УХВАЛА

22 липня 2021 року

м. Київ

Справа № 910/14221/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: Баранця О. М. - головуючий, Мамалуя О. О., Студенця В. І.,

за участю секретаря судового засідання Низенко В. Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Державного підприємства «Гарантований покупець»

на рішення Господарського суду міста Києва

у складі судді Чебикіної С. О.

від 09 грудня 2020 року

та постанову Північного апеляційного господарського суду

у складі колегії суддів: Мальченко А. О., Агрикової О. В., Чорногуза М. Г.

від 21 квітня 2021 року

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ГІДРОПАУЕР»

до Державного підприємства «Гарантований покупець»,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: 1) Приватне акціонерне товариство «Національна енергетична компанія «Укренерго»; 2) Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг,

про стягнення 7 434 953,55 грн

за участю представників:

позивача: не з`явилися

відповідача: Прокопів Н. М.

третьої особи-1: не з`явилися

третьої особи-2: не з`явилися

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог.

У вересні 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ГІДРОПАУЕР» звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Державного підприємства «Гарантований покупець» про стягнення 7 434 953,55 грн заборгованості, з яких: 6 769 106,65 грн - основний борг, 192 144,90 грн - пеня, 473 702,00 грн - штраф за договором № 13250/01 від 27 березня 2017 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач як покупець за укладеним з позивачем договором № 13250/01 від 27 березня 2017 року в порушення взятих на себе зобов`язань несвоєчасно та не у повному обсязі здійснив оплату придбаної у позивача електричної енергії.

2. Короткий зміст оскаржуваних рішення місцевого та постанови апеляційного господарських судів і мотиви їх прийняття.

Господарський суд міста Києва рішенням від 09 грудня 2020 року, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 21 квітня 2021 року, позов задовольнив повністю: стягнув з Державного підприємства «Гарантований покупець» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ГІДРОПАУЕР» 6 769 106,65 грн основного боргу, 192 144,90 грн пені, 473 702,00 грн штрафу та 111 524,30 грн судового збору.

Суди попередніх інстанцій виходили з того, що заявлені позовні вимоги є обґрунтованими, оскільки обставини порушення відповідачем взятих на себе зобов`язань зі своєчасної та повної оплати придбаної у позивача електричної енергії є доведеними, права позивача, за захистом яких він звернувся до суду, є порушеними, а проведений позивачем розрахунок заявлених до стягнення штрафних санкцій є арифметично правильним.

3. Короткий зміст вимог касаційної скарги.

У касаційній скарзі відповідач - Державне підприємство «Гарантований покупець» просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 09 грудня 2020 року та постанову Північного апеляційного господарського суду від 21 квітня 2021 року у цій справі, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог

4. Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу.

Як на підставу касаційного оскарження ухвалених судами попередніх інстанцій зазначених рішення та постанови скаржник послався на пункт 3 абзацу 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України. За твердженням скаржника суди попередніх інстанцій неправильно застосували норми матеріального права, а саме: статті 33, 62, 65 Закону України «Про ринок електричної енергії», статтю 526 Цивільного кодексу України, статті 174, 193, 196 Господарського кодексу України, пункти 10.1., 10.4. глави 10 та пункти 12.3., 12.6. Порядку купівлі гарантованим покупцем електричної енергії, виробленої з альтернативних джерел енергії, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 641 від 26 квітня 2019 року, норми Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення умов підтримки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел енергії», та зазначив про відсутність висновків Верховного Суду у подібних правовідносинах щодо застосування цих норм.

5. Узагальнений виклад позиції інших учасників справи.

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «ГІДРОПАУЕР» подав до Верховного Суду заяву про відмову від позову у справі № 910/14221/20, в якій у порядку статті 307 Господарського процесуального кодексу України просив прийняти відмову від частини позовних вимог, а саме: вимог про стягнення пені у розмірі 192 144,902 грн та штрафу у розмірі 473 702,00 грн.

Також позивач надав заперечення на касаційну скаргу, в яких просив відмовити у задоволенні касаційної скарги, посилаючись на те, що доводи скаржника про специфіку регулювання ринку електричної енергії, є намаганням ухилитися від виконання свого договірного зобов`язання з оплати отриманої електричної енергії. За твердженням позивача та обставина, що відповідач є державним підприємством не скасовує його статус учасника господарських правовідносин, який, не зважаючи на отримання цільових грошових коштів для погашення заборгованості виробникам електроенергії за «зеленим» тарифом не погасив заборгованість перед позивачем.

Треті особи відзиви на касаційну скаргу не надали.

6. Оцінка аргументів учасників справи.

Верховний Суд, дослідивши доводи та аргументи, наведені відповідачем у касаційній скарзі, дійшов висновку про необхідність закриття касаційного провадження за поданою касаційною скаргою на підставі пункту 4 частини першої статті 296 Господарського процесуального кодексу України з огляду на таке.

Як уже зазначалося, касаційне провадження у цій справі відкрито на підставі пункту 3 абзацу 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

За змістом пункту 3 абзацу 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України підставою касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

Отже умовами касаційного перегляду з указаних мотивів є: (1) відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права, яка підлягає застосуванню до спірних правовідносин, (2) відсутність такого висновку саме у подібних правовідносинах.

Критеріями визначення подібності правовідносин в іншій справі є: суб`єктний склад сторін спору, зміст правовідносин (права та обов`язки сторін спору) та об`єкт (предмет) (ухвала об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 березня 2020 року у справі № 910/4450/19).

Велика Палата Верховного Суду виходить з того, що подібність правовідносин означає тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). При цьому зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності визначається обставинами кожної конкретної справи (пункт 32 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2018 року у справі № 910/17999/16, пункт 38 постанови Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 925/3/17, пункт 40 постанов Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 910/24257/16).

При цьому під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де подібними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог і встановлені судом фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин (пункт 6.30. постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 травня 2020 року у справі № 910/719/19, пункт 5.5. постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі № 922/2383/16; пункт 8.2. постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 910/5394/15-г; постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 2-3007/11; постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 757/31606/15-ц).

Проаналізувавши судову практику Верховного Суду у подібних правовідносинах, суд касаційної інстанції встановив, що у провадженні Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду перебувала справа № 910/11830/20 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Єдиний енергостандарт» до Державного підприємства «Гарантований покупець» про стягнення заборгованості, трьох відсотків річних та пені за прострочення виконання зобов`язання зі сплати вартості придбаної електричної енергії за укладеним між сторонами у зазначеній справи договором.

Як вбачається спірні правовідносини у справі № 910/11830/20 та у цій справі № 910/14221/20, що переглядається, виникли між сторонами договору купівлі-продажу електроенергії, виробленої за «зеленим» тарифом, сторонами у зазначених справах є сторони такого договору, предметом позовів є стягнення основної суми заборгованості та пені, підставою позовів - є прострочення покупцем виконання зобов`язання з оплати придбаної електричної енергії.

Наведене свідчить про подібність правовідносин у справі № 910/11830/20 правовідносинам у цій справі № 910/14221/20, що переглядається, з огляду на що правове регулювання цих подібних правовідносин є тотожним.

За результатом касаційного розгляду справи № 910/11830/20 Верховний Суд постановою від 12 травня 2021 року касаційну скаргу Державного підприємства «Гарантований покупець» залишив без задоволення, а постанову Північного апеляційного господарського суду від 18 лютого 2021 року та рішення Господарського суду міста Києва від 23 листопада 2020 року - без змін.

Верховний Суд у постанові від 12 травня 2021 року у справі № 910/11830/20 виклав висновок щодо комплексного застосування норм Закону України «Про ринок електричної енергії», статей 525, 526 Цивільного кодексу України, статей 174, 193 Господарського кодексу України, пунктів 10.1., 10.4. Глави 10, пунктів 12.3., 12.6. Порядку купівлі гарантованим покупцем електричної енергії, виробленої з альтернативних джерел енергії, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 641 від 26 квітня 2019 року, пункту 4 Розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення умов підтримки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел енергії» до подібних правовідносин.

При цьому, як вбачається, висновки щодо застосування зазначених норм матеріального права, зроблені судами попередніх інстанцій у цій справі № 910/14221/20, що переглядається, відповідають висновкам Верховного Суду, викладеним у постанові від 12 травня 2021 року у справі № 910/11830/20, що не підтверджує доводи скаржника про неправильне застосування судами попередніх інстанцій цих норм чинного законодавства до спірних правовідносин.

Верховний Суд не вбачає підстав відступати від висновків Верховного Суду у справі №910/11830/20.

Відповідно до пункту 4 частин першої статті 296 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження виявилося, що Верховний Суд у своїй постанові викладав висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, або відступив від свого висновку щодо застосування норми права, наявність якого стала підставою для відкриття касаційного провадження, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку, коли Верховний Суд вважає за необхідне відступити від такого висновку).

З огляду на те, що Верховний Суд вже викладав свої висновки щодо застосування норм матеріального права, які зазначені відповідачем у касаційній скарзі та які регулюють спірні правовідносини, в іншій справі з подібними правовідносинами, і Верховний Суд не вбачає підстав відступати від цих висновків, Верховний Суд вважає, що наведена відповідачем у касаційній скарзі підстава касаційного оскарження судових рішень у цій справі не знайшла свого підтвердження та є необґрунтованою, а касаційне провадження за касаційною скаргою Державного підприємства «Гарантований покупець» на рішення Господарського суду міста Києва області від 09 грудня 2020 року та на постанову Північного апеляційного господарського суду від 21 квітня 2021 року у справі № 910/14221/20 підлягає закриттю на підставі пункту 4 частини першої статті 296 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до частин другої та третьої статті 314 Господарського процесуального кодексу України процедурні питання, пов`язані з рухом справи, клопотання та заяви учасників справи, питання про відкладення розгляду справи, оголошення перерви, зупинення провадження у справі, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом, вирішуються судом касаційної інстанції шляхом постановлення ухвал в порядку, визначеному цим Кодексом для постановлення ухвал суду першої інстанції.

Постанова або ухвала суду касаційної інстанції оформлюється суддею- доповідачем (іншим суддею, якщо суддя-доповідач не згодний з постановою/ухвалою) і підписується всім складом суду, який розглядав справу, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Право на касаційне оскарження не є безумовним, а тому встановлення законодавцем процесуальних фільтрів доступу до касаційного суду не є обмеженням в отриманні судового захисту, оскільки це викликано виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати сталість та єдність судової практики, а не можливість проведення «розгляду заради розгляду». При цьому процесуальні обмеження зазвичай вводяться для забезпечення ефективності судочинства, а право на доступ до правосуддя, як відомо, не є абсолютним правом, і певні обмеження встановлюються законом з урахуванням потреб держави, суспільства чи окремих осіб (наведену правову позицію викладено в ухвалі об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2018 року у справі № 910/4647/18).

Верховний Суд ухвалою від 22 липня 2021 року прийняв відмову Товариства з обмеженою відповідальністю «ГІДРОПАУЕР» від позову в частині стягнення 192 144,90 грн пені та 473 702,00 грн штрафу у справі № 910/14221/20, визнав нечинними рішення Господарського суду міста Києва від 09 грудня 2020 року та постанову Північного апеляційного господарського суду від 21 квітня 2021 року в частині стягнення пені у розмірі 192 144,90 грн та штрафу у розмірі 473 702,00 грн у справі № 910/14221/20, закрив провадження у справі № 910/14221/20 в частині стягнення пені у розмірі 192 144,90 грн та штрафу у розмірі 473 702,00 грн.

Керуючись статтями 234, 235, пунктом 4 частини 1 статті 296, статтею 314 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Касаційне провадження за касаційною скаргою Державного підприємства «Гарантований покупець» на рішення Господарського суду міста Києва області від 09 грудня 2020 року та постанову Північного апеляційного господарського суду від 21 квітня 2021 року в частині позову про стягнення 6 769 106,65 грн основного боргу у справі № 910/14221/20 закрити.

2. Ухвала набирає законної сили негайно з моменту її оголошення та не підлягає оскарженню.

Головуючий О. Баранець

Судді О. Мамалуй

В. Студенець