ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.07.2021 Справа № 917/855/21

Господарський суд Полтавської області у складі судді Сіроша Д. М., за участю секретаря судового засідання Мусійченко Т. С., розглянув у порядку загального позовного провадження справу за позовом

Селянського (фермерського) господарства "Грущенко"

до Глобинської міської ради Полтавської області

про визнання права постійного користування земельною ділянкою

за участю представників сторін:

від позивача: Пінчук В. Г. - заступник голови СФГ

від відповідача: не з`явився

Обставини справи: Селянське (фермерське) господарство "Грущенко" звернулося з позовом до Глобинської міської ради Полтавської області про визнання за селянським фермерським господарством права постійного користування на земельну ділянку площею 20,000, кадастровий номер :00:004:2069, розташовану на території Глобинської міської ради Кременчуцького району Полтавської області.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що рішенням Глобинської районної ради Полтавської області від 07.04.1995 засновнику СФГ «Грущенко» передано у постійне користування земельні ділянки загальною площею 50,3 га на території Глобинської міської ради з цільовим призначенням: «для ведення селянського (фермерського) господарства, що підтверджується державним актом на право постійного користування землею серії ПЛ-83 від 13.07.1995. У відповідь на звернення позивача з заявою від 21.12.2020 про проведення державної реєстрації права на постійне користування земельною ділянкою кадастровий номер :00:004:2069 державним реєстратором Стрілець В. І. відмовлено. Позивач вважає, що з 24.12.2020 відбулось порушення права селянського-фермерського господарства "Грущенко" на постійне користування зазначеною земельною ділянкою.

02.07.2021 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вх. № 7240).

05.07.2021 від відповідача надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника. Також, просить суд не брати до уваги під час розгляду справи заперечення, викладені у відзиві на позовну заяву від 30.06.2021. Заперечень по суті позову не має.

Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 07.06.2021 суд прийняв позовну заяву до розгляду і відкрив провадження у справі, постановив справу розглядати у порядку загального позовного провадження, призначив підготовче засідання у справі на 11:00 05.07.2021.

Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 05.07.2021.суд закрив підготовче провадження у справі 917/855/21, призначив справу до судового розгляду по суті в засіданні суду на 14:00 27.07.2021.

Відповідно до статті 219 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів.

У судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення та повідомлено про термін виготовлення повного рішення.

Розглянувши матеріали справи, суд

ВСТАНОВИВ:

05.07.2021 створено Селянське (фермерське) господарство «Грущенко».

Засновником СФГ «Грущенко» є фізична особа ОСОБА_1 , який виконував обов`язки голови до 05.03.2019.

Відповідно до рішення Глобинської районної ради Полтавської області від 07.04.1995 засновнику СФГ «Грущенко» передано у постійне користування земельні ділянки загальною площею 50,3 га на території Глобинської міської ради з цільовим призначенням: «для ведення селянського (фермерського) господарства, що підтверджується державним актом на право постійного користування землею серії ПЛ -83 від 13.07.1995.

В процесі господарської діяльності СФГ «Грущенко» частина наданої у постійне користування земельної ділянки розпайована між членами фермерського господарства та приватизована з реєстрацією права приватної власності.

Станом на час звернення до суду з цим позовом та на час розгляду справи в постійному користуванні СФГ перебуває земельна ділянка площею 20,0 га з цільовим призначенням 01.02 - «Для ведення фермерського господарства», кадастровий № :00:004:2069.

На підставі наказу № 3972-СГ від 04.06.2018 передано Глобинській міській територіальній громаді, в особі Глобинської міської ради, у комунальну власність земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, які розташовані за межами населених пунктів на території Глобинського району Глобинської міської ради, згідно з актом приймання - передачі.

Рішенням Глобинської міської ради № 781 від 25.062020 вирішено зареєструвати право комунальної власності на земельну ділянку площею 20,0000 га, кадастровий номер :00:004:2069 з цільовим призначенням згідно КВЦПЗ-К 16.00 землі запасу.

21.12.2020 ОСОБА_1 звернувся до державного реєстратора із заявою з метою проведення державної реєстрації права на постійне користування земельною ділянкою кадастровий номер :00:004:2069.

Рішенням № 55911616 від 24.12.2020 державний реєстратор Стрілець Валентина Іванівна відмовила у державній реєстрації права на постійне користування земельною ділянкою кадастровий номер :00:004:2069 за СФГ, з тих підстав, що подані документи не відповідають вимогам, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують, земельна ділянка зареєстрована за Глобинською міською радою з цільовим призначенням землі запасу, яка утворилася в результаті поділу згідно з рішенням № 28 від 25.06.2020. Земельна ділянка передана по наказу № 3972 від 04.06.2018 без обтяження на право постійного користування.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням правових підстав позову, суд виходив з наступного.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України та абзацу 2 частини 2 статті 20 Господарського кодексу України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання наявності чи відсутності права.

Згідно з приписами статті 396 Цивільного кодексу України особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу.

Статтею 152 Земельного кодексу України передбачено, що захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання прав. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю.

Відповідно до частини 1 статті 13 та частини 1 статті 14 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.

Предметом позову у цій справі є визнання за СФГ «Грущенко» права постійного користування земельною ділянкою площею 20,00 га в межах згідно з планом, розташованою на території Глобинської ОТГ Кременчуцького району, Полтавської області, призначеної для ведення селянського (фермерського) господарства, яка була надана СФГ «Грущенко», відповідно до Державного акту на право постійного користування землею серія ПЛ-83 від 14.07.1995 на підставі рішення четвертої сесії двадцять другого скликання Глобинської районної ради від 07.04.1995.

За змістом статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина 1 статті 16 цього Кодексу).

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів: предмета і підстави позову.

Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою позову - факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу. При цьому особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. У свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах, і у разі встановлення порушеного права з`ясувати, чи буде воно відновлено у заявлений спосіб.

У Рішенні Конституційного Суду України від 01.12.2004 № 18-рп/2004 (справа про охоронюваний законом інтерес) надано офіційне тлумачення поняття "охоронюваний законом інтерес" як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовленого загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкованого у суб`єктивному праві простого легітимного дозволу, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

У cтатті 4 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно зі статтею 45 Господарського процесуального кодексу України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені у статті 4 цього Кодексу. Позивачами є особи, які подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Відповідачами є особи, яким пред`явлено позовну вимогу.

Відповідач має бути такою юридичною чи фізичною особою, за рахунок якої, в принципі, можливо було би задовольнити позовні вимоги. Тобто сторонами у судовому процесі є суб`єкти матеріально-правових відносин, які виступають на захист своїх інтересів і на яких поширюється законна сила судового рішення.

Під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин і забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначено як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату.

Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинено порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

З урахуванням наведених законодавчих норм завданням суду при здійсненні правосуддя є забезпечення, зокрема, захисту прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави.

Отже, захисту підлягає наявне законне порушене право (інтерес) особи, яка звернулася за таким захистом до суду.

Встановивши наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і, відповідно, ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачеві у захисті.

За змістом частини 1 статті 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Під час вирішення цього спору суд не встановив порушення права позивача щодо постійного користування спірною земельною ділянкою зі сторони відповідача - Глобинської міської ради Полтавської області.

Передача у комунальну власність спірної земельної ділянки не впливає на право користування позивача зазначеною земельною ділянкою, актів, які б порушували право позивача, відповідач, у межах наданих йому Законом повноважень не ухвалював.

Разом з тим, з огляду на положення частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України, пункту "а" частини 3 статті 152 Земельного кодексу України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання прав.

Водночас визнання права можливе у разі виникнення спору щодо його належності між особою, яка вважає право порушеним, та іншою особою, яка претендує на відповідний титул. Такий спосіб захисту прав може бути застосований за наявності спору про право.

З матеріалів справи не вбачається, що між позивачем і відповідачем є спір щодо того, кому із них належить право постійного користування спірною земельною ділянкою.

Відповідач у листі від 05.07.2021 (вх. № 7278) зазначив, що заперечень по суті спору не має. Тобто, відповідач не оспорює право постійного користування позивача земельною ділянкою з кадастровим номером :00:004:2069.

Отже, за відсутності у цьому випадку встановленого судом факту порушення права позивача щодо постійного користування спірною земельною ділянкою зі сторони відповідача та за відсутності спору про право, хоча і за наявності заперечень, які стосуються процедури оформлення землі (зокрема зі сторони Державного реєстратора) позов Селянського (фермерського) господарства "Грущенко" до Глобинської міської ради Полтавської області про визнання права постійного користування земельною ділянкою про визнання права постійного користування земельною ділянкою не може бути задоволено, тому саме з наведених підстав у позові необхідно відмовити.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові КГС ВС від 11.02.2020 у справі № 923/364/19.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Керуючись статтями 129, 236 - 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

В позові відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення. Відповідно до пункту 17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України, апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне рішення складено 28.07.2021

Суддя Д. М. Сірош