ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" липня 2021 р.м. ХарківСправа № 922/2081/21

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Аріт К.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Арсенал Страхування", м.Київ
до Товариства з додатковою відповідальністю "Міжнародна страхова компанія", м.Харків
про стягнення 75735,62 грн.
без виклику учасників справи

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Арсенал Страхування" звернувся до господарського суду Харківської області з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю "Міжнародна страхова компанія" про стягнення 75735,62 грн. страхового відшкодування.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 02.06.2021 року відкрито провадження у справі №922/2081/21 в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Судом встановлено, що ухвала суду отримана відповідачем 07.06.21, що підтверджується поштовим повідомленням.

Однак, відповідач своїми процесуальними правами не скористався, клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін до суду не подав, відзив на позов не надав.

Частиною 4 статті 13 ГПК України закріплено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

При цьому, за висновками суду, в матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

11.09.2020 року між ПрАТ СК АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ (позивачем) та ОСОБА_1 (постраждалим у ДТП) було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту №2385/20-Т/зп18, згідно з яким ПрАТ СК АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ взяло на себе зобов`язання компенсувати будь-яке пошкодження або знищення автомобіля марки BMW Х5 д.н.з. НОМЕР_1 , його окремих складових частин чи додаткового обладнання внаслідок ДТП.

16.12.2020 року в м.Києві, на вул.Полярній, буд.12А, сталася ДТП за участю автомобіля Hyundai Elantra д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля марки BMW Х5 д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 .

Дана ДТП сталася в результаті порушення ГІДР водієм Hyundai Elantra д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_2 , що підтверджується Постановою Оболонського районного суду м.Києва від 05.01.2021 року по справі №756/16722/20.

Внаслідок даної ДТП транспортному засобу марки BMW Х5 д.н.з. НОМЕР_1 були спричинені механічні пошкодження, а його власнику завданий матеріальний збиток.

Розмір відновлювального ремонту відповідно до Рахунок-фактури №АС-00005316 від 30.12.2020 року ФОП Антонюк В.С. та Рахунку №DBL00002248 від 17.12.2020 року ТОВ "АВТ Баварія Київ" склав 75735,62 грн.

Відповідно до умов договору страхування, розрахунків суми страхового відшкодування, страхових актів №006.03063620-1 від 06.01.21, №006.03063620-2 від 30.04.21, Рахунку-фактури №АС-00005316 від 30.12.20 ФОП Антонюк В.С., Рахунку №DBL00002248 від 17.12.20 TOB "АВТ Баварія Київ", позивачем було сплачено страхове відшкодування в розмірі 75735,62 грн.

Оскільки цивільно-правова відповідальність водія винного у ДТП автомобіля «Hyundai Elantra» д.н.з. НОМЕР_2 застрахована у ТДВ "Міжнародна СК" - відповідача (Поліс №АР- 5210031), ПрАТ «СК «АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ» має право зворотної вимоги до зазначеного товариства.

Полісом №АР-5210031 передбачено ліміт відповідальності 130000,00 грн., франшизу в розмірі 0,00 грн.

Позивачем направлено відповідачу претензію (а.с.38), яка залишена без задоволення.

Зазначене стало підставою для звернення до суду.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Статтею 1166 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) встановлено, що шкода, завдана майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ч.ч.1,2 ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п.1 ч.1 ст.1188 ЦК України).

Судом встановлено, що позивач є страховиком постраждалого у ДТП, а відповідач - винного у ДТП.

Згідно з умовами договору страхування позивач сплатив Страхувальнику - потерпілому у ДТП суму страхового відшкодування в розмірі 75735,62 грн. Виплата страхового відшкодування була здійснена у відповідності до ст.25 Закону України «Про страхування» на підставі Звіту про результати огляду місця ДТП (заяви Страхувальника про настання страхового випадку), страхового акту.

Факт зазначеної виплати підтверджується платіжними дорученнями (а.с.36-37).

Цивільно-правова відповідальність винного у ДТП на час ДТП була застрахована у відповідача згідно з полісом (а.с.9).

Відповідно до ч.ч.16,17 ст.9 Закону України «Про страхування» страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник. Непрямі збитки вважаються застрахованими, якщо це передбачено договором страхування. У разі коли страхова сума становить певну частку вартості застрахованого предмета договору страхування, страхове відшкодування виплачується у такій же частці від визначених по страховій події збитків, якщо інше не передбачено умовами страхування.

Здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком (ч.1 ст.25 Закону України «Про страхування»).

Згідно з ч.2 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений у випадках, встановлених законом.

Відповідно до ст.993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Аналогічне положення міститься у ст.27 Закону України «Про страхування».

У таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика (суброгація). При суброгації нового зобов`язання з відшкодування збитків не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: потерпілий (страхувальник) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Отже, страховик виступає замість потерпілого в деліктному зобов`язанні.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Новий кредитор набуває прав та обов`язків свого попередника.

Таким чином, заміною кредитора деліктне зобов`язання не припиняється, оскільки відповідальна за спричинену шкоду особа свій обов`язок з відшкодування шкоди не виконала.

Згідно зі ст.1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

За правилом п.1 ч.2 ст.22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

При застосуванні наведених норм права підлягає врахуванню правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц, провадження № 14-176цс18 (пункти 68-70): стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону № 1961-IV, з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом №1961-IV порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 зазначеного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.

Отже, відносини між сторонами у цій справі регулюються правилами ст.993 ЦК України та ст.27 Закону України «Про страхування». Позивач як страховик потерпілої особи виконав свої зобов`язання за договором добровільного страхування відповідно до умов, визначених у ньому, здійснивши відшкодування завданих збитків у повному обсязі.

У зв`язку з виплатою позивачем страхового відшкодування до нього перейшло право вимоги до завдавача шкоди в деліктному зобов`язанні в межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування, тобто відбулася заміна кредитора у деліктних відносинах, що виникли у зв`язку із завданням шкоди, в порядку суброгації.

Відносини між громадянином, винним у ДТП та його страховиком - відповідачем регулюються умовами, визначеними у договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та Законом № 1961-IV.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону №1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Судом встановлено, що відповідач не виплатив позивачу страхове відшкодування в розмірі ліміту відповідальності, зазначеному у страховому полісі.

У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі №6-691цс15 наведено правовий висновок про те, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Таким чином, у справі, яка розглядається, правильним є висновок, що до позивача як страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором добровільного страхування, у межах фактичних витрат перейшло право вимоги до страховика винної у ДТП особи в розмірі ліміту відповідальності, зазначеному у страховому полісі, а до відповідача після такої виплати перейде право вимоги до особи, винної у ДТП.

Відповідно до ч.1 ст.528 ЦК України виконання обов`язку може бути покладено боржником на іншу особу, якщо з умов договору, вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства або суті зобов`язання не випливає обов`язок боржника виконати зобов`язання особисто. У цьому разі кредитор зобов`язаний прийняти виконання, запропоноване за боржника іншою особою.

Таким чином, з моменту виплати страхового відшкодування у позивача виникло право вимоги до відповідача по відшкодуванню спричиненого збитку в межах ліміту відповідальності страховика. До суду не надано доказів, що заявлена позивачем сума перевищує зазначений ліміт.

Розмір страхового відшкодування в сумі 75735,62 грн. підтверджується матеріалами справи (а.с.25-37), відповідачем позовні вимоги не спростовані, доказів оплати до суду не надано.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги є правомірними, обґрунтованими, підтверджуються матеріалами справи, отже підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, встановивши сторону, з вини якої справу було доведено до суду, суд керується ст.129 ГПК України, відповідно до яких, судовий збір покладається на відповідача, з вини якого виник спір.

Щодо витрат на правничу допомогу суд зазначає наступне.

У попередньому розрахунку судових витрат позивачем зазначені зокрема витрати на правову допомогу у розмірі 10000,00 грн.

Представником Позивача є адвокат Данилов А.Г. на підставі договору про надання правничої (правової) допомоги №110119 від 11.01.2019 року та ордеру ЗП№70259.

Відповідно до Акту виконаних робіт №922/2081/21 від 09.06.2021 року гонорар адвоката складається з суми вартості послуг, тарифи яких узгодженні сторонами та зазначені в акті виконаних робіт, та складають 5000,00 грн..

10.06.2021 року Позивач здійснив оплату за послуги надані ПРАТ "СК "Арсенал Страхування" за договором про надання правничої (правової) допомоги № 110119 від 11.01.2019 року, на підставі виставленого рахунку № 922/2081/21 від 09.06.21 року в порядку та в сумі визначених Договором №110119 від 11.01.2019 року, що підтверджується оригіналом платіжного доручення №31727344 від 10.06.2021 року.

Відповідно до ст.123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст.126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч.8 ст.129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Відповідно до позиції, викладеній у додатковій Постанові Верховного Суду України від 19.02.20р. у справі №755/9215/15-ц «Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини». Згідно правових висновків, викладених у постанові Верховного Суду України від 28.12.2020р. у справі 640/18402/19, розмір гонорару адвоката, встановлений сторонами договору у фіксованому розмірі не залежить від обсягу послуг та часу витраченого представником Позивача, а отже є визначеним.

Враховуючи те, що судові дебати по справі ще не відбулися та те, що правнича допомога була сплачена після подачі позовної заяви, що фізично не дало можливості долучити докази понесених витрат до матеріалів позовної заяви, відповідно до Акту виконаних робіт (Рахунку) вартість допомоги на стадії розгляду справи в суді першої інстанції склала 5000,00 грн.

На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу позивач 22.06.2021 року надав до суду відповідні докази (вх.№14614): договір про надання правничої допомоги, рахунок, платіжне доручення, акт виконаних робіт.

Отже, позивачем надані до суду належні докази на підтвердження виконання наданих послуг з правничої допомоги в розмірі 5000,00 грн.

Відповідачем до суду клопотання про зменшення даних витрат не подано.

З урахуванням повного задоволення позовних вимог, судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн. покладаються на відповідача.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, статтями 1, 2, 5, 7, 11, 13, 14, 15, 42, 46, 73, 74, 76-80, 86, 123, 126, 129, 236, 238, 247, 251, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю "Міжнародна страхова компанія" (адреса: 61001, м.Харків, просп.Гагаріна, буд.41/2, корп.8, офіс 1-12; ) на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Арсенал Страхування" (адреса: 03056, м.Київ, вул.Борщагівська, б.154; ; ІBAN НОМЕР_3 в AT «ОТР Банк») 75735,62 грн. боргу, 2270,00 грн. судового збору, 5000,00 грн. витрат на правничу допомогу.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення Господарського суду Харківської області може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги в порядку, встановленому статтями 254, 256 - 259 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено "29" липня 2021 р.

Суддя К.В. Аріт