РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

13.07.2021Справа № 910/17344/20

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Петрос Кафе";

до Приватного акціонерного товариства "Готель "Дніпро";

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача

Товариство з обмеженою відповідальністю "Смартленд";

про усунення перешкод у користуванні майном

Суддя Мандриченко О.В.

Секретар судового засідання Дюбко С.П.

Представники:

Від позивача: Танцюра Ю.Б., довіреність № АІ № 1130043 від 07.07.21;

Від відповідача: Кучерук Н.С., довіреність № КВ № 732746 від 03.02.21;

Від третьої особи: Лебідь Л.М., довіреність № АА № 1093846 від 31.03.21.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Петрос Кафе" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства "Готель "Дніпро" про усунення перешкод у користуванні майном.

У вищевказаному позові ТОВ "Петрос Кафе" просить суд зобов`язати ПрАТ "Готель "Дніпро" усунути перешкоди в користуванні ТОВ "Петрос Кафе" та його відвідувачами частиною нежитлового приміщення загальною площею 45,8 кв.м., що розміщене на першому поверсі у правому крилі будівлі готелю "Дніпро" за адресою: м. Київ, вулиця Хрещатик 1/2, шляхом зняття обмежень по доступу до вказаного нежитлового приміщення та забезпечити надання вільного доступу.

В обґрунтування поданого ним позову позивач послався на порушення відповідачем умов укладеного сторонами договору оренди частини нежитлового приміщення № 1979 від 15.10.2015, що полягали в обмеженні доступу до орендованих приміщень, в яких розміщувався заклад громадського харчування, позивачу та його відвідувачам.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.12.2020 позовну заяву прийнято до розгляду в порядку загального позовного провадження, відкрито провадження у справі, підготовче засідання призначено на 26.01.2021.

Одночасно з поданням позову ТОВ "Петрос Кафе" також звернулось до суду з заявою про забезпечення позову, у задоволенні якої було відмовлено ухвалою суду від 17.11.2020.

15.01.2021 до суду надійшов поданий відповідачем відзив на позовну заяву, в якому відповідач вказав, що на підставі договору купівлі-продажу № 173 від 14.08.2020 Товариство з обмеженою відповідальністю "Смартленд" набуло у власність державний пакет акцій розміром 100% статутного капіталу ПрАТ "Готель "Дніпро" та за умовами вказаного договору зобов`язувалось забезпечити збереження категорії готелю не нижче категорії "чотири зірки" протягом 5 років з моменту переходу права власності на акції. Невиконання ж умов продажу згідно з положеннями вказаного договору купівлі-продажу є підставою для його розірвання. При цьому дія свідоцтва, яким Готелю "Дніпро" встановлено категорію "чотири зірки", спливає 27.09.2021.

Позивач, всупереч умовам п.п. 5.1.3-5.1.4 укладеного сторонами договору оренди, приписам ст.ст. 526, 629 Цивільного кодексу України та вимогам Правил пожежної безпеки України, не виконує взяті на себе зобов`язання щодо вжиття заходів пожежної безпеки в орендованому приміщенні, розташованому у будівлі Готелю "Дніпро", тоді як на відповідача покладений обов`язок забезпечити Готелю категорію "чотири зірки", для чого, у тому числі, є необхідним дотримання відповідних вимог пожежної безпеки. Відповідач вказав, що позивач не виконує відповідні приписи ГУ ДСНС України у м. Києві про усунення порушень вимог законодавства у сфері цивільного захисту, техногенної та пожежної безпеки.

Крім того, відповідач вказав, що позивач просить суд зобов`язати відповідача вчинити дії, які не визначені для відповідача як обов`язок ані укладеним сторонами договором оренди, ані чинним законодавством України. При цьому позивачем не наведено доводів та не надано доказів щодо наявності перешкод у користуванні ним майном.

У поданому ним відзиві відповідач також вказав, що позивач звернувся за захистом прав та інтересів відвідувачів закладу громадського харчування, тобто осіб, які не уповноважували позивача на таке звернення.

Заявлені позовні вимоги суперечать правовим висновкам Верховного Суду, відповідно до яких умовою застосування негаторного позову має бути відсутність між позивачем і відповідачем договірних відносин.

До того ж заявлені позивачем позовні вимоги є нечіткими та незрозумілими, адже позивачем не вказано, які саме обмеження по доступу до приміщення він просить зняти та яким чином слід ідентифікувати осіб, як відвідувачів закладу громадського харчування позивача. Таким чином, на переконання відповідача, задоволення позовних вимог призведе до того, що рішення буде незрозумілим та нечітким, а тому буде відсутньою можливість виконати таке рішення суду у встановленому законодавством порядку.

З урахуванням викладеного відповідач вважав заявлені позивачем вимоги необґрунтованими та просив суд відмовити у задоволенні позову.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.01.2021 залучено до участі у справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю "Смартленд".

До господарського суду 10.03.2021 від Товариства з обмеженою відповідальністю "Смартленд" надійшла позовна заява третьої особи, що заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, в якому заявник просить визнати недійсним договір оренди № 1979 частини нежитлового приміщення від 15.10.2015, що укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Петрос Кафе" та Приватним акціонерним товариством "Готель "Дніпро".

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.03.2021 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Смартленд" і додані до неї документи повернуто заявнику.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.0.2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу № 910/17344/20 до судового розгляду по суті.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.04.2021 зупинено провадження у справі № 910/17344/20 до розгляду в апеляційному порядку скарги на ухвалу Господарського суду міста Києва від 10.03.2021, матеріали вказаної справи скеровано до Північного апеляційного господарського суду.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 20.05.2021 апеляційну скаргу ТОВ "Смартленд" залишено без задоволення, а ухвалу Господарського суду міста Києва від 11.03.2021 у справі № 910/17343/20 - без змін.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.06.2021 поновлено провадження у справі № 910/17344/20, судове засідання з розгляду справи по суті призначено на 13.07.2021.

Через відділ діловодства суду 05.07.2021 та 13.07.2021 від представника відповідача та представника позивача відповідно, надійшли письмові пояснення по суті справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 207 ГПК України суд залишає без розгляду заяви та клопотання, які без поважних причин не були заявлені в підготовчому провадженні або в інший строк, визначений судом.

Враховуюче те, що письмові пояснення від 05.07.2021 та 13.07.2021 були заявлені сторонами вже під час розгляду справи по суті, без поважності причин неподання даних пояснень під час розгляду справи в підготовчому провадженні, останні були залишенні без розгляду.

Під час розгляду спору по суті 13.07.2021 р. позивач підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити повністю.

Представник відповідача та представник третьої особи в судовому засіданні 13.07.2021 р. проти позовних вимог заперечували, у задоволенні позову просили відмовити з підстав, викладених у своїх письмових запереченнях.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ

15.10.2015 між ПрАТ "Готель "Дніпро" (як орендодавцем) та ТОВ "Петрос Кафе" (як орендарем) був укладений договір оренди частини нежитлового приміщення № 1979, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Рудницькою О.М. (далі - договір).

Пунктом 1.1 вищевказаного договору передбачено, що орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування частину нежитлового приміщення загальною площею 45,8 кв. м., що розміщене на першому поверсі у правому крилі будівлі готелю "Дніпро" за адресою: м. Київ, вул. Хрещатик, 1/2 (далі - приміщення).

Згідно з п. 1.3 договору метою оренди є використання орендарем приміщення для організації та розміщення закладу громадського харчування.

Відповідно до п. 2.1 договору передача та повернення приміщення здійснюється за актами приймання-передачі, які підписуються уповноваженими представниками сторін.

Пунктом 7.1 договору передбачено, що цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до 28.02.2026.

На виконання умов укладеного сторонами договору ПрАТ "Готель "Дніпро" передало в користування ТОВ "Петрос Кафе", а ТОВ "Петрос Кафе" прийняло вищевказане приміщення, про що сторони склали відповідний акт прийому-передачі від 15.10.2015.

Положеннями п. 3.3.2 договору встановлений обов`язок орендодавця не перешкоджати орендарю користуватися приміщенням на умовах цього Договору.

Листом № 59/01 від 27.10.2020 ПрАТ "Готель "Дніпро" звернулось до ТОВ "Петрос Кафе" з проханням звільнити орендовані приміщення у строк до 29.10.2020 для проведення робіт з переобладнання та перепланування приміщень готелю, посилаючись на необхідність обладнання таких приміщень системою автоматичної сигналізації, оброблення дерев`яних конструкцій елементів приміщення відповідною вогнезахисною речовиною, необхідність суттєвої зміни шляхів евакуації.

У свою чергу, ТОВ "Петрос Кафе" листом № 30/10/20 від 30.10.2020 звернулось до ПрАТ "Готель "Дніпро" з проханням припинити дії, спрямовані на виселення товариства з орендованого приміщення, та усунути перешкоди в користуванні ним орендованим майном, забезпечити нормальний вільний доступ до орендованих приміщень товариству та його відвідувачам.

27.10.2020, 30.10.2020 та 03.11.2020 представниками ТОВ "Петрос Кафе" були складені акти про обмеження доступу до орендованого приміщення.

Крім того, адвокатом Бешлегою А.В. в інтересах ТОВ "Петрос Кафе" було подано до Печерського УП ГУНП у м. Києві повідомлення від 03.11.2020 в порядку ст. 214 Кримінального кодексу України про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 186, 191, 206 Кримінального кодексу України.

04.11.2020 інспектором Печерського УП Майстренко Д.В. було видано талони-повідомлення єдиного обліку про прийняття і реєстрацію заяв (повідомлень) про кримінальне правопорушення за №№ 40953, 41106, 41809, 41765 та 41828 від 04.11.2020.

Враховуючи вищевикладені обставини та вважаючи, що ПрАТ "Готель "Дніпро" перешкоджає ТОВ "Петрос Кафе", як орендарю, та його відвідувачам у доступі до орендованих приміщень, позивач звернувся до суду з даним позовом, у якому просив зобов`язати відповідача усунути перешкоди у користуванні орендованим приміщенням.

Відповідач, у свою чергу, заперечуючи проти правомірності заявлених позовних вимог вказав, що:

- позивач, всупереч умовам п.п. 5.1.3-5.1.4 укладеного сторонами договору оренди, приписам ст.ст. 526, 629 Цивільного кодексу України та вимогам Правил пожежної безпеки України, не виконує взяті на себе зобов`язання щодо вжиття заходів пожежної безпеки в орендованому приміщенні, розташованому у будівлі Готелю "Дніпро", тоді як на відповідача покладений обов`язок забезпечити Готелю категорію "чотири зірки", для чого, у тому числі, є необхідним дотримання відповідних вимог пожежної безпеки;

- позивач не виконує відповідні приписи ГУ ДСНС України у м. Києві про усунення порушень вимог законодавства у сфері цивільного захисту, техногенної та пожежної безпеки;

- позивач просить суд зобов`язати відповідача вчинити дії, які не визначені для відповідача як обов`язок, ані укладеним сторонами договором оренди, ані чинним законодавством України;

- позивачем не наведено доводів та не надано належних і допустимих доказів наявності перешкод у користуванні ним майном;

- позивач звернувся за захистом прав та інтересів відвідувачів його закладу громадського харчування, тобто осіб, які не уповноважували позивача на таке звернення;

- заявлені позовні вимоги суперечать правовим висновкам Верховного Суду, відповідно до яких умовою застосування негаторного позову має бути відсутність між позивачем і відповідачем договірних відносин;

- заявлені позивачем позовні вимоги є нечіткими та незрозумілими, адже позивачем не вказано, які саме обмеження по доступу до приміщення він просить зняти та яким чином слід ідентифікувати осіб, як відвідувачів закладу громадського харчування позивача. Таким чином, на переконання відповідача, задоволення позовних вимог призведе до того, що рішення буде незрозумілим та нечітким, а тому буде відсутньою можливість виконати таке рішення суду у встановленому законодавством порядку.

Розглядаючи даний спір та вирішуючи його по суті, оцінюючи правомірність вимог позивача та обґрунтованість заперечень відповідача, суд керувався таким.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Частиною 2 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення (правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду від 13.09.2019 по справі № 924/224/16).

Водночас приписами ч. 3 ст. 13 та ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України на кожну із сторін покладений обов`язок довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, такими засобами, як письмові, речові електронні докази.

Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ч. 1 ст. 91 Господарського процесуального кодексу України).

Крім того, докази, надані стороною спору на підтвердження своїх вимог або заперечень, повинні відповідати критеріям належності, допустимості, достовірності та вірогідності, встановленим ст. ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України.

Так, положеннями ст. 76 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України допустимість доказів полягає в тому, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи (ст. 78 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ст. 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Стверджуючи про те, що з 27.10.2020 відповідач обмежив доступ позивачу та його відвідувачам до розташованого в орендованому приміщенні закладу громадського харчування, чим порушив права позивача, як орендаря, користуватись орендованим ним приміщенням, позивач долучив до матеріалів справи повідомлення до Печерського УП ГУНП у м. Києві про вчинення кримінального правопорушення від 03.11.2020, талони-повідомлення єдиного обліку про прийняття і реєстрацію заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення №№ 40953, 41106, 41809, 41765 та 41828 від 04.11.2020, а також акти про обмеження доступу від 27.10.2020, 30.10.2020 та 03.11.2020.

Оцінивши вищевказані докази з урахуванням приписів ст.ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України, суд вказує, що повідомлення позивача до Печерського УП ГУНП у м. Києві про вчинення кримінального правопорушення від 03.11.2020 та талони-повідомлення єдиного обліку про прийняття і реєстрацію заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення №№ 40953, 41106, 41809, 41765 та 41828 від 04.11.2020 не є належними доказами, які свідчать про перешкоджання відповідачем позивачу у користуванні орендованим майном, оскільки не є тими документами, за допомогою яких можливо однозначно встановити або спростувати наявність тих обставин, на які посилається позивач. Вказані докази лише підтверджують ту обставину, що позивач, вважаючи порушеними свої права, звернувся до правоохоронних органів, а правоохоронні органи таке звернення зареєстрували, однак не доводять факту порушення відповідачем прав позивача, як орендаря приміщення.

Також не є належними доказами надані позивачем акти про обмеження доступу від 27.10.2020, 30.10.2020 та 03.11.2020, оскільки такі акти складені представниками позивача за відсутності відповідача та без повідомлення відповідача про обстеження орендованого приміщення. Посилання позивача на зафіксовану в актах відмову відповідача від підписання цих актів судом відхиляються як необґрунтовані, оскільки такі акти не містять жодних ідентифікуючих ознак вказаних осіб та їх приналежність до підприємства-відповідача.

Надана позивачем копія відеозапису від 15.01.2021 також не відповідає критеріям належності, допустимості, достовірності та вірогідності, встановленим ст.ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України з огляду на наступне.

Відповідно до частини 1 статті 96 Господарського процесуального кодексу України електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, яка містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних й інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет).

Згідно з частиною 1 статті 5 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.

Відповідно до частини 2 статті 6 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.

Проте подана позивачем копія відеозапису електронного підпису не містить.

Крім того, відеозапис не фіксує процесу заміни запірних замків, встановлення системи карткового доступу до приміщення відповідачем або інші факти вчинення перешкод зі сторони відповідача.

Оскільки надана позивачем копія відеозапису не містить електронного підпису та не фіксує жодних перешкод з боку відповідача, то суд не приймає її як належний електронний доказ (його копію) у даній справі з огляду на невідповідність вказаним нормам щодо завірення електронних документів та відсутність на ньому фактів чинення відповідачем перешкод у користуванні спірним приміщенням позивачем. Крім того, суд враховує дату відеозапису - 15.01.2021, яка охоплюється періодом дії карантинних обмежень у вигляді заборони закладам громадського харчування приймати відвідувачів у залах кафе та ресторанів.

Стосовно наданих позивачем фотографій, суд вказує, що вони не відповідають критеріям належності та допустимості доказів, оскільки не надають суду можливості встановити місце їх створення та визначити, який саме об`єкт обстежувався. Крім того, більшість наданих фотографій не містить дати їх створення, що позбавляє суд можливості встановити відповідність між часом їх створення та періодом виникнення спірних відносин між сторонами.

Не належать до доказів, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування у даній справі, як того вимагає стаття 76 Господарського процесуального кодексу України, а отже, не є належними доказами у даній справі подані позивачем копії договору добровільного страхування орендованого майна, виписок про оплату, договору добровільного страхування цивільної відповідальності власників або користувачів майна, технічних звітів, рахунків-фактур, протоколу засідання комісії, платіжних доручень, інструкції щодо дій персоналу по забезпеченню евакуації людей з приміщень, експертних висновків протипожежного стану об`єкту, протоколу електричних випробувань та вимірювань в системі електрозабезпечення та інші.

Відповідно до статті 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

У розумінні приписів наведеної норми право власності може бути також порушене без безпосереднього вилучення майна у власника. Власник у цьому випадку має право вимагати захисту свого права і від особи, яка перешкоджає його користуванню та розпорядженню своїм майном, тобто може звертатися до суду з негаторним позовом.

Позивачем за позовом про усунення перешкод у користуванні майном може бути власник або титульний володілець, у якого знаходиться річ і щодо якої відповідач ускладнює здійснення повноважень користування або розпорядження, а відповідачем - лише та особа, яка перешкоджає позивачеві у здійсненні його законного права користування чи розпорядження річчю.

Титульними володільцями вважаються особи, які володіють майном за цивільно-правовими договорами (майнового найму (оренди), підряду, зберігання, застави та ін.), особи, які володіють майном на праві господарського відання, оперативного управління або на іншій підставі, передбаченій законом.

Підставою для подання відповідного позову (про усунення перешкод у користуванні майном) є вчинення третьою особою перешкод власнику в реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном. Однією з умов подання негаторного позову є триваючий характер правопорушення і наявність його в момент подання позову.

Таким чином, для задоволення вимог власника (титульного володільця) необхідно встановити факт об`єктивно існуючих перешкод у здійсненні власником своїх правомочностей. Право власності як абсолютне право має захищатися лише при доведенні самого факту порушення.

Враховуючи викладене, суд вважає, що позивач не довів за допомогою належних та допустимих доказів факту вчинення відповідачем перешкод в користуванні позивачем приміщенням, орендованим за договором № 1979 від 15.10.2015.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За приписами ч.ч. 1-3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Аналогічна норма міститься у ч. 1 ст.74 Господарського процесуального кодексу.

Таким чином, звертаючись з вимогами про зобов`язання усунути перешкоди у користуванні орендованим майном, позивач з посиланням на належні та допустимі докази повинен був довести наявність реальних перешкод у здійсненні ним своїх правомочностей щодо орендованого майна, а також те, що такі перешкоди чинить саме відповідач, що позивачем зроблено не було.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа "Серявін проти України", § 58, рішення від 10.02. 2010).

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги задоволенню не підлягають в повному обсязі.

Відповідно до вимог 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на позивача та відшкодуванню за рахунок відповідача не підлягають.

Керуючись ст.ст. 129, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду відповідно до п. 17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України подається до Північного апеляційного господарського суду через Господарський суд міста Києва протягом 20 (двадцяти) днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 23.07.2021 р.

Суддя О.В. Мандриченко