РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

28.07.2021Справа № 910/8190/21

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Ломаки В.С., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи

за позовом Приватного акціонерного товариства "Авдіївський коксохімічний завод"

до Акціонерного товариства "Українська залізниця"

про стягнення 7 995,51 грн.,

Без виклику (повідомлення) представників сторін.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство "Авдіївський коксохімічний завод" (далі - позивач) звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства "Українська залізниця" (далі - відповідач) про стягнення 7 995,51 грн. Крім того, позивач просив суд стягнути з відповідача понесені ним судові витрати, пов`язані з розглядом даної справи.

В обґрунтування заявлених вимог Приватне акціонерне товариство "Авдіївський коксохімічний завод" посилалося на те, що відповідач належним чином не виконав зобов`язань щодо збереження вантажу (вугілля кам`яного) під час здійснення його перевезення, у зв`язку з чим позивач просив суд стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" 7 995,51 грн. вартості нестачі вугілля.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 27.05.2021 року відкрито провадження у справі № 910/8190/21, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

14.06.2021 року на адресу господарського суду міста Києва надійшов відзив відповідача від 09.06.2021 року № 2022/1145 на позовну заяву, в якому Акціонерне товариство "Українська залізниця" заперечило проти задоволення вимог позивача з огляду на недоведеність останнім завдання йому спірних збитків.

30.06.2020 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва надійшла відповідь Приватного акціонерного товариства "Авдіївський коксохімічний завод" від 16.06.2021 року № 11/10/543 на відзив на позовну заяву, в якій позивач наголосив на наявності у матеріалах справи необхідного обсягу документів, які підтверджують обсяг завданих збитків.

Інших заяв по суті спору до суду не надходило.

Частиною 2 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення (частина 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

16.07.2018 року між Приватним акціонерним товариством "Авдіївський коксохімічний завод" (покупець) та Приватним акціонерним товариством "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" (постачальник/продавець) було укладено договір поставки № 1428 (далі - Договір), за умовами якого постачальник зобов`язався передати продукцію в асортименті, за реквізитами, кількісними та якісними характеристиками, вказаними у відповідних специфікаціях до Договору, які є його невід`ємними частинами, а покупець - прийняти та оплатити вугільну продукцію на умовах, передбачених цим Договором.

Наведений Договір підписаний представниками його сторін та скріплений відбитками печаток означених суб`єктів господарювання.

Пунктом 3.1 Договору визначено, що поставка продукції здійснюється видами транспорту, вказаними у специфікаціях. Продавець зобов`язується поставити продукцію на умовах поставки, вказаних у специфікаціях, у відповідності з міжнародними правилами тлумачення комерційних термінів "Інкотермс" у редакції 2010 року.

У специфікаціях від 01.11.2020 року № 270, від 01.11.2020 року № 277 та від 01.12.2020 року № 282 до Договору його сторони погодили, що Приватне акціонерне товариство "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" поставить, а позивач прийме вугілля високо-летуче коксівне Welmore Coal Company LLC у загальній кількості 28 314,40 тон (+/-10 %) загальною вартістю 140 972 353,55 грн. (з ПДВ) на умовах FCA порт Південний станція "Чорноморська" Одеської залізниці відповідно до міжнародних правил тлумачення комерційних термінів "Інкотермс" у редакції 2010 року.

Згідно з пунктами 4 наведених специфікацій вантажоодержувачем є Приватне акціонерне товариство "Авдіївський коксохімічний завод", станція "Авдіївка" Донецької залізниці.

Строк оплати поставленої продукції - 30 календарних днів з дати поставки (пункти 6 цих специфікацій).

За умовами пунктів 8 специфікацій датою поставки, переходу ризиків і права власності на продукцію, що відчужується згідно з даними специфікаціями, вважається дата відмітки (електронного цифрового підпису) станції "Чорноморська" про прийняття даної продукції до перевезення, що зазначена у залізничній накладній.

З наявних у матеріалах справи залізничних накладних від 11.11.2020 року № 40209231, від 26.11.2020 року № 40809501 та від 16.12.2020 року № 41665209 вбачається, у листопаді-грудні 2020 року відповідач прийняв до перевезення зі станції "Чорноморська" Одеської залізниці до станції "Авдіївка" Донецької залізниці вугілля кам`яне високо-летуче коксівне Wellmore у вагонах № 50060896 (у кількості 68 800 кг), № 63949770 (у кількості 69 150 кг) та № 52176831 (у кількості 69 150 кг).

У той же час після прибуття вагонів на станцію "Авдіївка" Донецької залізниці, 15.11.2020 року було складено Комерційний акт № 482803/142 щодо вагона № 50060896 за накладною від 11.11.2020 року № 40209231, згідно з яким на підставі акта загальної форми від 14.11.2020 року № 1047 на станції "Авдіївка" було проведено зважування вантажу на справних 100-тонних електронних вагах вантажоодержувача № 0380 (заводський номер № 950300157/07260 R-07-08), приписаних до станції "Авдіївка" Донецької залізниці і повірених 27.10.2020 року. Так, за змістом наведеного комерційного акту згідно з документом значиться вага: нетто 68 800 кг, тара 21 600 кг. При зважуванні виявилося: брутто 88 900 кг, тара 21 600 кг, нетто 67 300 кг, що менше ваги, зазначеної у накладній, на 1 500 кг. Вантаж прибув у справному вагоні, люка щільно закриті, течі вантажу немає. Поверхня вантажу нижче бортів на 10-20 см, рівномірна, укатана, маркована вапном. Над 1-2 люками є виїмка 2 м * 1 м * 1 м. Маркування порушене. Зважування вантажу проводили ДС Балачіов Б.Ю., агент комерційний Ярошенко Т.Є., прийомоздавальник ПрАТ "АКХЗ" Громова А.С., слідчий Сухань. При повторному зважуванні у присутності вищевказаних осіб недостача вантажу підтвердилася. Завідувача вантажним двором немає по штату.

Також, 01.12.2020 року було складено Комерційний акт № 482803/148 щодо вагона № 63949770 за накладною від 26.11.2020 року № 40809501, згідно з яким на підставі акта загальної форми від 30.11.2020 року № 1110 на станції "Авдіївка" було проведено зважування вантажу на справних 100-тонних електронних вагах вантажоодержувача № 0380 (заводський номер № 950300157/07260 R-07-08), приписаних до станції "Авдіївка" Донецької залізниці і повірених 27.10.2020 року. За змістом наведеного комерційного акту згідно з документом значиться вага: нетто 69 150 кг, тара 24 300 кг. При зважуванні виявилося: брутто 92 000 кг, тара 24 300 кг, нетто 67 700 кг, що менше ваги, зазначеної в накладній, на 1 450 кг. Вантаж прибув у справному вагоні, люка щільно закриті, течі вантажу немає. Поверхня вантажу рівномірна, вище бортів на 10 см, укатана, маркована вапном. Над 1 та 7 люками є виїмка 1,5 м * 1,0 м * 0,8 м. В місцях виїмок маркування порушене. Зважування вантажу проводили: ДС Балачіов Б.Ю., агент комерційний Шевченко О.Д., прийомоздавальник ПрАТ "АКХЗ" Котлярова Л.Л., слідчий Бідненко. При повторному зважуванні у присутності вищевказаних осіб недостача вантажу підтвердилась. Завідувача вантажним двором немає по штату.

Крім того, 20.12.2020 року було складено Комерційний акт № 482803/159 щодо вагона № 52176831 за накладною від 16.12.2020 року № 41665209, згідно з яким на підставі акта загальної форми від 18.12.2020 року № 54155 станції Нижньодніпровськ-Вузол було проведено зважування вантажу на справних 100-тонних електронних вагах вантажоодержувача № 0380 (заводський номер № 950300157/07260 R-07-08), приписаних до станції "Авдіївка" Донецької залізниці і повірених 27.10.2020 року. За змістом наведеного комерційного акту згідно з документом значиться вага: нетто 69 150 кг, тара 24 100 кг. При зважуванні виявилось: брутто 90 500 кг, тара 24 100 кг, нетто 66 400 кг, що менше ваги, зазначеної в накладній, на 2 750 кг. Вантаж прибув у справному вагоні, люка щільно закриті, течі вантажу немає. Поверхня вантажу нижче рівня бортів на 15-20 см, маркована. Над 7 люком праворуч є виїмка 120 * 200 * 10-20 см, над 4 люком праворуч є виїмка 50 * 50 * 30 см, над 1-2 люками є поглиблення ковшом, в місцях виїмок маркування відсутнє. Зважування вантажу проводили ДС Балачіов Б.Ю., агент комерційний Стаценко О.В., прийомоздавальник ПрАТ "АКХЗ" Котлярова Л.Л., слідчий Сигаєв. При повторному зважуванні у присутності вищевказаних осіб недостача вантажу підтвердилась. Завідувача вантажним двором немає по штату.

Звертаючись до суду з означеним позовом, Приватне акціонерне товариство "Авдіївський коксохімічний завод" посилалося на те, що відповідач, як перевізник вантажу, належним чином не виконав зобов`язання щодо збереження вантажу під час його перевезення, у зв`язку з чим зобов`язаний відшкодувати позивачу збитки у вигляді недостачі цього вантажу, вартість якої, за розрахунком позивача, становить 7 995,51 грн.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, та безпосередньому їх дослідженні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу здійснюється за договором перевезення. Загальні умови визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Частиною 5 статті 307 Господарського кодексу України передбачено, що умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до статті 2 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 року № 457, Статут залізниць України (далі - Статут) визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом. Статутом регламентуються порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під`їзних колій, а також взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту.

Дія Статуту поширюється на перевезення залізничним транспортом вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, у тому числі на перевезення вантажів, навантаження і розвантаження яких відбувається на залізничних під`їзних коліях незалежно від форм власності, які не належать до залізничного транспорту загального користування (стаття 3 Статуту).

Пунктом 6 Статуту визначено, що накладна - основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна одночасно є договором на заставу вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.

Відповідно до статті 909 Цивільного кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Укладення договору перевезення вантажу шляхом складання транспортної накладної передбачено також частиною 2 статті 307 Господарського кодексу України.

Таким чином, відповідачем взято на себе зобов`язання з перевезення вантажу на підставі залізничних накладних № 40209231, № 40809501 та № 41665209.

Статтями 22, 23 Статуту передбачено, що за договором залізничного перевезення вантажу залізниця зобов`язується доставити ввірений їй вантажовідправником вантаж у пункт призначення в зазначений термін і видати його одержувачу, а відправник зобов`язується сплатити за перевезення встановлену плату. Відправники повинні надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів). Станція призначення видає накладну одержувачу разом з вантажем. Під час перевезення масових вантажів у випадках, передбачених правилами, допускається оформлення однієї накладної (комплекту перевізних документів) на перевезення цілого маршруту або групи вагонів чи комплекту контейнерів.

Згідно зі статтею 37 Статуту тарні і штучні вантажі перевозяться із зазначенням у накладній маси і кількості вантажних місць. Маса цих вантажів визначається до здавання їх для перевезення і зазначається на вантажних місцях. Вантажі, що перевозяться насипом і наливом, а також інші вантажі, зважування яких на вантажних вагах неможливе, зважуються на вагонних вагах. Перелік вантажів, що можуть перевозитися насипом і наливом, установлюється Правилами перевезення вантажів. Загальна маса вантажу визначається шляхом зважування на вагах або підрахуванням маси на вантажних місцях за трафаретом чи стандартом. Маса окремих вантажів може визначатися розрахунковим методом, за обміром або умовно (нафтопродукти в цистернах, тварини, лісоматеріали тощо). Маса вантажів визначається відправником. Спосіб визначення маси зазначається у накладній.

Відповідно до пункту 28 Правил приймання вантажів до перевезення, затверджених наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 01.12.2008 року № 1454, вантаж завантажений відправником у вагони відкритого типу (платформи, напіввагони тощо), приймається залізницею до перевезення шляхом візуального огляду вагона, вантажу, його маркування.

Відповідно до пункту 1 Правил перевезення вантажів у вагонах відкритого типу (ст. 32 Статуту), затверджених Наказом Міністерства транспорту України від 20.08.2001 року № 542, у вагонах відкритого типу (на платформах, у напіввагонах і т. ін.) допускається перевезення вантажів, зазначених у додатку. Кам`яне вугілля, кокс, торф, руда і рудні концентрати, мінеральні будівельні матеріали (глина, щебінь тощо) перевозяться, як правило, у напіввагонах.

Відповідно до статті 24 Статуту залізниця має право перевірити правильність відомостей про вантаж, зазначених відправником у накладній, на станції відправлення, під час перевезення та на станції призначення.

Статтею 920 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Згідно з пунктом 2 статті 924 Цивільного кодексу України перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятого до перевезення вантажу у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Відповідно до статті 12 Закону України "Про залізничний транспорт" залізниці повинні забезпечувати збереження вантажів на шляху слідування та на залізничних станціях.

Статтею 23 Закону України "Про залізничний транспорт" передбачено, що перевізники несуть відповідальність за зберігання вантажу з моменту його прийняття і до видачі одержувачу в межах, визначених Статутом залізниць України. Частиною 2 цієї ж статті встановлено, що за незбереження (втрату, нестачу, псування, пошкодження) прийнятого до перевезень вантажу перевізники несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з незалежних від них причин.

Стаття 110 Статуту передбачає, що залізниця несе відповідальність за збереження вантажу з часу його прийняття до перевезення і до моменту видачі одержувачу.

Згідно зі статтею 113 Статуту за незбереження прийнятого до перевезення вантажу залізниці несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача чи пошкодження виникли з не залежних від перевізника причин.

В силу приписів статті 26 Закону України "Про залізничний транспорт" обставини, які можуть служити підставою для матеріальної відповідальності перевізників вантажу засвідчуються актами; порядок і терміни складення актів визначаються Статутом залізниць України.

Відповідно до статті 129 Статуту обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць. Комерційний акт складається для засвідчення таких обставин:

а) невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах;

б) у разі виявлення вантажу, багажу чи вантажобагажу без документів або документів без вантажу, багажу чи вантажобагажу;

в) псування, пошкодження вантажу, багажу і вантажобагажу;

г) повернення залізниці вкраденого вантажу, багажу або вантажобагажу.

Залізниця зобов`язана скласти комерційний акт, якщо вона сама виявила зазначені вище обставини або якщо про існування хоча б однієї з них заявив одержувач або відправник вантажу, багажу чи вантажобагажу.

В усіх інших випадках обставини, що виникли в процесі перевезення вантажу, багажу і вантажобагажу і які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, оформляються актами загальної форми.

Порядок складання комерційних актів та актів загальної форми встановлюється Правилами.

Відповідно до пунктів 2, 9 Правил складання актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 28.05.2002 року № 334, комерційні акти складаються для засвідчення, зокрема, невідповідності найменування, маси і кількості місць наявного вантажу, багажу чи вантажобагажу даним, зазначеним у перевізних документах. Дані в комерційному акті зазначаються на підставі перевізних документів та виявлених обставин. У комерційному акті детально описуються стан вантажу або багажу і обставини, за яких виявлена незбереженість, а також обставини, які могли бути причиною виникнення незбереженості вантажу, багажу чи вантажобагажу. Усі графи бланка акта мають бути заповнені. Не дозволяється проставлення рисок та лапок замість повторення необхідних даних. У комерційному акті зазначається, чи правильно навантажений, розміщений і закріплений вантаж, а також про наявність та стан захисного маркування для вантажів, що перевозяться у відкритих вагонах. У разі неправильного завантаження, розміщення, закріплення вантажу в акті зазначається, яке порушення було допущено. Особи, які склали або підписали комерційний акт або акт загальної форми, що містить дані, які не відповідають дійсності, несуть установлену законодавством відповідальність.

Як було вказано вище, при прибутті вагонів на станцію призначення залізницею проведено комісійне переважування маси вантажу на вагонних вагах, під час якого виявлено, що маса вантажу у вагонах № 50060896, № 63949770 та № 52176831 не відповідає масі, вказаній у відповідних залізничних накладних.

Факт нестачі за спірними перевезеннями підтверджений Комерційними актами від 15.11.2020 року № 482803/142, від 01.12.2020 року № 482803/148, від 20.12.2020 року № 482803/159.

Вищевказані комерційні акти за своєю формою та змістом відповідають вимогам Статуту та Правилам складення актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 28.05.2002 року № 334, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 08.07.2002 року за № 567/6855, а тому приймаються судом до уваги в якості належних та допустимих доказів на підтвердження факту невідповідності маси, зазначеній у залізничних накладних, фактичній масі вантажу.

Враховуючи те, що судом встановлено факт порушення відповідачем охоронюваних законом прав та інтересів позивача, внаслідок чого останнім були понесені збитки, суд не вбачає підстав для звільнення від відповідальності особи, чиї дії/бездіяльність призвели до відповідних наслідків.

Відповідно до підпункту "а" пункту 111 Статуту залізниця звільняється від відповідальності за втрату, недостачу, псування або пошкодження вантажу у разі, коли вантаж надійшов у непошкодженому вагоні (контейнері) з непошкодженими пломбами відправника чи без пломб, коли таке перевезення дозволено Правилами, а також якщо вантаж прибув у непошкодженому відкритому рухомому складі, завантаженому засобами відправника, якщо немає ознак втрати, псування або пошкодження вантажу під час перевезення.

Згідно з пунктом 27 Правил видачі вантажу, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 року № 644, вантаж вважається доставленим без утрати, якщо різниця між масою, вказаною в пункті відправлення в залізничній накладній, та масою, визначеною на станції призначення, не перевищує норми природної втрати і граничного розходження у визначенні маси нетто.

При видачі вантажів, маса яких унаслідок їх властивостей зменшується при перевезенні, норма недостачі (сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто) становить: 1) 2 % маси, зазначеної в перевізних документах: вантажі рідкі або здані до перевезення в сирому (свіжому) або у вологому стані; руда марганцева і хромова; кварцити у подрібненому стані (фракції 0 - 6 мм); мідний купорос; хімічна сировина навалом; солі; фрукти свіжі; овочі свіжі; шкіра оброблена і мокросолона; тютюн; м`ясо свіже; 2) 1,5 % маси, зазначеної в перевізних документах: вугілля деревне; будівельні матеріали; кварцити в кусках; жири; риба солона; мінеральні добрива; 3) 1 % маси, зазначеної в перевізних документах: мінеральне паливо; кокс; руда залізна; вовна немита; мило; м`ясо морожене; птиця бита всяка; копченості м`ясні всякі; 4) 0,5 % маси всіх інших вантажів.

Норми недостачі або надлишку маси вантажів розраховуються:

- від маси брутто - для вантажів, які перевозяться в тарі й упаковці;

- від маси нетто - для вантажів, які перевозяться без тари й упаковки.

В силу частини 1 статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками відповідно до пункту 1 частини 2 статті 22 Цивільного кодексу України , зокрема, є втрати, які особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

За змістом статті 224 Господарського кодексу України збитки - це витрати, зроблені управленою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Статтею 225 Господарського кодексу України визначений вичерпний перелік складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, зокрема: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково втрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом, вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства.

При визначенні розміру збитків, заподіяних порушенням господарських договорів, береться до уваги вид (склад) збитків та наслідки порушення договірних зобов`язань для підприємства. Тоді як відповідачу потрібно довести відсутність його вини у спричиненні збитків позивачу.

Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків за порушення договірних зобов`язань та/або відшкодування позадоговірної шкоди, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправна поведінка, збитки, причинний зв`язок між протиправною поведінкою боржника та збитками кредитора, вина боржника.

Відсутність хоча б одного із вище перелічених елементів, утворюючих склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за порушення у сфері господарської діяльності, оскільки його поведінка не може бути кваліфікована як правопорушення.

Суд зазначає, що саме на позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками. При цьому, важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками потерпілої сторони. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які завдано особі, - наслідком такої протиправної поведінки.

Відповідно до частини 3 статті 314 Господарського кодексу України за шкоду, заподіяну при перевезенні вантажу, а саме, у разі втрати або недостачі вантажу, перевізник відповідає в розмірі вартості вантажу, який втрачено або якого не вистачає.

Положеннями Статуту визначено, що залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, зокрема, за втрату чи недостачу - у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи його недостачі (частина 1 статті 114 Статуту).

Вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу (стаття 115 Статуту).

Відповідно до пункту 2.7 роз`яснення Президії Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з перевезення вантажів залізницею" від 29.05.2002 року № 04-5/601, згідно зі статтями 924 ЦК України, 314 ГК України і статтями 114 і 115 Статуту залізниця відповідає за незбереження прийнятого до перевезення вантажу у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи в розмірі тієї суми, на яку було знижено його вартість. Вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу, зокрема, договору або контракту купівлі-продажу, специфікації на вантаж, довідки відправника про кількість, ціну і вартість відправленого вантажу, підписаної головним (старшим) бухгалтером, копії податкової накладної.

З матеріалів справи вбачається, що на підставі виставлених постачальником - ПрАТ "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" рахунків-фактур від 11.11.2020 року № 93609309, від 26.11.2020 року № 93633524, від 16.12.2020 року № 93664315 позивачем було оплачено вказану в них вартість вантажу, на підтвердження чого останнім надано відповідну виписку з банківського рахунку.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, відповідач посилався на те, що відправником у накладних № 40209231, № 41665209, № 540809501 зазначено ТОВ "Трансінвестсервіс", тоді як у матеріалах справи відсутні докази наявності у позивача з цією юридичною особою будь-яких договірних правовідносин.

Однак, суд вважає такі доводи Акціонерного товариства "Українська залізниця" необґрунтованими, оскільки, з матеріалів справи вбачається, що продавцем вугілля є ПрАТ "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча". Наведені обставини підтверджуються наявними у матеріалах справи копіями договору поставки від 16.07.2018 року № 1428, Специфікацій до Договору, а також підписаних між Приватним акціонерним товариством "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" та Приватним акціонерним товариством "Авдіївський коксохімічний завод" відповідних актів прийому-передачі концентрату вугільного ВЛК (0-50) Wellmore Coal.

Водночас зі змісту відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, що Товариство з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "Трансінвестсервіс" займається транспортним обробленням вантажів - вугілля, руда, добрива, зерно, які перевозяться водним транспортом, та надає складські послуги.

Як зазначив позивач у відповіді на відзив, ТОВ з іноземними інвестиціями "Трансінвестсервіс" є експедитором вантажу, який діяв за дорученням ПАТ "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча".

Також, судом враховано положення пунктів 8 специфікацій до Договору, в яких ПАТ "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" та ПАТ "Авдіївський коксохімічний завод" погодили, що датою переходу права власності на вугілля є дата відмітки (електронного цифрового підпису) станції Чорноморська про прийняття продукції до перевезення.

Беручи до уваги викладене, з моменту прийняття Залізницею вантажу до перевезення за накладними від 11.11.2020 року № 40209231, від 26.11.2020 року № 40809501 та від 16.12.2020 року № 41665209 власником вантажу став позивач.

За таких обставин, те, що відправником вантажу згідно з накладними є Товариство з іноземними інвестиціями "Трансінвестсервіс" не спростовує факту завдання Залізницею збитків позивачу.

Судом перевірено наявний у матеріалах справи розрахунок ціни позову (розміру збитків у вигляді недостачі вантажу) та встановлено його відповідність наведеним вище нормам законодавства, а також арифметичну правильність.

Відповідно до статті 130 Статуту право на пред`явлення до залізниці претензій та позовів у разі недостачі, псування або пошкодження вантажу має одержувач - за умови пред`явлення накладної, комерційного акта і документа, що засвідчує кількість і вартість відправленого вантажу.

Статтею 133 Статуту передбачено, що передача іншим організаціям або громадянам права на пред`явлення претензій та позовів не допускається, за винятком випадків передачі такого права вантажовідправником вантажоодержувачу або вантажоодержувачем вантажовідправнику, а також вантажовідправником або вантажоодержувачем вищій організації або уповноваженій особі, яка виступає від їх імені.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про наявність всіх елементів складу правопорушення, а саме: протиправної поведінки відповідача, що виявилась у незбереженні вантажу, що перевозився у вагонах № 50060896, № 63949770 та № 52176831; завданої шкоди - нестачі товару на загальну суму 7 995,51 грн., та причинного зв`язку між протиправною поведінкою та завданою шкодою. При цьому, відповідачем не доведено суду належними та допустимими доказами, що нестача вантажу у вказаних вагонах сталась не з вини Акціонерного товариства "Українська залізниця" відповідно до статті 127 Статуту залізниць України.

Приймаючи до уваги встановлені фактичні обставини нестачі частини вантажу та враховуючи, що відповідачем не спростовано факту наявності в діях перевізника вини за незбереження прийнятого до перевезення вантажу, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "Авдіївський коксохімічний завод" про стягнення суми збитків у розмірі 7 995,51 грн., які виникли у зв`язку із незбереженням вантажу при його перевезенні, підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Що стосується витрат позивача на професійну правничу допомогу в сумі 2 724,00 грн., суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини 3 статті 123 Господарського процесуального кодексу України).

Положеннями статті 16 Господарського процесуального кодексу України визначено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості: ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація вказаного принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (ст. 124 Господарського процесуального кодексу України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (ст. 126 Господарського процесуального кодексу України): подання заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу.

3) розподіл судових витрат (ст. 129 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до частин 1, 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Разом із тим розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України).

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

У поданій позовній заяві позивачем попередньо визначено розмір судових витрат, що становить 2 724,00 грн.

При цьому, позивачем у порядку, передбаченому частиною 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, до матеріалів позовної заяви долучено Додаткову угоду від 13.05.2021 року № 11/10/15 до укладеного між позивачем та Адвокатським об`єднанням "Всеукраїнська адвокатська допомога" Договору про надання юридичних послуг (правової допомоги) № 320/18Ю від 19.03.2018 (далі - Додаткова угода).

Означеною Додатковою угодою (пункт 1) визначено порядок оплати юридичних послуг (гонорару) Адвокатського об`єднання "Всеукраїнська адвокатська допомога" на надання юридичних послуг (правової допомоги) у спорі за позовом № 11/10/15 про стягнення з АТ "Українська залізниця" на користь ПРАТ "АКХЗ" суми нестачі вугільної продукції у розмірі 7 995,51 грн.

Відповідно до пункту 2 Додаткової угоди її сторони погодили вартість послуг, зокрема:

- усна консультація клієнта з вивченням документів, узгодження правової позиції (340,50 грн./год., відповідно до попереднього (орієнтовного) розрахунку адвокатом витрачено на вказану послугу 2 годину);

- підготовка, складання та подання позовної заяви (340,50 грн./год., відповідно до попереднього (орієнтовного) розрахунку адвокатом витрачено на вказану послугу 6 годин).

Частиною 3 статті 126 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до частини 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

На підтвердження розміру понесених витрат на професійну правничу допомогу в даній справі позивачем до матеріалів справи було долучено копію вищенаведеної Додаткової угоди від 13.05.2021 року № 11/10/15 до Договору про надання юридичних послуг (правової допомоги) № 320/18Ю від 19.03.2018 року, та Акт від 13.05.2021 року № 11/10/15 приймання-передачі наданих послуг до Договору про надання юридичних послуг (правової допомоги) № 320/18Ю від 19.03.2018 року, відповідно до умов якого вартість наданих послуг Адвокатського об`єднання за склала 2 724,00 грн.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

Встановивши обставини, викладені у частині 5 статті 129 та частині 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України, а також приймаючи до уваги наслідки вирішення даної справи - задоволення позовних вимог у повному обсязі та відсутність клопотання відповідача, поданого у порядку частини 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України, суд дійшов висновку про необхідність покладення на відповідача витрат позивача на оплату послуг адвоката у розмірі 2 724,00 грн.

На підставі викладеного та керуючись статтями 13, 73, 74, 76-80, 86, 129, 232, 236-242, 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03150, місто Київ, вулиця Єжи Ґедройця, будинок 5; ) на користь Приватного акціонерного товариства "Авдіївський коксохімічний завод" (86065, Донецька область, місто Авдіївка, проїзд Індустріальний, будинок 1; ) 7 995 (сім тисяч дев`ятсот дев`яносто п`ять) грн. 51 коп. збитків, 2 270 (дві тисячі двісті сімдесят) грн. 00 коп. витрат по сплаті судового збору та 2 724 (дві тисячі сімсот двадцять чотири) грн. 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу.

3. Видати наказ після набрання рішенням суду законної сили.

4. Відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

5. В силу приписів частини 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено та підписано 28.07.2021 року.

Суддя В.С. Ломака