Господарський суд Рівненської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" липня 2021 р. м. Рівне Справа № 918/426/21

Господарський суд Рівненської області у складі судді Горплюка А.М. розглянувши матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Мейнфрейт Україна"

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Поп Транс"

про стягнення збитків у розмірі 20 430,00 грн.

Секретар судового засідання Сідлецька Ю.Р.

В засіданні приймали участь:

від позивача (в режимі відеоконференції): Мельніченко А.С.

від відповідача: Берун Р.В.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Мейнфрейт Україна" звернулось до Господарського суду Рівненської області з позовною заявою до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Поп Транс" про стягнення збитків у розмірі 20 430,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконання відповідачем своїх зобов`язань по договору №ДТМ-921 про надання послуг з перевезення вантажів від 16.11.2020, оскільки під час здійснення вказаного перевезення позивачу було завдано збитків за пошкодження вантажу у розмірі 20 430,00 грн.

Ухвалою суду від 02.06.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, розгляд справи по суті призначено на 24.06.2021.

24.06.2021, через відділ канцелярії та документального забезпечення суду, від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.

Обґрунтовуючи заперечення проти позову представник відповідача вказує, що між сторонами дійсно укладено Договір перевезення та подано Заявки на перевезення вантажу. Висуваючи претензії по заявці №ЗТМ-1015 позивач додає фото бочки, яка стоїть на землі, а не на транспортному засобі.

Крім того, відповідач вказує, що жодного належного доказу, що пошкодження вантажу відбулось під час перевезення до позову не надано. Так як і не надано позивачем доказів умислу відповідача пошкодити майно, відсутні докази які ідентифікують пошкоджене майно.

Також, представник відповідача вказує, що позивачем завищено вартість адвокатських послуг, реальна вартість яких складає 2 000,00 - 3 000,00 грн., оскільки сам позивач подав клопотання про розгляд справи в порядку спрощеного провадження, посилаючись на її малозначність.

24.06.2021, через відділ канцелярії та документального забезпечення суду, від представника відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з його зайнятістю в іншому судовому засіданні.

Ухвалою суду від 24.06.2021 розгляд справи відкладено на 08.07.2021.

02.07.2021 на офіційну пошту суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив.

В судовому засіданні 08.07.2021 оголошено перерву до 20.07.2021.

19.07.2021 на офіційну пошту суду від представника позивача надійшло клопотання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 18 480,00 грн.

20.07.2021, через відділ канцелярії та документального забезпечення суду, від представника відповідача надійшло клопотання про зменшення вартості витрат на оплату правничої допомоги адвоката та письмові пояснення по справі.

В судовому засіданні 20.07.2021 представник позивача підтримала позовні вимоги з підстав, вказаних у позові та відповіді на відзив, представник відповідача заперечив проти позовних вимог, просив відмовити повністю.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши всі обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, давши оцінку доказам, які мають значення для справи та вирішення спору по суті, господарський суд встановив наступне.

20.07.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Мейнфрейт Україна" (експедитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фіднова" (замовник) укладено Договір №ДКМ - 326 транспортного експедирування (надалі - Договір експедирування, а.с. 11-16).

Згідно п. 1.1. Договору експедирування експедитор зобов`язується за плату і за рахунок замовника виконати або організувати виконання транспортно-експедиційних послуг пов`язаних з перевезенням вантажів автомобільним транспортом, в тому числі і в міжнародному сполученні (далі - послуги), а замовник зобов`язується оплатити надані експедитором послуги.

За приписами п. 1.2. Договору експедирування виконання послуг експедитором здійснюється на підставі погоджених сторонами письмових заявок замовника, щодо кожного окремого перевезення, які є невід`ємною частиною цього договору.

В подальшому, Товариство з обмеженою відповідальністю "Мейнфрейт Україна" (експедитор) для виконання заявки ТОВ "Фіднова" залучило для безпосереднього виконання перевезення перевізника - Товариство з обмеженою відповідальністю "Поп Транс" (перевізник) шляхом укладення Договору про надання послуг з перевезення вантажів №ДТМ-921 від 16.11.2020 (надалі - Договір перевезення, а.с. 17 - 21).

Згідно п. 1.1. Договору перевезення перевізник зобов`язується за плату і за рахунок експедитора виконати перевезення вантажів автомобільним транспортом в міжнародному сполученні та по території України, а експедитор зобов`язується оплатити надані перевізником послуги.

Виконання перевезення перевізником здійснюється на підставі погоджених сторонами письмових заявок експедитора щодо кожного окремого перевезення, які є невід`ємною частиною цього договору (п. 1.2. Договору перевезення).

16.11.2020 ТОВ "Мейнфрейт України" подало для ТОВ "Поп Транс" Заявку № ЗТМ-1015 /транспортне замовлення/ до договору №ДТМ-921 про надання послуг з перевезення вантажів від 16.11.2020 (надалі - Заявка №ЗТМ-1015, а.с. 22).

Вказаною заявкою передбачено основні умови щодо здійснення перевезення, серед яких: маршрут перевезення - Туреччина - України; тип транспортного засобу - тент; відомості про вантаж - обладнання до 15 т., вартість до 100 тис. євро; спосіб завантаження - заднє / верхнє / бокове завантаження; дата та час прибуття на завантаження - 24-26.11.2020 на 8-00.

На виконання своїх зобов`язання за Договором перевезення та Заявкою №ЗТМ-1015 ТОВ "Поп Транс" виконало перевезення та доставило вантаж до місця призначення, що підтверджується відміткою вантажоотримувача в міжнародній накладній CMR №15 та сторонами не оспорюється (а.с. 23).

Судом встановлено, що вантаж прийнятий перевізником - ТОВ "Поп Транс" до перевезення без зауважень та застережень, про що свідчить відсутність будь-яких відміток у товарно-транспортній накладній.

При цьому, у вказаній накладній зазначено про те, що під час отримання вантажу та його огляду вантажоотримувачем виявлено пошкодження згідно Акту № 1 від 09.12.2020, зокрема: бокова стійка транспортного засобу пошкодила обшивку ізоляції баку для зберігання жиру, причина псування вантажу - не зафіксована стійка на причепі. До вказано Акту долучено також фотографії (а.с. 24 - 29).

Вказаний акт не підписаний водієм ТОВ "Поп Транс" та не містить інформації про причини відмови від підпису.

Як доказ розрахунку вартості пошкодженого вантажу позивачем надано Претензію від ТОВ "Фіднова" на суму 600 євро, що станом на 09.12.2020 (день складання акту про пошкодження вантажу) становить 20 430,00 грн., копію комерційної пропозиції ТОВ "Прогрес ВР" на ремонт ємності для жиру з нержавіючої сталі вартістю 20 430,00 грн., копію квитанції про відшкодування завданих збитків згідно претензії (а.с. 30 - 33).

Зокрема, в претензії ТОВ "Фіднова", як замовника перевезення, підтверджено, що відповідно до зробленого ними замовлення ТОВ "Мейнфрейт Україна" здійснило перевезення вантажу в ході якого було пошкоджено обладнання (бак для зберігання жиру) на загальну суму 20 430,00 грн.

У свою чергу, ТОВ "Мейнфрейт Україна" звернулося до ТОВ "Поп Транс" з листом від 15.12.2020 з проханням направити новий відкоригований рахунок та акт наданих послуг з врахуванням зменшення вартості послуг перевезення на розмір пошкоджень вантажу, що перевозився (а.с. 34 - 35).

В подальшому, 11.01.2021 ТОВ "Мейнфрейт Україна" звернулося до ТОВ "Поп Транс" з претензією про відшкодування збитків за порушення зобов`язань за Договором від 16.11.2020 №ДТМ-921 у розмірі 20 430,00 грн. (а.с. 36 - 38).

Вказаний лист та претензія залишена відповідачем без відповіді та задоволення.

У зв`язку з невиконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань, ТОВ "Мейнфрейт Україна" звернулось до Господарського суду Рівненської області із даною позовною заявою.

Згідно зі ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають із підстав, встановлених статтею 11 ЦК України, відповідно до якої підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

За змістом положень статей 626, 627 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з приписами ст.525, 526, 629 ЦК України та ст. 193 ГК України договір є обов`язковим для виконання сторонами, а зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

З огляду на зміст правовідносин, які склалися між сторонами, та характер взятих ними зобов`язань, суд дійшов висновку про те, що між позивачем та відповідачем виникли правовідносини з договору перевезення вантажу.

В силу дії частини 1 статті 307 ГК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Відповідно до частини 2 статті 307 ГК України договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі; укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства.

Оскільки правовідносини у даній справі випливають із договору міжнародного перевезення вантажу, то останні регулюються також Конвенцією про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів від 19.05.1956 (далі - Конвенція).

Відповідно до статей 4 та 9 Конвенції договір перевезення підтверджується складанням вантажної накладної, яка є первинним доказом укладання договору перевезення, умов цього договору і прийняття вантажу перевізником.

Згідно зі статтею 909 ЦК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату; договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі; укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Відповідно до ст. 924 ЦК України, перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало. Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Аналогічні приписи містить ст. 314 ГК України, якою встановлено, що перевізник несе відповідальність за втрату, нестачу та пошкодження прийнятого до перевезення вантажу, якщо не доведе, що втрата, нестача або пошкодження сталися не з його вини. За шкоду, заподіяну при перевезенні вантажу, перевізник відповідає: у разі втрати або нестачі вантажу - в розмірі вартості вантажу, який втрачено або якого не вистачає; у разі пошкодження вантажу - в розмірі суми, на яку зменшилася його вартість; у разі втрати вантажу, зданого до перевезення з оголошенням його цінності, - у розмірі оголошеної цінності, якщо не буде доведено, що вона є нижчою від дійсної вартості вантажу. Якщо внаслідок пошкодження вантажу його якість змінилася настільки, що він не може бути використаний за прямим призначенням, одержувач вантажу має право від нього відмовитися і вимагати відшкодування за його втрату.

Відповідно до статті 17 Конвенції перевізник несе відповідальність за повну чи часткову втрату вантажу або за його ушкодження, що сталися з моменту прийняття вантажу для перевезення і до його доставки, а також за будь-яку затримку доставки. Перевізник звільняється від відповідальності, якщо втрата вантажу, його ушкодження чи затримка його доставки стались внаслідок дій або недогляду позивача, внаслідок інструкцій позивача, не викликаних діями або недоглядом з боку перевізника, внаслідок дефекту вантажу чи внаслідок обставин, уникнути яких перевізник не міг і наслідки яких він не міг відвернути.

На підставі вищевикладеного, судом встановлено, що вина перевізника за втрату, нестачу, псування та пошкодження вантажу презюмується та не підлягає доведенню замовником. При цьому обов`язок доведення своєї невинуватості лежить саме на перевізнику.

Відповідно до ч. 2 ст. 308 ГК України відповідальність перевізника за збереження вантажу виникає з моменту прийняття вантажу до перевезення та припиняється з моменту його видачі одержувачу в пункті призначення (ч. 3 ст. 310 ГК України).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків (ст. 611 ЦК України).

Відповідно до п.1 ст. 920 ЦК України, у разі порушення зобов`язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Статтею 22 ЦК України встановлено, що збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно зі статтею 23 Конвенції, якщо відповідно до положень цієї Конвенції, перевізник зобов`язаний компенсувати повну або часткову втрату вантажу, така компенсація розраховується на підставі вартості вантажу в місці і під час прийняття його для перевезення. Крім того, підлягають відшкодуванню плата за перевезення, мито, а також інші платежі, пов`язані з перевезенням вантажу, цілком у випадку втрати всього вантажу й у пропорції, що відповідає розміру збитку, при частковій втраті.

Пунктом 5.1.1. Договору перевезення сторони погодили, що перевізник несе повну матеріальну відповідальність за повну або часткову нестачу / втрату вантажу або його пошкодження / псування, що трапилися в проміжок часу від прийняття перевізником вантажу до перевезення і до здачі його одержувачу відповідно до чинного законодавства України і даного договору.

Разом з тим, пунктами 3.1.6. та 3.1.7. Договору перевезення встановлено, що перевізник зобов`язаний прийняти вантаж за кількістю, якістю та зовнішнім видом. У випадку виявлення пошкоджених одиниць товару або упаковки в першу чергу повідомляти про це експедитора і зробити запис у всіх екземплярах товарно-транспортної накладної про характер і вид пошкодження до початку перевезення. Контролювати завантаження та закріплення вантажу, правильність завантаження (розміщення в кузові, навантаження на осі і т.п.) та надійність закріплення вантажу виходячи із специфіки транспортного засобу та вантажу.

У випадку відсутності будь - яких обґрунтованих застережень в товарно - транспортній накладній, вважається що перевізник погоджується що вантаж, його стан, зовнішній вигляд, кількість, вага, розміри, упаковка, кріплення, розташування в кузові, вартість, відповідали записам в товарно-транспортній накладній (п. 3.1.14 Договору перевезення).

Крім того, в Заявці №ЗТМ-1015 сторони погодили додаткові умови та інструкції при здійсненні перевезення, зокрема, водій повинен проконтролювати процес завантаження, прийняти усі міри, в разі необхідності, щодо заходів забезпечення безпечного перевезення вантажу, контролювати наявність пломб. У випадку виникнення проблем з вантажем терміново повідомляти представника експедитора, до моменту підписання акту.

Враховуючи наведені положення законодавства, умови Договору перевезення та Заявки №ЗТМ-1015, суд приходить до висновку, що з моменту прийняття вантажу до перевезення без будь-яких зауважень, відповідальність за його схоронність до моменту передання вантажоодержувачу несе перевізник, в даному випадку - ТОВ "Поп Транс".

Разом з тим, судом враховується, що відповідальність перевізника (ТОВ "Поп Транс") перед замовником (експедитором - ТОВ "Мейнфрейт Україна") витікає саме з двостороннього Договору перевезення, за яким саме на перевізника покладено повну матеріальну відповідальність за пошкодження вантажу.

При цьому, суд враховує, що право ТОВ "Мейнфрейт Україна" вимагати від ТОВ "Поп Транс" відшкодування вартості пошкодженого вантажу за Договором перевезення та Заявкою №ЗТМ-1015 не залежить від факту відшкодування ним вартості пошкодженого вантажу третім особам, оскільки відповідальність перевізника за пошкодження вантажу і завдану внаслідок цього шкоду повністю охоплюється договірними відносинами.

Разом з тим, судом безспірно встановлено, що факт пошкодження під час здійснення вантажного перевезення підтверджується міжнародною товарно-транспортною накладною CMR 15 та актом № 1 про пошкодження вантажу, в яких, зокрема, зазначено про наявність пошкодженого вантажу.

Міжнародна товарно-транспортна накладна CMR 15 складена в присутності представника ТОВ "Поп Транс", що підтверджується наявністю відтиску печатки та підпису останнього. Разом з тим, акт про пошкодження вантажу № 1 від 09.12.2020 не підписаний з боку водія ТОВ "Поп Транс".

Суд звертає увагу на те, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б свідчили про зауваження перевізника під час завантаження чи розвантаження товару. Наведене свідчить, що підписавши товарно-транспортну накладну, перевізник прийняв вантаж до перевезення без зауважень та заперечень, а тому з моменту прийняття вантажу до моменту передання його вантажоодержувачу, відповідальність за його збереження у відповідності до положень п. 5.1.1 Договору перевезення, ст. 924 ЦК України, ч. 2 ст. 308 ГК України, ч. 3 ст. 310 ГК України та ст. 314 ГК України, а також ст. 17 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів, несе саме перевізник, в даному випадку ТОВ "ПОП Транс".

Згідно з ч. 3, 4 ст. 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За змістом ч. 1 ст. 14 ГПК України суд розглядає справу не інакше як, зокрема, на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ст.ст. 73, 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. При цьому, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Разом з тим, суд враховує, що ТОВ "Поп Транс" не було подано до суду будь-яких доказів чи контррозрахунків на спростування розміру збитків завданих в результаті пошкодження вантажу, а також клопотань про призначення судової експертизи для спростування розміру таких збитків останній не заявляв.

При цьому, судом встановлено, що ТОВ "Поп Транс" не було надано жодних належних та допустимих доказів в розумінні статей 76, 77 ГПК України на підтвердження відсутності його вини, як перевізника у пошкодженні вантажу при здійсненні міжнародного перевезення на підставі Договору перевезення, незважаючи на те, що обов`язок доведення відсутності вини перевізника покладається безпосередньо на нього вимогами чинного законодавства.

Оцінюючи наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, враховуючи встановлені судом обставини неналежного виконання перевізником своїх зобов`язань за Договором перевезення та Заявки № ЗТМ-1015 в частині забезпечення збереження вантажу з моменту прийняття його до перевезення та до видачі вантажоодержувачу, з урахуванням обґрунтованості розміру збитків та недоведенням перевізником відсутності своєї вини у пошкодженні вантажу, судом встановлено наявність підстав для задоволення позову та стягнення з ТОВ "Поп Транс" на користь ТОВ "Мейнфрейт Україна" грошових коштів у сумі 20 430,00 грн.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, судові витрати згідно статті 129 ГПК України за розгляд позову підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 18 480,00 грн., суд зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 31 травня 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Мейнфрейт Україна" звернулося до Господарського суду Рівненської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Поп Транс" про відшкодування збитків. Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за Договором поставки №ДТМ-921 від 16.11.2020.

Під час розгляду справи судом встановлені обставини неналежного виконання перевізником своїх зобов`язань за Договором перевезення та Заявки № ЗТМ-1015 в частині забезпечення збереження вантажу, відтак суд прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову та стягнення з ТОВ "Поп Транс" на користь ТОВ "Мейнфрейт Україна" грошових коштів у сумі 20 430,00 грн.

Відповідно до п. 1 ч. 3 статті 123 ГПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Порядок відшкодування витрат на правничу допомогу врегульовано статтею 126 ГПК України. Так, частиною 2 цієї статті передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Як вбачається з матеріалів справи, позивача у даній справі представляла адвокат Мельніченко Алла Сергіївна, що підтверджено ордером серії АІ № 117252 про надання правничої (правової) допомоги, Договором про правову допомогу №01/19 від 23.01.2019 укладеним між ТОВ "Мейнфрейт Україна" та Адвокатським об`єднанням "Барген" (надалі - Договір), Додатковою угодою № 4 від 10.03.2021 до Договору про правову допомогу №01/2019 від 23.01.2019, Витягом з Акта приймання - передачі наданих послуг № 29 від 31.05.2021, Витягом з Акта приймання - передачі наданих послуг № 30 від 30.06.2021, Актом приймання - передачі наданих послуг № 31/1 від 13.07.2021.

Відповідно до п. 1.1. Договору, виконавець зобов`язується за запитом замовника надавати замовнику правову допомогу і юридичні послуги в обсязі та в порядку, визначеному Договором, а замовник зобов`язується оплатити за надану йому правову допомогу.

Вказаним Договором сторонами погоджено умови та порядок надання адвокатських послуг, їх вид, розмір та порядок оплати.

Згідно п. 3.1, 3.2. Договору, вартість правової допомоги та всіх послуг за Договором розраховується відповідно до обсягу часу, затраченого виконавцем на їх надання. Для розрахунку вартості правової допомоги за наданих послуг сторони використовують ставку 1 200,00 грн. без ПДВ за одну годину ефективної роботи виконавця.

Пунктом 3.4. Договору встановлено, що вартість деяких юридичних послуг є фіксованою і не залежить від часу, затраченого виконавцем на їх надання.

Додатковою угодою № 4 від 10.03.2021 до Договору про правову допомогу № 01/2019 від 23.01.2019 сторони погодили, що виконавець зобов`язується надавати замовнику правову допомогу, пов`язану з вирішенням спорів з ТОВ "Поп Транс" () у процесі виконання Договору № ДТМ-921 про надання послуг з перевезення вантажів від 16.11.2020, а замовник зобов`язується сплатити за надану йому правову допомогу.

Правова допомогу, вказана в п. 1.1. цієї Додаткової угоди, включає в себе: аналіз позовної заяви ТОВ "Поп Транс" про стягнення коштів за Договором № ДТМ-921 від 16.11.2020 та документів, доданих до позовної заяви як докази, формування правової позиції, необхідної для захисту інтересів замовника; аналіз порушень, допущених ТОВ "Поп Транс" під час виконання Договору № ДТМ-921 від 16.11.2020, формування правової позиції щодо стягнення збитків з ТОВ "Поп Транс", завданих неналежним виконанням умов Договору № ДТМ-921 від 16.11.2020, підготовка та подання позовної заяви до Господарського суду Рівненської області про відшкодування збитків; представництво інтересів замовника в судових засіданнях у господарських судах всіх інстанцій; підготовку, підписання та подання будь - яких процесуальних документів, необхідних для розгляду справи; витребування, збір та подання доказів; підготовку, підписання та подання апеляційної та / або касаційної скарги у випадку необхідності оскарження судових рішень; ознайомлення з матеріалами справ, отримання судових рішень; представництво інтересів замовника під час виконання судових рішень (п. 1.2. Додаткової угоди № 4).

Згідно п. 1.3. вказаної Додаткової угоди № 4 зміст правової допомоги та її вартість сторони узгоджують усно і в подальшому фіксують в акті приймання - передачі.

Вартість правової допомоги з представництва замовника в судових засіданнях у господарських судах всіх інстанцій є фіксованою і складає 2 000,00 грн. за участь адвоката виконавця у одному судовому засіданні не залежно від його тривалості.

Витягом з Акта приймання - передачі наданих послуг № 9 від 31.05.2021 сторони погодили, що виконавцем були надані такі послуги: проведено правовий аналіз договору № ДТМ-921 про надання послуг з перевезення вантажів від 16.11.2020, доказів, які підтверджують пошкодження вантажу, проаналізовано актуальну судову практику. Сформовано правову позицію, підготовлено та направлено до Господарського суду Рівненської області позовну заяву до ТОВ "Поп Транс" про відшкодування збитків, завданих пошкодженням вантажу при перевезенні.

Під час надання вказаних послуг АО "Барген" витрачено 7,5 год. вартістю 1 200,00 грн. 1 год., що становить 9 000,00 грн.

Витягом з Акта приймання - передачі наданих послуг № 30 від 30.06.2021 сторони погодили, що виконавцем були надані такі послуги: підготовлено та направлено до Господарського суду Рівненської області клопотання про проведення засідання в режимі відеоконференції, представлено інтереси замовника 24.06.2021 в судовому засіданні в Господарському суді Рівненської області у справі №918/426/21, підготовлено та направлено до Господарського суду Рівненської області клопотання про проведення засідання в режимі відеоконференції, підготовлено та направлено до Господарського суду Рівненської області клопотання про ознайомлення з матеріалами справи, проведено юридичний аналіз відзиву ТОВ "Поп Транс" та підготовлено відповідь на відзив у справі № 918/426/21.

Під час надання вказаних послуг АО "Барген" витрачено 4,56 год. вартістю 1 200,00 грн. 1 год. та надано 1 послугу фіксованою вартістю, всього 7 480,00 грн.

Актом приймання - передачі наданих послуг № 31/1 від 13.07.2021 сторони погодили, що виконавцем були надані такі послуги: представлено інтереси замовника 08.07.2021 в судовому засіданні в Господарському суді Рівненської області у справі №918/426/21 вартістю 2 000,00 грн.

Оплата, погоджена сторонами, була перерахована Адвокатському об`єднанню "Барген" платіжними дорученнями №6099 від 14.06.2021 в розмірі 28 400,00 грн. (цільове призначення - оплата за правові послуги з згідно акту № 29 від 31.05.2021) та №1687 від 08.07.2021 в розмірі 31 400,00 грн. (цільове призначення - оплата за правові послуги з згідно акту № 30 від 30.06.2021).

Представник відповідача, в свою чергу, заперечив проти стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі, заявленому позивачем. При цьому зазначив, що справа за клопотанням позивача розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження, тобто вона є малозначна. Крім того, вказує, що формування правової позиції та направлення позову до суду вартістю 9 000,00 грн. та клопотання про ознайомлення з матеріалами справи, про відеоконференцію та відповідь на відзив вартістю 7 480,00 грн. є явно завищеними та не підтверджено доцільність їх надання.

Також, представник відповідача звертає увагу суду на те, що позивач подавала всі клопотання за допомогою ЄЦП, участь приймав за допомогою програми EasyCon, тобто не ніс затрати на проїзд до приміщення суду, очікування тощо.

Відтак, представник відповідача просить обмежити витрати по оплаті послуг на правничу допомогу в сумі 3 000,00 грн.

Суд, розглянувши подані сторонами документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги щодо відшкодування витрат на правову допомогу, проаналізувавши вимоги чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, прийшов до наступного висновку.

За змістом статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).

Разом з тим, згідно зі статтею 15 ГПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (ст.16 ГПК України).

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п.12 ч.3 ст.2 ГПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 ГПК України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 ГПК України): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу;

3) розподіл судових витрат (стаття 129 ГПК України).

Згідно зі статтею 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до частин 1, 2 статті 126 ГПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Разом з тим, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (ч.8 ст.129 ГПК України).

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч.3 ст. 126 ГПК України).

Водночас за змістом частини 4 статті 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч.5 ст.126 ГПК України).

У розумінні положень частини 5 статті 126 ГПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині 4 статті 129 ГПК України. Разом із тим, у частині 5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Зокрема, відповідно до частини 5 статті 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною 4 статті 129 ГПК України, визначені також положеннями частин 6, 7, 9 статті 129 цього Кодексу.

Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог частини 4 статті 126 ГПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.

При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини 5-6 статті 126 ГПК України).

Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, керуючись частинами 5-7, 9 статті 129 ГПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 24.10.2019 у справі №905/1795/18.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідач заперечував проти стягнення із нього повної суми витрат на професійну правничу допомогу посилаючись, в тому числі, на їх неспівмірність.

При цьому, суд зазначає, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст.41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Враховуючи те, що предметом спору у даній справі є відшкодування збитків в розмірі 20 430,00 грн в зв`язку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за Договором перевезення №ДТМ-921 від 16.11.2020, суд вважає, що підготовка справи до розгляду в суді не вимагала значного обсягу юридичної і технічної роботи, нормативно-правове регулювання спірних правовідносин не змінювалося, справа розглядалась в порядку спрощеного позовного провадження як малозначна, проти чого позивачем не заперечувалось.

Обставини справи свідчать, що дана справа не є складною і підготовка до її розгляду не потребує аналізу великої кількості доказів, законодавства, значних затрат часу та зусиль.

Крім того, правовий аналіз Договору та доказів на підтвердження пошкодження вантажу, пошук актуальної судової практики та підготовка позовної заяви (згідно витягу з Акту №29 від 31.05.2021 витрачено 7,5 годин), аналіз відзиву та підготовка відповіді на відзив (згідно витягу з акту № 30 від 30.06.2021 витрачено 3 годин) не відповідає критеріям обґрунтованості та пропорційності до предмета спору з урахуванням ціни позову у розумінні приписів частини 5 статті 129 ГПК України з огляду на вимоги, які ставляться до адвоката, а саме, наявності у такої особи повної вищої юридичної освіти, стажу роботи в галузі права, у зв`язку з чим такі дії не вимагали значного обсягу юридичної і технічної роботи чи застосування спеціальних професійних навиків з правових питань. При цьому, в самій позовній заяві відсутнє посилання на судову практику.

Також суд вважає завищеним гонорар за участь представника в судових засіданнях 2 000,00 грн. за 1 засідання, оскільки адвокат брала участь у 3 судових засіданнях в режимі відеоконференції поза межами суду, що не вимагало будь - яких додаткових затрат.

Суд бере до уваги, що дана справа була розглянута на підставі наданих сторонами документів та не потребувала додаткових заходів зі збирання доказів, допиту свідків тощо.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що розмір витрат на професійну правничу допомогу не є співмірним зі складністю справи, ціною позову та виконаними адвокатом роботами, наданими послугами, витраченим часом та обсягом наданих послуг, вони не відповідають критеріям розумності, справедливості, неминучості та становлять надмірний тягар для відповідача.

Відтак, враховуючи заперечення відповідача щодо розміру витрат на правничу допомогу, з огляду на спірні правовідносини, ціну позову, рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у даній справі, обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду документів, їх значення для вирішення спору, та беручи до уваги те, що стягнення з відповідача витрат у заявленій сумі (18 480,00 грн.) буде суперечити принципу розподілу таких витрат, суд приходить до висновку про наявність підстав для зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу до 7 000, 00 грн.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 76-79, 91, 120, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Поп Транс" (33024, м. Рівне, вул. Соборна, 420, оф. 24, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Мейнфрейт Україна" (04212, м. Київ, вул. Тимошенка Маршала, 21, корпус 12А, офіс 209, ) збитки в розмірі 20 430,00 (двадцять тисяч чотириста тридцять грн. 00 коп..) грн., 2 270,00 (дві тисячі двісті сімдесят грн. 00 коп.) грн. судового збору та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7 000,00 (сім тисяч грн. 00 коп.) грн.

3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Згідно підпункту 17.5 пункту 17 Перехідних Положень ГПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 22.07.2021.

Суддя А.М. Горплюк