено підготовче засідання на 26.05.2021.

Протокольною ухвалою суду від 26.05.2021 відкладено підготовче засідання на 23.06.2021.

Протокольною ухвалою суду від 23.06.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 14.07.2021.

У судовому засіданні 14.07.2021 суд заслухав вступне слово представника позивача, яка підтримувала позовні вимоги та просила задовольнити позов; представників відповідача, які заперечували проти задоволення позову; та представника третьої особи, який заперечував проти задоволення позовних вимог.

14.07.2021 у судовому засіданні суд дослідив зібрані в матеріалах справи докази, заслухав пояснення представників сторін, як щодо дослідження доказів, так і по суті позовних вимог та заперечень проти позову.

У судовому засіданні 14.07.2021 проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

01.01.2016 між Приватним підприємством "Світова музика" (ліцензіат) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Олл Мьюзік Паблішинг" (ліцензіар) укладено договір №01/2016-Л про передачу майнових прав на об`єкти авторських прав, за умовами якого ліцензіар передає ліцензіату на територію України і на строк дії цього договору виключні майнові авторські права на всі твори, які відносяться до каталогу ліцензіара (Каталог), який є невід`ємною частиною даного договору. Права, належні ліцензіару на території країн СНД, які передаються відповідно до цього договору, є право використовувати, а також дозволяти або забороняти використання творів, наступними способами: публічного сповіщення, включаючи публічного повторного сповіщення і будь-якої ретрансляції; публічного виконання; публічного показу, прокату та ін.; розповсюдження шляхом продажу або іншого відчуження за допомогою будь-яких видів зв`язку, включаючи мобільний зв`язок та Інтернет; відтворення та розповсюдження шляхом продажу або іншого відчуження творів в механічному записі на будь-яких видах носіїв; використання творів у складі програм телебачення (п. 1.1. договору в редакції додаткової угоди від 01.02.2020).

Відповідно до пунктів 1.3, 1.4, 1.5 договору, ліцензіар передає ліцензіату право укладати на території України договори з юридичними та фізичними особами - користувачами Каталогу зазначеними в пунктах 1.1, 1.2 способами, та право збирати на користь ліцензіара за вказані види використання винагороду (роялті). Ставки роялті за дозволами, які видаються безпосередньо ліцензіатом користувачам, підлягають погодженню з ліцензіаром шляхом повідомлення або укладення додаткової угоди (в редакції додаткової угоди від 01.02.2020). З метою забезпечення прав ліцензіара ліцензіат може укладати договори про взаємне представництво інтересів з іншими підприємствами та організаціями на території України та отримувати від них винагороду на користь ліцензіара за використання творів у способи, зазначені в даному договорі. За попередньою згодою ліцензіара, ліцензіат має право укладати договори, які передбачають надання прав на видачу дозволів та збір винагороди за використання творів з каталогу.

Пунктом 2.6 договору в редакції додаткової угоди від 01.02.2020 передбачено, що захист прав ліцензіата, що виникли у нього на підставі даного договору здійснюється від імені ліцензіата на його розсуд, що включає право пред`являти претензії і позови, звертатися до суду та інших компетентних органів, захищати свої права і законні інтереси в іншій незаборонені законом способом.

Строк дії договору встановлений до 31.12.2021 згідно з додатковою угодою від 01.01.2020 до договору.

Додатковою угодою від 10.02.2020 до договору від 01.01.2016 №01/2016-Л відповідно до умов пункту 1.3. договору сторони вирішили визначити мінімальний розмір роялті за надання ліцензіатом користувачам дозволу на використання творів з каталогу ліцензіара способом публічного мовлення (повторного публічного мовлення), публічного сповіщення (повторного публічного сповіщення) в ефір та/або будь-якої трансляції чи ретрансляції на рівні 900 доларів США за одне таке використання. Перерахунок в національній валюті здійснюється на підставі курсу Національного банку України на день видання ліцензії чи на день фактичного використання твору.

До договору №01/2016-Л від 01.01.2016 сторонами підписано додаток (каталог) №01/06/20 від 01.06.2020, відповідно до якого сторони погодили, що перелік прав, які передаються на підставі договору включають, але не обмежуються, авторськими правами на такі твори, зокрема:

1. "Ordinary World", автори - Rhodes/Cuccurullo/Taylor/Le Bon, виконавець - Duran Duran, частка правовласника - 100%;

2. "Everybody (Backstreet's Back)", автори - Martin Sandberg/Dag Volle, виконавець - Backstreet Boys, частка правовласника - 100%.

Актом фіксації №44/03/06 від 03.06.2020, складеним представником ПП "Світова Музика", було здійснено фіксацію фактів публічного сповіщення музичних творів Товариством з обмеженою відповідальністю "Телерадіокомпанія "Радіо Кохання" на частоті 95,2 МГц у м. Києві та встановлено використання відповідачем музичних творів, які містяться в додатку (каталозі) №01/06/20 від 01.06.2020 до договору №01/2016-Л від 01.01.2016, зокрема творів: "Ordinary World", виконавець - Duran Duran; та "Everybody (Backstreet's Back)", виконавець - Backstreet Boys.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на думку позивача, використання відповідачем вищевказаних музичних творів відбулося без дозволу правовласника та без сплати авторської винагороди, чим порушено авторські права, передбачені Законом України "Про авторське право і суміжні права".

Відповідач заперечуючи проти позову вказує, що ним дійсно здійснювалося використання спірних музичних творів, але позивачем не доведено прав на стягнення компенсації. Крім того, відповідач зазначає про відсутність вини в його діях, оскільки ним вживалися всі можливі дії для пошуку організації колективного управління та правовласників спірних музичних творів.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд зазначає наступне.

Статтею 1108 Цивільного кодексу України встановлено, що особа, яка має виключне право дозволяти використання об`єкта права інтелектуальної власності (ліцензіар), може надати іншій особі (ліцензіату) письмове повноваження, яке надає їй право на використання цього об`єкта в певній обмеженій сфері (ліцензія на використання об`єкта права інтелектуальної власності). Ліцензія на використання об`єкта права інтелектуальної власності може бути оформлена як окремий документ або бути складовою частиною ліцензійного договору. Ліцензія на використання об`єкта права інтелектуальної власності може бути виключною, одиничною, невиключною, а також іншого виду, що не суперечить закону. Невиключна ліцензія не виключає можливості використання ліцензіаром об`єкта права інтелектуальної власності у сфері, що обмежена цією ліцензією, та видачі ним іншим особам ліцензій на використання цього об`єкта у зазначеній сфері.

Згідно з ч. 1 ст. 432 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого права інтелектуальної власності відповідно до статті 16 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 418 Цивільного кодексу України право інтелектуальної власності - це право особи на результат інтелектуальної, творчої діяльності або на інший об`єкт права інтелектуальної власності, визначений цим Кодексом та іншим законом. Право інтелектуальної власності становлять особисті немайнові права інтелектуальної власності та (або) майнові права інтелектуальної власності, зміст яких щодо певних об`єктів права інтелектуальної власності визначається цим Кодексом та іншим законом. Право інтелектуальної власності є непорушним. Ніхто не може бути позбавлений права інтелектуальної власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, передбачених законом.

Згідно зі ст. 421 Цивільного кодексу України суб`єктами права інтелектуальної власності є: творець (творці) об`єкта права інтелектуальної власності (автор, виконавець, винахідник тощо) та інші особи, яким належать особисті немайнові та (або) майнові права інтелектуальної власності відповідно до цього Кодексу, іншого закону чи договору.

Відповідно до ст. 7 Закону України "Про авторське право і суміжні права" суб`єктами авторського права є автори творів, зазначених у частині 1 ст. 8 цього Закону, їх спадкоємці та особи, яким автори чи їх спадкоємці передали свої авторські майнові права.

Відповідно до ч. 1 ст. 424 Цивільного кодексу України майновими правами інтелектуальної власності є: 1) право на використання об`єкта права інтелектуальної власності; 2) виключне право дозволяти використання об`єкта права інтелектуальної власності; 3) виключне право перешкоджати неправомірному використанню об`єкта права інтелектуальної власності, в тому числі забороняти таке використання; 4) інші майнові права інтелектуальної власності, встановлені законом.

Згідно з ч. 1 ст. 15 Закону України "Про авторське право і суміжні права" до майнових прав автора (чи іншої особи, яка має авторське право) належать: а) виключне право на використання твору; б) виключне право на дозвіл або заборону використання твору іншими особами. Майнові права автора (чи іншої особи, яка має авторське право) можуть бути передані (відчужені) іншій особі згідно з положеннями статті 31 цього Закону, після чого ця особа стає суб`єктом авторського права.

Відповідно до ч. 1 ст. 31 Закону України "Про авторське право і суміжні права" автор (чи інша особа, яка має авторське право) може передати свої майнові права, зазначені у статті 15 цього Закону, будь-якій іншій особі повністю чи частково. Передача майнових прав автора (чи іншої особи, яка має авторське право) оформляється авторським договором. Майнові права, що передаються за авторським договором, мають бути у ньому визначені. Майнові права, не зазначені в авторському договорі як відчужувані, вважаються такими, що не передані.

Виключне право автора (чи іншої особи, яка має авторське право) на дозвіл чи заборону використання твору іншими особами дає йому право дозволяти або забороняти, зокрема, відтворення творів.

Відповідно до ст. 443 Цивільного кодексу України використання твору здійснюється лише за згодою автора, крім випадків правомірного використання твору без такої згоди, встановлених цим Кодексом та іншим законом.

До майнових прав інтелектуальної власності на твір відповідно до ст. 440 Цивільного кодексу України відносяться: право на використання твору; виключне право дозволяти використання твору; право перешкоджати неправомірному використанню твору, в тому числі забороняти таке використання; інші майнові права інтелектуальної власності, встановлені законом.

Відповідно до ст. 441 Цивільного кодексу України використанням твору є його: 1) опублікування (випуск у світ); 2) відтворення будь-яким способом та у будь-якій формі; 3) переклад; 4) переробка, адаптація, аранжування та інші подібні зміни; 5) включення складовою частиною до збірників, баз даних, антологій, енциклопедій тощо; 6) публічне виконання; 7) продаж, передання в найм (оренду) тощо; 8) імпорт його примірників, примірників його перекладів, переробок тощо. Використанням твору є також інші дії, встановлені законом.

Як передбачено ст. 1 Закону України "Про авторське право і суміжні права", виключним правом є майнове право особи, яка має щодо твору, виконання, постановки, передачі організації мовлення, фонограми чи відеограми авторське право і (або) суміжні права, на використання цих об`єктів авторського права і (або) суміжних прав лише нею і на видачу лише цією особою дозволу чи заборону їх використання іншим особам у межах строку, встановленого цим Законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 15 Закону України "Про авторське право і суміжні права" виключне право автора (чи іншої особи, яка має авторське право) на дозвіл чи заборону використання твору іншими особами дає йому право дозволяти або забороняти, зокрема, публічне виконання і публічне сповіщення творів.

Як зазначено в пункті 41 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 №12 "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов`язаних із захистом прав інтелектуальної власності", використанням твору в силу ст. 441 ЦК України вважається, серед іншого, його публічне використання різними способами, як-от публічний показ, публічне виконання, в тому числі з допомогою технічних засобів, публічне сповіщення (радіо, телебачення) у місці, відкритому для публічного відвідування. Відповідальність за публічне виконання твору несе, зокрема, юридична особа, яка бере на себе ініціативу і відповідальність за проведення відповідного заходу.

Публічне сповіщення (доведення до загального відома) - передача за згодою суб`єктів авторського права і (або) суміжних прав в ефір за допомогою радіохвиль (а також лазерних променів, гамма-променів тощо), у тому числі з використанням супутників, чи передача на віддаль за допомогою проводів або будь-якого виду наземного чи підземного (підводного) кабелю (провідникового, оптоволоконного та інших видів) творів, виконань, будь-яких звуків і (або) зображень, їх записів у фонограмах і відеограмах, програм організацій мовлення тощо, коли зазначена передача може бути сприйнята необмеженою кількістю осіб у різних місцях, віддаленість яких від місця передачі є такою, що без зазначеної передачі зображення чи звуки не можуть бути сприйняті. (ст. 1 Закону України "Про авторське право і суміжні права").

Відповідно до п. 3 ст. 426 Цивільного кодексу України використання об`єкта права інтелектуальної власності іншою особою здійснюється з дозволу особи, яка має виключне право дозволяти використання об`єкта права інтелектуальної власності, крім випадків правомірного використання без такого дозволу, передбачених цим Кодексом та іншим законом.

Пунктом 29 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 №12 "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов`язаних із захистом прав інтелектуальної власності" зазначено, що враховуючи приписи 74 ГПК України щодо обов`язку доказування і подання доказів господарському суду у вирішенні питання про те, якій стороні належить доводити обставини, що мають значення для справи про захист авторського права чи суміжних прав, слід враховувати таке:

1) позивач повинен довести належність йому авторського права та/або суміжних прав чи права на їх захист, а також факт використання об`єктів даних прав відповідачем, а в разі заявлення вимог про відшкодування шкоди - розмір шкоди і причинно-наслідковий зв`язок між завданою шкодою та діями відповідача. У випадках, коли права автора засвідчено свідоцтвом, виданим в установленому порядку уповноваженим органом, власник майнових прав інтелектуальної власності на твір, які було передано на зазначений у свідоцтві твір, звільняється від доведення належності йому відповідних прав; у таких випадках обов`язок доведення належності цих прав іншій особі, ніж та, що зазначена у свідоцтві, покладається на відповідача;

2) відповідач має довести додержання ним вимог ЦК України і Закону при використанні ним твору та/або об`єкту суміжних прав; в іншому разі фізична або юридична особа визнається порушником авторського права та/або суміжних прав, і для неї настають наслідки, передбачені цими законодавчими актами. Відповідач також повинен спростувати визначену цивільним законодавством презумпцію винного заподіяння шкоди (ст. 614, 1166 ЦК України).

Суд зазначає, що відповідно до п. 6 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про ефективне управління майновими правами правовласників у сфері авторського права і (або) суміжних прав" внесено відповідні зміни до Закону України "Про авторське право і суміжні права".

Відповідно до п. 1 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про ефективне управління майновими правами правовласників у сфері авторського права і (або) суміжних прав" цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування, і застосовується до правовідносин, які виникли після набрання ним чинності, а в частині функціонування електронної системи реєстрації та обліку у сфері авторських і суміжних прав з 1 липня 2019 року.

Так, враховуючи, що правовідносини між учасниками даного спору виникли після 22.07.2018, суд застосовує при вирішенні спору норми Закону України "Про ефективне управління майновими правами правовласників у сфері авторського права і (або) суміжних прав".

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України "Про ефективне управління майновими правами правовласників у сфері авторського права і (або) суміжних прав" організація колективного управління - громадське об`єднання зі статусом юридичної особи, зареєстроване в Установі, що не має на меті отримання прибутку, засноване виключно правовласниками, діяльність якого спрямована на колективне управління майновими правами на об`єкти авторського права і (або) суміжних прав.

Розширене колективне управління - колективне управління майновими правами на об`єкти авторського права і (або) суміжних прав незалежно від їх наявності в каталозі організації колективного управління (крім випадків, коли відповідні права вилучені правовласником з колективного управління в порядку, встановленому цим Законом), у визначених цим Законом сферах, що здійснюється акредитованими Установою організаціями у визначених цим Законом сферах.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 зазначеного закону, організації колективного управління від свого імені та в інтересах правовласників здійснюють такі функції, зокрема збирають, розподіляють та виплачують дохід від прав правовласникам; здійснюють моніторинг правомірності використання об`єктів авторського права і (або) суміжних прав згідно зі сферами управління правами, щодо яких зареєстровано організацію, та щодо об`єктів авторського права і (або) суміжних прав, майнові права на які передані їй в управління.

Згідно ч. 4, 5 ст. 12 Закону України "Про ефективне управління майновими правами правовласників у сфері авторського права і (або) суміжних прав" добровільне колективне управління майновими авторськими та суміжними правами може здійснюватися в будь-якій сфері управління правами, крім тих, у яких здійснюється розширене або обов`язкове колективне управління. Розширене колективне управління передбачає право правовласників вилучати повністю або частково належні їм права на об`єкти авторського права і (або) суміжних прав з управління акредитованої організації колективного управління в порядку, передбаченому цим Законом. Розширене колективне управління об`єктами авторського права і (або) суміжних прав здійснюється виключно в таких сферах: 1) публічне виконання музичних недраматичних творів з текстом і без тексту, включно з тими творами, що включені до складу аудіовізуальних творів; 2) публічне сповіщення музичних недраматичних творів з текстом і без тексту, включно з тими творами, що включені до складу аудіовізуальних творів, крім кабельної ретрансляції; 3) право на справедливу винагороду, спільну для виконавців та виробників фонограм (відеограм), за публічне виконання фонограм і зафіксованих у них виконань чи публічну демонстрацію відеограм і зафіксованих у них виконань, опублікованих для використання з комерційною метою; 4) право на справедливу винагороду, спільну для виконавців та виробників фонограм (відеограм), за публічне сповіщення фонограм і зафіксованих у них виконань, відеограм і зафіксованих у них виконань, опублікованих для використання з комерційною метою, крім кабельної ретрансляції. Перелік сфер колективного управління, за якими здійснюється розширене колективне управління, визначений цією частиною, є вичерпним.

При цьому положення ч. 6 ст. 16 Закону України "Про ефективне управління майновими правами правовласників у сфері авторського права і (або) суміжних прав" визначають, що організація колективного управління може бути акредитована у відповідній сфері, якщо вона є репрезентативною, тобто: має договори з істотною кількістю правовласників - резидентів України, які в порядку, передбаченому цим Законом, задекларували належні їм права на об`єкти авторського права і (або) суміжних прав (відповідно до категорії прав відповідної категорії правовласників, якими має намір управляти організація), які фактично використовуються в Україні; має договори про представництво з аналогічними іноземними організаціями, договори з іноземними правовласниками (відповідно до категорії прав відповідної категорії правовласників, якими має намір управляти організація), які передбачають управління найбільшою кількістю належних правовласникам - нерезидентам України прав на об`єкти авторських і (або) суміжних прав, які фактично використовуються в Україні.

Відповідно до статті 45 Закону України "Про авторське право і суміжні права" суб`єкти авторського права і суміжних прав можуть управляти своїми правами: особисто, через свого повіреного, через організацію колективного управління.

За приписами статей 48 і 49 Закону України "Про авторське право і суміжні права" можлива передача на договірних засадах авторами або іншими суб`єктами авторського права та/або суміжних прав повноважень з управління майновими правами організаціям колективного управління, на які покладається виконання відповідних функцій, зокрема збір винагороди на підставі зазначених договорів чи цього Закону, розподіл (перерозподіл між іншими організаціями колективного управління) зібраної винагороди, перерахування належної частки перерозподіленої винагороди іншим організаціям колективного управління, що представляють майнові інтереси відповідних суб`єктів авторського права та/або суміжних прав, або виплата розподіленої винагороди безпосередньо таким суб`єктам.

Водночас суб`єкти авторського права, які не передали організаціям колективного управління повноважень на управління своїми правами, в тому числі щодо збирання винагороди, мають право вимагати від організацій колективного управління, які таку винагороду за використання їхніх творів і об`єктів суміжних прав зібрали, виплати цієї винагороди, а також вимагати вилучення своїх творів і об`єктів суміжних прав із дозволів на використання, які надаються організаціями колективного управління шляхом укладення договорів з особами, які використовують ці об`єкти.

Отже, надавши організаціям колективного управління можливість дозволяти використання об`єктів авторського права, які хоча й не перебувають в їх управлінні, але не вилучені з нього в установленому порядку, законодавець врахував специфіку діяльності суб`єктів господарювання, які здійснюють постійне використання великої кількості різноманітних об`єктів авторського права, завчасне визначення переліку яких (із встановленням правовласників та одержанням необхідного дозволу від кожного з них) є надмірно складним або взагалі неможливим (телерадіоорганізації; особи, що здійснюють ретрансляцію телерадіопрограм; власники закладів, де відбувається публічне виконання творів, тощо). Такий підхід водночас забезпечує дотримання прав суб`єктів авторського права - як щодо дозволу на використання творів, так і стосовно отримання винагороди - та дозволяє суб`єктам господарювання здійснювати використання необмеженого переліку творів без порушення майнових авторських прав, уклавши відповідний договір з однією організацією колективного управління.

Відповідно до абзацу 1 ч. 5 ст. 12 Закону України "Про ефективне управління майновими правами правовласників у сфері авторського права і (або) суміжних прав" визначено, що розширене колективне управління поширюється на всю територію України та здійснюється щодо майнових прав усіх правовласників за відповідною категорією у сферах, щодо яких акредитовано організацію, у тому числі тих, що не укладали договір про управління об`єктами авторського права і (або) суміжних прав з акредитованою організацією, незалежно від обраного такими правовласниками способу управління належними їм правами

Поряд із тим, суд приймає до уваги той факт, що частинами 8, 9, 11 та 12 статті 13 вказаного Закону передбачено, що правовласники мають право на підставі письмової заяви вимагати вилучення своїх майнових прав з управління організації колективного управління, припинення дій щодо надання дозволів на використання їхніх об`єктів авторського права і (або) суміжних прав, дій щодо збирання винагороди за використання їхніх об`єктів авторського права і (або) суміжних прав (далі - заява про вилучення). У разі подання правовласниками до організації колективного управління заяви про вилучення щодо їхніх об`єктів авторського права і (або) суміжних прав організація зобов`язана протягом шести місяців з дня отримання таких заяв виплатити правовласникам, які звернулися із заявою про вилучення, належну їм винагороду, внести відповідні зміни до договорів із користувачами, припинити управління щодо відповідних об`єктів авторського права і (або) суміжних прав (припинити дії щодо надання дозволів на використання відповідних об`єктів авторського права і (або) суміжних прав, дії щодо збирання винагороди за їх використання, дії щодо звернень до суду за захистом прав правовласників щодо цих об`єктів тощо) та розмістити на своєму веб-сайті інформацію про таке вилучення із списком правовласників, які здійснили вилучення, та переліком об`єктів авторського права і (або) суміжних прав, щодо яких здійснено вилучення. Організація колективного управління не має права відмовляти правовласникам у вилученні майнових прав з управління, за умови дотримання ними порядку вилучення, передбаченого цією статтею. Правовласники можуть також вилучити свої майнові права з управління організації, що акредитована для здійснення розширеного колективного управління правами. У такому разі на території України управління майновими правами, вилученими з колективного управління, може здійснюватися правовласником.

З наведеного випливає, що організація колективного управління, в рамках розширеного колективного управління щодо збирання винагороди на користь виробників фонограм та зафіксованих у них виконань, незалежно від обраного такими виробниками способу управління належними їм правами наділена правами на збирання винагороди, до моменту виключення правовласником своїх майнових прав щодо фонограм та зафіксованих у них виконань із управління організації колективного управління, в порядку та відповідно до приписів ч. 8, 9, 11, 12 ст. 13 Закону України "Про ефективне управління майновими правами правовласників у сфері авторського права і (або) суміжних прав".

Суд відзначає, що позивачем не надано суду доказів того, що як станом на момент фіксації порушення авторських прав, так і станом на момент звернення до суду із даним позовом, спірні твори було вилучено із дозволів на використання, які надаються організаціями колективного управління шляхом укладення договорів з особами, які використовують ці об`єкти.

Відповідач заперечуючи проти наявності у позивача прав на спірні твори посилається на нікчемність правочину, що виключає можливість застосування до нього презумпції правомірності правочину; зазначає про ненадання всього "Ланцюга" договорів, якими підтверджуються права позивача.

Відповідно до ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Суд відхиляє зазначені доводи відповідача з огляду на те, що оцінка правомірності положень укладеного договору виходить за межі вирішення даного спору, а тому судом презюмується правомірність правочину. Відповідно, суд не вбачає підстав для необхідності дослідження всього "ланцюга" договорів щодо передачі авторських прав в управління.

Факт використання відповідачем спірних творів підтверджується наявним в матеріалах справи записом фіксації, який було досліджено у судовому засіданні. Більш того, відповідачем не заперечується факт використання спірних музичних творів.

Відповідач зазначає, що в його діях відсутня вина оскільки у нього не було можливості встановити правовласників твору або сплатити винагороду організації колективного управління, оскільки така не була визначена Мінекономіки.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону України "Про ефективне управління майновими правами правовласників у сфері авторського права і (або) суміжних прав", установа (Мінекономрозвитку) забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони авторського права і суміжних прав шляхом здійснення державного нагляду за діяльністю організацій колективного управління та виконання таких функцій, зокрема забезпечення реєстрації та акредитації організацій колективного управління, ведення Реєстру організацій колективного управління.

Відповідно до п. 2 прикінцевих та перехідних положень названого закону, свідоцтва про облік організацій колективного управління, про визначення організацій колективного управління уповноваженими, про уповноваження організацій колективного управління, видані до набрання чинності цим Законом, втрачають чинність через дев`ять місяців з дня набрання чинності цим Законом, а у сферах, щодо яких Закон передбачає здійснення розширеного та обов`язкового колективного управління, - з оголошеної Установою відповідно до частини четвертої статті 16 цього Закону дати закінчення прийому заяв на участь в конкурсі на акредитацію у відповідній сфері.

Перший конкурс на акредитацію організації колективного управління у сфері публічного сповіщення музичних недраматичних творів з текстом і без тексту, включно з тими творами, що включені до складу аудіовізуальних творів, крім кабельної ретрансляції, було оголошено 23.09.2019, дата закінчення прийому заяв на цей конкурс 28.10.2019.

З 29.10.2019 усі організації колективного управляння, які мали право збирати, розподіляти та виплачувати винагороду авторам у сфері публічне сповіщення музичних недраматичних творів з текстом і без тексту, включно з тими творами, що включені до складу аудіовізуальних творів, втратили таке право.

Станом на сьогодні, рішень про акредитацію організацій колективного управління у сфері публічного сповіщення музичних недраматичних творів з текстом і без тексту, включно з тими творами, що включені до складу аудіовізуальних творів, крім кабельної ретрансляції, наказом Мінекономіки не затверджувалося.

У зв`язку із незатвердженням Мінекономрозвитку рішення щодо акредитації організацій колективного управління у відповідній сфері, виникла ситуація, коли усі телерадіоорганізації України, в тому числі відповідач, не мають можливості виплатити винагороду у сфері публічного сповіщення музичних творів у зв`язку з тим, що не має інформації про осіб, які володіють правами на ті чи інші музичні твори.

Як зазначає відповідач, він звертався до Мінекономрозвитку з відповідним запитом щодо проведення конкурсу з акредитації організацій колективного управління в сфері публічного сповіщення музичних недраматичних творів з текстом і без тексту, включно з тими творами, що включені до складу аудіовізуальних творів, крім кабельної ретрансляції та щодо функціонування електронної системи адміністрування, але відповіді на запит не отримано.

Крім того, відповідач здійснював пошук відповідних організацій у мережі Інтернет, що також не надало відповідачу необхідної інформації.

Судом встановлено, що у відповідача відсутня інформація стосовно суб`єктів, яким належать авторські права на твори, що використовуються в ефірі, а пошук правовласників згідно із Законом України "Про ефективне управління майновими правами правовласників у сфері авторського права і (або) суміжних прав" має здійснювати саме акредитована організація колективного управляння; самостійні пошуки відповідних організацій не надали відповідачу необхідної інформації. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про те, що відповідачем було вчинено усі можливі дії з метою пошуку правовласників та виплати їм винагороди.

Разом з тим, із наданих відповідачем доказів вбачається, що до втрати повноважень організаціями колективного управління, товариство на постійній основі сплачувало винагороду (роялті) за використання об`єктів авторського права Всеукраїнській громадській організації "Скарбниця авторів музики", яка як неприбуткова організація, що була включена до реєстру організацій колективного управління та мала право збирати та розподіляти виплати авторам за публічне сповіщення музичних творів на радіо

Також відповідач на постійній основі сплачував винагороду за використання об`єктів суміжних прав Об`єднанню підприємств "Український музичний альянс", яке є організацією колективного управління у відповідній сфері.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про те, що відповідачем було вчинено усі можливі дії з метою пошуку правовласників та виплати їм винагороди.

Окрім того, відповідачем долучено до матеріалів справи копії наступних договорів:

- договору №1803/21-26 про виплату роялті за використання об`єктів авторського права від 18.03.2021, який укладено між відповідачем та ТОВ "Комп Мюзік Паблішинг" (правовласник), відповідно до умов якого правовласник надає ТРК дозвіл (невиключну ліцензію) на використання творів з каталогу правовласника шляхом публічного сповіщення творів у радіоефірі та у мережі Інтернет; та за використання творів у період з 01.07.2019 по 31.03.2021 ТРК зобов`язується сплатити правовласнику роялті;

- копію договору №01/04-26 про виплату роялті за використання об`єктів авторського права від 01.04.2021, який укладено між ТОВ "Бест Мьюзік" (правовласником) та відповідачем, відповідно до умов якого правовласник надає ТРК дозвіл на використання творів з каталогу правовласника шляхом публічного сповіщення творів у радіоефірі, а ТРК сплачує роялті у період з 01.07.2019 по 31.12.2020.

У вказаних договорах сторони погодили, що їх умови застосовуються до правовідносин, які виникли в минулому на підставі ч. 3 ст. 631 Цивільного кодексу України.

Надаючи оцінку іншим доводам учасників судового процесу судом враховано, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч. 5 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до п. 3 ч. 4 ст. 238 Господарського процесуального кодексу України у мотивувальній частині рішення зазначається, зокрема, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У рішенні Європейського суду з прав людини "Серявін та інші проти України" вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" від 27.09.2001.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 13.03.2018 Верховного Суду по справі №910/13407/17.

З огляду на вищевикладене, всі інші заяви, клопотання, доводи та міркування учасників судового процесу залишені судом без задоволення та не прийняті до уваги як необґрунтовані та безпідставні.

Як встановлено ст. 73, 74 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Частиною 1 ст. 78 Господарського процесуального кодексу визначено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, суд приходить до висновку, що відповідачем було вчинено усі можливі дії з метою пошуку правовласників та виплати їм винагороди, а тому позовні вимоги Приватного підприємства "Світова музика" про стягнення компенсації у зв`язку з порушенням майнових авторських прав задоволенню не підлягають.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача.

Керуючись ст. 2, 74, 76-80, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позовних вимог Приватного підприємства "Світова музика" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Телерадіокомпанія "Радіо Кохання" про стягнення 144 666,00 грн - відмовити повністю.

На рішення може бути подано апеляційну скаргу протягом 20 днів з дня підписання повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили у порядку і строки, передбачені ст. 241 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено 26.07.2021.

Суддя Н.І. Зеленіна