ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛУГАНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2021 року м. Харків Справа № 913/276/21
Провадження № 14/913/276/21
Господарський суд Луганської області у складі судді Лісовицького Є.А.
при секретарі судового засідання Славгородській К.В., розглянувши матеріали справи
за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України, м. Київ
до відповідача Військової частини НОМЕР_1 , смт. Мирна Долина, Попаснянський район, Луганська область
У засіданні брали участь:
від позивача (в режимі відеоконференції): Сергутін В.А., діє на підставі довіреності № 4.1-01/75 від 28.12.20.
від відповідача - представник не прибув.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 29.03.2017 о 09 год. 05 хв. на а/д Т04-01 Дніпропетровськ-Мелітополь трапилася дорожньо-транспортна пригода, а саме ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «Урал», державний реєстраційний номер « НОМЕР_2 » під час буксирування на жорсткому зчеплення, перевозив більше одного транспортного засобу, чим створив автомобілем «ЗІЛ» н/з НОМЕР_3 , який буксирувався, зіткнення з автомобілем «КІА» державний № НОМЕР_4 , який рухався йому назустріч, внаслідок чого автомобіль «КІА» державний № НОМЕР_4 отримав механічні пошкодження.
Постановою Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14.06.2017 по справі № 191/1793/17 ОСОБА_1 було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративне правопорушення.
Відповідно до довідки Північного територіального юридичного управління Міністерства оборони України транспортний засіб «Урал», державний реєстраційний номер « НОМЕР_2 » належить Військовій частині НОМЕР_1 (п/п НОМЕР_5 ), а водій - ОСОБА_1 , є військовослужбовцем в даній військовій частині, що підтверджується постановою Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14.06.2017 у справі № 191/1793/17.
Цивільно-правова відповідальність потерпілої особи була застрахована в ПрАТ «СК «Провідна» згідно полісу № АК/5794225.
Посилаючись на приписи ч. 1 ст. 1172, ч. 2 ст. 1187 ЦК України, позивач просить стягнути з відповідача вказану суму шкоди в порядку регресу.
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.05.2021 позовну заяву передано на розгляд судді Лісовицькому Є.А.
Враховуючи те, що позивачем були усунені недоліки позовної заяви, ухвалою Господарського суду Луганської області від 28.05.2021 було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 913/276/21. Суд ухвалив справу розглядати у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Також вказаною ухвалою суд повідомив учасників справи про призначення справи до судового розгляду по суті на 17.06.2021 о 10 год. 30 хв.
З огляду на те, що подане заявником в електронній формі клопотання не скріплено електронним цифровим підписом уповноваженої особи, воно не може вважатися оригіналом електронного документа, у зв`язку з чим не приймається судом до розгляду, проте долучається до матеріалів справи.
16.06.2021 від Головного управління майна та ресурсів Міністерства оборони України на електрону пошту суду надійшов лист б/н від 16.06.2021, в якому він зазначив, що на виконання вимог ухвали Господарського суду Луганської області від 28.05.2021 № 913/276/21 надає інформацію про юридичний статус Військової частини НОМЕР_1 , а саме Витяг з відомчого обліку Міністерства оборони України в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
Лист Головного управління майна та ресурсів Міністерства оборони України разом з доданим до нього Витягом суд долучив до матеріалів справи.
Ухвалою Господарського суду Луганської області від 17.06.2021 розгляд справи відкладено на 22.07.2021 о 10 год. 35 хв.
23.06.2021 від позивача через канцелярію суду надійшло клопотання за вих. № 4067/14/ІНС від 17.06.2021, в якому позивач просить забезпечити можливість проведення судового засідання у справі 913/276/21, призначеному на 22.07.2021 о 10 год. 35 хв., в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою програмного забезпечення «Easycon», з огляду на те, що представник не має можливості забезпечити свою явку на призначене судове засідання з метою надання усних пояснень.
Ухвалою Господарського суду Луганської області від 24.06.2021 клопотання Моторного (транспортного) страхового бюро України за вих. № 4067/14/ІНС від 17.06.2021 про участь представника в судовому засіданні поза межами приміщення суду за допомогою системи EasyCon, призначеному на 22.07.2021 на 10 год. 35 хв. у справі № 913/276/21, задоволено.
У судовому засіданні 22.07.2021 представник позивач прийняв участь в режимі відеоконференції за допомогою власних засобів.
Відповідач правом на участь в судовому засіданні свого повноважного представника не скористався, відзив на позовну заяву не надав.
В обґрунтування поданого клопотання позивач посилається на те, що відомості про військовослужбовця ОСОБА_1 , який проходив службу в Військовій частині НОМЕР_1 (п/п НОМЕР_5 ), потрібні для правильного вирішення справи по суті. Проте, вказані відомості не є загальновідомими та носять характер службового користування, що унеможливлюють її отримання позивачем самостійно. Розпорядником такої інформації, відповідно до Інструкції з організації обліку особового складу Збройних Сил України, є Військова частина НОМЕР_1 та Міністерство оборони України.
Розглянувши клопотання, суд зазначає наступне.
Згідно з ч. 1 ст. 81 ГПК України, учасник справи у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений в частинах другій та третій статті 80 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.
За приписами ч. 2 ст. 80 ГПК України позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви.
Отже, позивач мав право подати суду клопотанням про витребування доказів одночасно з поданням позовної заяви.
В даному випадку, позивач звернувся з вищевказаним клопотанням з порушенням встановленого ч. 1 ст. 81 ГПК України строку, але просить його поновити.
Частиною 1 ст. 119 ГПК України визначено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
Слід зазначити, що позивач в своєму клопотанні взагалі не обґрунтував причини пропуску строку на подання клопотання про витребування доказів, що у відповідності до ч. 1 ст. 81 ГПК України є підставою для залишення клопотання без задоволення.
Крім того, при розгляді клопотання судом приймається до уваги те, що справа № 913/276/21 розглядається в порядку спрощеного провадження.
Статтею 248 ГПК України визначено, що суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.
З огляду на те, що позивач звернувся з клопотанням про витребування доказів з порушенням встановленого ч. 1 ст. 81 ГПК України строку та не обґрунтував причини неможливість подання клопотання у встановлений строк, а також враховуючи те, що строк на розгляд справи спливає, суд відмовляє у задоволенні клопотання позивача про витребування доказів.
30.06.2021 від відповідача на адресу суду надійшло клопотання від 24.06.2021 № 371-2406/юр, яким відповідач просить суд надіслати на його адресу копію позовної заяви з додатками для можливості підготовки відзиву на позовну заяву.
Розглянувши клопотання відповідача, суд зазначає наступне.
Повноваження господарських судів визначено Господарським процесуальним кодексом України (ст. 1 ГПК України).
Згідно приписів Господарського процесуального кодексу України обов`язок надсилати відповідачу копію позовної заяви разом з доданими до нього документами покладено на позивача, а не на господарський суд.
Так, пунктом 1 частини 1 статті 164 Господарського процесуального кодексу України визначено, що позивач зобов`язаний додати до позовної заяви документи, які підтверджують відправлення іншим учасникам справи копії позовної заяви і доданих до неї документів.
Згідно витягу з відомчого обліку Міністерства оборони України в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та Довідки від 10.12.2014 № 36/15 вбачається, що місцезнаходженням Військової частини НОМЕР_1 є: смт. Мирна Долина, Попаснянський район, Луганська область.
Матеріали справи свідчать про те, що позивачем було надіслано копію позовної заяви разом з доданими до неї документами на адресу Військової частини НОМЕР_1 за наступними адресами:
Отже, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 164 ГПК України позовна заява разом з додатком була надіслана позивачем на адресу відповідача.
Разом з тим, відповідач у поданому клопотанні зазначає, що на адресу військової частини НОМЕР_1 надійшла лише ухвала про відкриття провадження у справі від 28.05.2021, копію позовної заяви з додатком він не отримав.
З огляду на те, що відповідач отримав ухвалу про відкриття провадження у справі від 28.05.2021, йому було відомо, що Господарським судом Луганської області розглядається справа № 913/276/21, в якій він є відповідачем.
У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 42 Господарського процесуального кодексу України, учасники справи мають право ознайомлюватися з матеріалами справи, робити з них витяги, копії, одержувати копії судових рішень.
Таким чином, в разі не отримання позовної заяви відповідач мав право ознайомитись з матеріалами справи та зробити з них копії. Проте, відповідач не скористався своїм правом.
Враховуючи викладене, суд відмовляє у задоволенні клопотання відповідача.
У відповідності до ч. 8 ст. 252 ГПК України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.
Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, та оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.
29.03.2017 водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем Урал, д.р.н. НОМЕР_2 по а/д НОМЕР_6 -01 Дніпропетровськ-Мелітополь, під час буксування по жорсткому зчепленні, перевозив більше одного транспортного засобу, чим створив автомобілем ЗІЛ д.р.н НОМЕР_3 , який буксувався, зіткнення з автомобілем КІА д.р.н. НОМЕР_4 , який рухався йому на зустріч, внаслідок чого автомобіль КІА отримав механічні пошкодження.
Постановою Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14.06.2017 у справі № 191/1793/17 водія ОСОБА_1 було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративне правопорушення та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу.
Згідно постанови Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14.06.2017 у справі № 191/1793/17 водій - ОСОБА_1 є військовослужбовцем військової частини НОМЕР_5 .
Відповідно до листа Центрального автомобільного управління озброєння Командування сил логістики Збройних Сил України від 19.08.2020 № 718/4/152, автомобіль Урал д.р.н. НОМЕР_2 закріплений на праві оперативного управління за військовою частиною НОМЕР_1 .
З матеріалів справи вбачається, що цивільно-правова відповідальність водія автомобіля марки КІА д.р.н. НОМЕР_4 , станом на день ДТП, була застрахована ПрАТ «СК «Провідна» згідно полісу № АК/5794225.
Разом з тим, матеріали справи свідчать про те, що цивільно-правова відповідальність водія автомобіля марки Урал д.р.н. НОМЕР_2 не була застрахована.
30.03.2017 до Моторного (транспортного) страхового бюро України звернувся потерпілий - ОСОБА_2 з Повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду, яка сталась 29.03.2017.
У відповідності до Звіту № 10-04-17-1В від 19.04.2017, виконаного оцінювачем ОСОБА_3 , вартість відновлювального ремонту автомобіля марки KIA, д.р.н. НОМЕР_4 , внаслідок його пошкодження в ДТП склала 228101,06 грн; вартість матеріальних збитків завданих власнику автомобіля марки KIA, д.р.н. НОМЕР_4 склала 172860,00 грн.
МТСБУ виконало покладений на нього Законом обов`язок по відшкодуванню шкоди, заподіяної з вини власника транспортного засобу, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.
Відповідно до ч. 1 ст. 1191 Цивільного кодексу України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.
У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
Факт наявності вини ОСОБА_1 у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулась 29.03.2017, підтверджується постановою Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14.06.2017 у справі № 191/1793/17.
Зі змісту вказаної постанови вбачається, що станом на дату ДТП ОСОБА_1 був військовослужбовцем військової частини НОМЕР_5 .
Відповідно до приписів ст. 3 Закону України «Про Збройні Сили України», до структури Збройних Сил України зокрема входять, з`єднання, військові частини, військові навчальні заклади, установи та організації, що не належать до видів Збройних Сил України.
Згідно з ч. 2 ст. 14 Закону України «Про Збройні Сили України», земля, води, інші природні ресурси, а також майно, закріплені за військовими частинами, військовими навчальними закладами, установами та організаціями Збройних Сил України, є державною власністю, належать їм на праві оперативного управління та звільняються від сплати усіх видів податків відповідно до законів з питань оподаткування.
Відповідно до ст. 3 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України», військове майно закріплюється за військовими частинами Збройних Сил України на праві оперативного управління (з урахуванням особливостей, передбачених частиною другою цієї статті).
З моменту надходження майна до Збройних Сил України і закріплення його за військовою частиною Збройних Сил України воно набуває статусу військового майна. Військові частини використовують закріплене за ними військове майно лише за його цільовим та функціональним призначенням. Облік, інвентаризація, зберігання, списання, використання та передача військового майна здійснюються у спеціальному порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України.
Згідно з ч. 1 ст. 133 Господарського кодексу України основу правового режиму майна суб`єктів господарювання, на якій базується їх господарська діяльність, становлять право власності та інші речові права - право господарського відання, право оперативного управління.
Відповідно до ч. 1 ст. 137 Господарського кодексу України, правом оперативного управління у цьому Кодексі визнається речове право суб`єкта господарювання, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом) для здійснення некомерційної господарської діяльності, у межах, встановлених цим Кодексом та іншими законами, а також власником майна (уповноваженим ним органом).
Матеріали справи свідчать про те, що автомобіль Урал д.р.н. НОМЕР_2 закріплений на праві оперативного управління за військовою частиною НОМЕР_1 , що підтверджується листом Центрального автомобільного управління озброєння Командування сил логістики Збройних Сил України від 19.08.2020 № 718/4/152, який міститься в матеріалах справи.
Частиною 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно до ст. 1172 Цивільного кодексу України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду завдану їхнім працівником під час виконання своїх трудових (службових) обов`язків.
Згідно з ч. 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України, шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу Урал д.р.н. НОМЕР_2 на момент настання страхової події не була застрахована відповідно до вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Відповідно до п. 39.1 ст. 39 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 № 1961-IV (далі Закон України № 1961-IV) Моторне (транспортне) страхове бюро України є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
Згідно з пп. 39.2.1 п. 39.2 ст. 39 Закону України № 1961-IV основними завданнями МТСБУ є здійснення виплат із централізованих страхових резервних фондів компенсацій та відшкодувань на умовах, передбачених цим Законом.
Відповідно до пп. "а" п. 41.1 ст. 41 Закону України № 1961-IV МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.
Згідно з п.1.7 ст.1 Закону України № 1961-IV забезпечений транспортний засіб - транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована.
Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України № 1961-IV, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Згідно ст. 29 Закону України № 1961-IV, у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.
В силу приписів ст.ст. 22, 29 Закону України № 1961-IV у спорах, пов`язаних з відшкодуванням шкоди за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів норми Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є спеціальними.
Згідно з підпунктом 38.2.1 пункту 38.2 статті 38 Закону України № 1961-IV МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону.
З наведених норм Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» вбачається, що законом встановлено порядок стягнення коштів, виплачених МТСБУ на відшкодування шкоди особі потерпілій у ДТП, саме в порядку регресу, якщо така шкода спричинена власником транспортного засобу, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної незабезпеченому транспортному засобу.
За таких обставин, Військова частина НОМЕР_1 є відповідальною за відшкодування позивачу шкоди.
Враховуючи вищевикладене, позов слід задовольнити повністю.
Відповідно до приписів ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати у справі покладаються на відповідача.
Керуючись ст. ст. 129, 232, 233, 238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд
Відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції у строки, передбачені ст. 256 Господарського процесуального кодексу України та порядку, визначеному пп. 17.5 п. 17 ч. 1 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено 27 липня 2021 року.

Суддя Є.А. Лісовицький