ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.07.2021 Справа № 917/699/21

Господарський суд Полтавської області у складі судді Тимощенко О.М., при секретарі судового засіданні Отюговій О.І., розглянувши справу № 917/699/21

за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Ардор - Трейд" вул. Широка 111, м. Кам`янське, Дніпропетровська область,51901

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Мейкор" вул. Котляревського 3, м. Полтава, Полтавська область,36020

про стягнення 52 830,87 грн. заборгованості

Без виклику учасників справи

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду Полтавської області 06.05.2021 року надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Ардор - Трейд" до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Мейкор" про стягнення 52 830,87 грн. заборгованості.

В обґрунтування позову позивач посилається на нездійснення відповідачем розрахунків за отриманий товар на підставі договору поставки №02-410 А від 25.08.2020 року.

Ухвалою від 07.05.2021 року суд прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі № 917/699/21 в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання). Встановив відповідачу строк для подання відзиву на позов з урахуванням вимог ст. 165 ГПК України протягом 15 днів з дня отримання ухвали; після отримання від позивача відповіді на відзив - подати до суду заперечення в строк 5 днів з дня отримання такої відповіді від позивача з урахуванням вимог ст.167,184 ГПК України. Встановив позивачу строк для подання відповіді на відзив з урахуванням вимог ст. 166 ГПК України - 5 днів з моменту отримання від відповідача відзиву на позов.

Відповідно до ч. 5 ст. 252 ГПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.

Учасники справи були належним чином повідомлені про розгляд справи (поштові повідомлення про вручення ухвали наявні у матеріалах справи).

09.06.2021 року від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву. В поданому відзиві відповідач вказує на те, що позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість за поставлений товар за договором в сумі 48 811,60 грн., однак станом на 09.06.2021 року відповідач з метою виконання договірних зобов`язань ще здійснив платежі в рахунок погашення заборгованості за договором в загальному розмірі 17000,00 грн. (платіжні доручення №1683 від 13.04.2021 року на суму 3000,00 грн., №1698 від 20.04.2021 року на суму 1000,00 грн., №1705 від 22.04.2021 року на суму 1000,00 грн., №1728 від 11.05.2021 року на суму 3000,00 грн., №1689 від 18.05.2021 року на суму 3000,00 грн., №1700 від 21.05.2021 року на суму 3000,00 грн., №1736 від 07.06.2021 року на суму 3000,00 грн. Отже, сума основного боргу станом на 09.06.2021, за даними відповідача, становить 31 811,64 грн. Щодо стягнення 3% річних відповідач надає свій контр розрахунок згідно якого 3% річних складають 1004,47 грн.

Одночасно відповідач просить суд стягнути з позивача понесені ним судові витрати у розмірі 3000,00 грн., а саме витрати на правничу допомогу.

24.06.2021 року від позивача до суду надійшла відповідь на відзив на позовну заяву. В поданій відповіді відповідач вказує на те, що відповідач з 13.04.2021 року по 07.06.2021 року здійснив оплату грошових коштів на загальну суму 17 000,00 грн., однак оплати на загальну суму 12000,00 грн. відповідач здійснив після 07.05.2021 року, тобто після відкриття провадження у даній справі. У зв`язку з цим заперечення відповідача щодо 3% річних та зменшення їх розміру є безпідставними та просить суд позовні вимоги викладені в позовній заяві задовольнити в повному обсязі. Стосовно стягнення витрат на послуги адвоката позивач вказує на те, що понесені відповідачем витрати на послуги адвоката є безпідставними та необґрунтованими, оскільки судовий процес у даній справі розпочато у зв`язку з порушенням саме відповідачем договірних зобов`язань в частині розрахунків за отриманий товар.

30.06.2021 року від позивача до суду надійшла заява про збільшення розміру позовних вимог, в якій позивач просить суд стягнути з відповідача 67 474,35 грн. заборгованості за договором поставки №02-410 А від 25.08.2020 року, яка складається з: 48 811,00 грн. основного боргу, 3000,00 грн. інфляційних, 1019,27 грн. 3% річних та 14 643,48 грн. 30% штрафу за прострочу оплати товару на строк більше 60 календарних днів.

Пунктом 2 частини 2 статті 46 Господарського процесуального кодексу України визначено, що позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

З аналізу наведеної норми вбачається, що позивач може реалізувати своє право на збільшення розміру позовних вимог лише до початку розгляду справи по суті.

Частиною 2 статті 252 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться

Згідно ч. 3 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Провадження у даній справі було відкрите 07.05.2021 року - дата ухвали про відкриття провадження у справі.

Як вбачається із конверту, в якому до суду надійшла заява позивача про збільшення розміру позовних вимог, остання була здана до установи поштового зв`язку 22.06.2021 року, тобто позивачем подано відповідну заяву з пропуском встановленого Господарським процесуальним кодексом України строку (пропуском тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі).

За приписами статті 118 Господарського процесуального кодексу України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Оскільки позивачем не наведено жодних поважних причин пропуску встановленого Господарським процесуальним кодексом України строку на вчинення такої процесуальної дії як збільшення розміру позовних вимог, а також не заявлено клопотання про поновлення такого строку, заява відповідача про збільшення розміру позовних вимог залишається судом без розгляду.

У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення (ч. 4 ст. 240 ГПК України).

Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (ч. 5 ст. 240 ГПК України).

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши подані докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд встановив наступне.

25.08.2020 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Ардор-Трейд" (позивач, постачальник) та Товариства з обмеженою відповідальністю "Мейкор" (відповідач, покупець) укладено договір поставки №02-410 А (далі - Договір) ( арк. с. 24-25).

Умовами даного договору сторони погодили наступне:

- постачальник зобов`язується поставити, а покупець зобов`язується прийняти і оплатити на умовах цього договору продукцію (далі - товар), кількість, асортимент і ціна якої зазначені в специфікаціях або накладних, які є невід`ємною частиною цього договору (п. 1.1. Договору);

- постачальник постачає товар у кількості і асортименті, оговореному в специфікаціях або заявках, окремими партіями, згідно заявок Покупця, протягом 5 днів з моменту формування заявки (п. 3.1. Договору);

- визначення обсягів поставки здійснюється на підставі заявки покупця , затвердженої постачальником. Заявка надається покупцем постачальнику по факсу, або засобами електронного листування, по телефону, або у інший спосіб. В заявці вказуються умови поставки товару (п. 3.2. Договору);

- перехід права власності на товар здійснюється в момент передачі товару (п. 3.3. Договору);

- загальна сума договору орієнтовно становить 150000,00 грн. в т.ч. ПДВ. Загальна сума договору складається із загальної суми всіх видаткових накладних. - або шляхом 100% попередньої оплати вартості партії товару; - або з відстроченням платежу до 14 календарних днів з моменту поставки товару (п. 4.1. Договору);

- моментом оплати вважається надходження грошових коштів на рахунок постачальника. В платіжних дорученнях покупець повинен обов`язково вказувати номер договору, дату його підписання, призначення платежу. За наявності заборгованості у покупця за даним договором продавець зараховує кошти, що надійшли від Покупця, як погашення заборгованості за товар поставлений в минулі періоди по даному договору, незалежного від вказаного в платіжному дорученні призначенні платежу (п. 4.3. Договору);

- у випадку прострочення оплати товару з вини покупця, покупець зобов`язаний сплатити постачальнику суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, 24 відсотків річних від простроченої суми, а також пеню в розмірі подвійної облікової вставки НБУ, яка діє в період прострочи від суми неоплаченого товару за кожен день прострочи. У випадку прострочки оплати товару на строк більше 60 календарних днів покупець зобов`язаний також сплатити постачальнику штраф в розмірі 30 відсотків від вартості товару. У випадку не підписання акту зазначеного п. 4.6. цього Договору покупець сплачує постачальнику штраф у розмірі 5 відсотків від суми неоплаченої заборгованості зазначеної у акті звіряння взаєморозрахунків (п. 5.2. Договору);

- даний договір набуває чинності з дати підписання сторонами і діє до 31.12.2020 року (включно), а в частині виконання зобов`язань до повного їх виконання сторонами (п. 7.1. Договору).

На виконання умов договору 08.09.2020 року та 18.09.2020 року позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 102 311,60 грн., що підтверджується двостороннє підписаними видатковими накладними №202-005420 від 08.09.2020 року,№202-005693 від 18.09.2020 року та довіреністю №2 від 25.08.2020 року виданою відповідачем на отримання товарно-матеріальних цінностей по господарським операціям з позивачем, строк дії довіреності до 31.12.2020 року (арк. с. 26-28).

Відповідач взяті на себе зобов`язання щодо оплати поставленого за Договором товару здійснив частково в сумі 53 500,00 грн. і за ним рахується заборгованість в сумі 48 811,60 грн.

Заборгованість в сумі 48 811,60 грн. також підтверджується підписаним між сторонами актом звірки взаємних розрахунків станом на 30.03.2021 року (арк. с. 29).

Позивачем на адресу відповідача було направлено претензію від 12.04.2021 року за вих. №5 про погашення існуючої заборгованості за договором поставки (арк. с. 31-32). Однак повну оплату отриманого за договором товару відповідач так і не здійснив.

Наявність заборгованості за поставлений товар стала підставою для звернення позивача з позовом до суду про стягнення з відповідача 52 830,87 грн. заборгованості, що виникла внаслідок неналежного виконання останнім умов укладеного між сторонами Договору поставки №02-410 А від 25.08.2020 року, з яких: 48 811,60 грн. основний борг, 3000,00 грн. інфляційні втрати та 1 019,27 грн. 3% річних.

На підтвердження обґрунтованості позовних вимог позивач надав наступні докази: завірену копію Договору поставки №02-410 А від 25.08.2020 року, завірені копії видаткових накладних №202-005420 від 08.09.2020 року,№202-005693 від 18.09.2020 року; завірену копію довіреності №2 від 25.08.2020 року; завірену копію претензії від 12.04.2021 року за вих. №5; банківську виписку; завірену копію акту звіряння; довідку №1 від 27.04.2021 року; розрахунок суми позову, інфляційних, 3%річних; витяг з ЄДР.

При прийнятті рішення суд керувався наступним.

Згідно із ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. У відповідності до вимог ст. ст. 525, ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватися належним чином та в установлений строк, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Статтею 193 Господарського України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом.

Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем Договору, суд прийшов до висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором поставки, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання, в тому числі Глави 54 Цивільного кодексу України.

Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов`язань, а саме майново-господарських зобов`язань згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 статті 265 Господарського кодексу України визначено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у обумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частинами 1, 2 ст. 712 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною першою ст. 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу України та ст. 202 Господарського кодексу України господарське зобов`язання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 Цивільного кодексу України).

Як вбачається з матеріалів справи, позивач належним чином виконав зобов`язання за вищезазначеним Договором щодо здійснення ним поставки товару в загальній сумі 102 311,60 грн.

Судом встановлено, що на момент винесення рішення у даній справі відповідач свої зобов`язання за договором виконав частково, сплативши заборгованість в загальній сумі 70500,00 грн.

Станом на день складання позовної заяви за даними позивача заборгованість відповідача становила 48 811,60 грн. Позовна заява датована позивачем 28.04.2021 р., на адресу суду позовна заява направлена засобами поштового зв`язку 29.04.2021 року, про що свідчить дата на конверті в якому позовна заява надійшла до суду.

Проте судом встановлено, що відповідачем 13.04.2021 року, 20.04.2021 року та 22.04.2021 року (до звернення позивача до суду з даним позовом) було частково оплачено заборгованість по договору в загальній на сумі 5000,00 грн., що підтверджується платіжними дорученнями 1683 від 13.04.2021 року на суму 3000,00 грн., №1698 від 20.04.2021 року на суму 1000,00 грн., №1705 від 22.04.2021 року на суму 1000,00 грн.

Отже, відповідач до звернення позивача з позовом до суду частково оплатив заборгованість на суму 5000,00 грн.

Таким чином, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення заборгованості у розмірі 5000,00 грн. є необґрунтованими і не підлягають задоволенню судом.

Також судом встановлено, що відповідачем 11.05.2021 року, 18.05.2021 року, 21.05.2021 року та 07.06.2021 року (після відкриття провадження у даній справі) частково оплачено заборгованість по договору в загальній на суму 12 000,00 грн., що підтверджується платіжними дорученнями №1728 від 11.05.2021 року на суму 3000,00 грн., №1689 від 18.05.2021 року на суму 3000,00 грн., №1700 від 21.05.2021 року на суму 3000,00 грн., №1736 від 07.06.2021 року на суму 3000,00 грн.

Таким чином, відповідач заборгованість в сумі 12 000,00 грн. оплатив після відкриття провадження у даній справі.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Отже, в частині позовних вимог щодо стягнення 12 000,00 грн. основного боргу між сторонами відсутній предмет спору, що є підставою для закриття провадження у справі в цій частині вимог відповідно до п. 2 ст. 231 ГПК України.

Позовні вимоги в частині стягнення 31 811,60 грн. основного боргу, є правомірними, обґрунтованими, визнаються в цій частині відповідачем та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 610, ст. 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлений інший розмір процентів.

На підставі вищевикладеного позивачем заявлено до стягнення з відповідача: 1 019,27 грн. 3% річних та 3000,00 грн. інфляційних (розрахунки арк. с. 7-14).

Перевіряючи розмір заявлених позивачем до стягнення 3% судом враховано наступне.

За період з 23.03.2021 року -27.04.2021 року позивачем нараховано відповідачу 3% річних на заборгованість в сумі 48 811,60 грн., тоді як судом встановлено, що відповідачем 13.04.2021 року, 20.04.2021 року та 22.04.2021 року (до звернення позивача до суду з даним позовом) було частково оплачено заборгованість по договору в загальній на сумі 5000,00 грн. Зазначені оплати не враховані позивачем при обрахунку 3% річних за період з 23.03.2021 року - 27.04.2021 року.

З урахуванням вищевикладеного за перерахунком, здійсненим судом за допомогою калькулятору "ЛІГА: ЗАКОН ЕЛІТ 9.1.3" до стягнення підлягає 3% річних в сумі 1014,43 грн.

Здійснивши перевірку наданого позивачем розрахунку позовних вимог щодо стягнення з відповідача 3000,00 грн. інфляційних нарахувань за період з 03.10.2020 року по 23.03.2021 року на заборгованість в сумі 48811,60 грн., суд дійшов висновку, що вимоги позивача є правомірними, а тому підлягають задоволенню.

Згідно із ч.2-3 ст.13 ГПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Судом досліджено всі докази, наявні у матеріалах справи.

Відповідно до ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст.77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч.1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Допустимих доказів в спростування вищевикладеного чи будь-яких обґрунтованих заперечень по суті спору відповідач суду не надав.

Отже, з аналізу наведених норм права та поданих доказів, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 31 811,60 грн. основного боргу, 1 014,43 грн. 3% річних, 3000,00 грн. інфляційних, підтверджені документально та нормами матеріального права а тому підлягають задоволенню.

У відповідності до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача пропорційно розміру задоволених вимог.

Судові витрати в частині суми основного боргу 12 000,00 грн., по якій судом закрито провадження у справі на підставі п. 2 ст. 231 ГПК України в сумі 515,61 грн. підлягають поверненню позивачу з Державного бюджету України відповідно до приписів п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" після надходження від позивача до суду відповідного клопотання.

Зазначена правова позиція викладена також в постанові Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 19.02.2020 року в справі № 903/181/19.

Крім того, відповідачем заявлено до стягнення понесені ним витрати на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 3 000, 00 грн.

Відповідно до ст. 126 ГПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

На підтвердження факту понесення відповідачем судових витрат на професійну правничу допомогу відповідач надав: договір про надання правничої допомоги №19/21 від 08.06.2021 року укладений між позивачем (клієнтом) та адвокатом Роменською Таїсією Валеріївною; акт приймання-передачі наданих послуг від 08.06.2021 року; свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю; квитанцію №19/21 від 08.06.2021 року про сплату 3000,00 грн.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити із критерію реальності понесення адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України").

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Оскільки позовні вимоги задоволені судом частково, то витрати на правову допомогу на підставі ст. 129 ГПК України підлягають відшкодуванню відповідачу за рахунок позивача частково пропорційно розміру позовних вимог, в частині яких в позові відмовлено судом - в сумі - 284,20 грн.

Керуючись статтями 126,129,231,232-233,237-238,240 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. В частині стягнення12 000,00 грн. основного боргу - закрити провадження у зв`язку з відсутністю предмету спору.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Мейкор" (вул. Котляревського 3, м. Полтава, Полтавська область,36020, ідентифікаційний код 39798952) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Ардор - Трейд" (вул. Широка 111, м. Кам`янське, Дніпропетровська область,51901, ідентифікаційний код 41558784) 31 811,60 грн. основного боргу, 1 014,43 грн. 3% річних, 3000,00 грн. інфляційних та 1 539,35 грн. витрат по сплаті судового збору.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Ардор - Трейд" (вул. Широка 111, м. Кам`янське, Дніпропетровська область,51901, ідентифікаційний код 41558784) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Мейкор" (вул. Котляревського 3, м. Полтава, Полтавська область,36020, ідентифікаційний код 39798952) 284,20 грн. витрат на правничу допомогу.

Видати накази із набранням цим рішенням законної сили.

4. В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Повне рішення складено 27.07.2021 року

Суддя Тимощенко О.М.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1,2 ст.241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст.ст.257 ГПК України).