РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

22.07.2021 Справа № 910/8691/21
Господарський суд міста Києва у складі судді Удалової О.Г., за участю секретаря судового засідання Бортнюк М.В., розглянув у порядку спрощеного позовного провадження матеріали господарської справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Мокрянський кам`яний

кар`єр № 3" (69013, м. Запоріжжя, вул. Загорська, буд. 15; поштова адреса:

69013, м. Запоріжжя, сел. Будівельник, код 25477298)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сєвєродонецький

асфальтобетонний завод" (03035, м. Київ, вул. Генерала Шаповала

(Механізаторів), буд. 2, оф. 111; поштова адреса: 03035, м. Київ, а/с 53, код

37051637)

про стягнення 930 553,02 грн,

Представники сторін:

від позивача Ємельянова О.О. за ордером ЗП № 008948 від 25.06.2021

від відповідача Шевченко Д.О. за ордером АІ № 1103677 від 03.06.2021

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Мокрянський кам`яний кар`єр № 3" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду м. Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сєвєродонецький асфальтобетонний завод" (далі - відповідач) про стягнення 930 553,02 грн (670 642,69 грн основної заборгованості, 47 615,63 грн втрат від інфляції, 11 101,89 грн 3% річних та 201 192,81 грн 30% штрафу).

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем взятих на себе зобов`язань щодо оплати за договором поставки гранітно-щебеневої продукції від 22.07.2020 № 22/07/20.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.06.2021 залишено позовну заяву без руху, встановлено позивачу п`ятиденний строк на усунення недоліків позовної заяви з дня вручення цієї ухвали шляхом подання до суду належних доказів направлення копії позовної заяви та доданих до неї документів за адресою місцезнаходження відповідача; усунення розбіжності між ціною позову та прохальною частиною позовної заяви.

11.06.2021 через відділ діловодства суду від позивача надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.06.2021, після усунення недоліків позовної заяви, прийнято позовну заяву до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження та відкрито провадження у справі, судове засідання призначено на 13.07.2021.

22.06.2021 через відділ діловодства суду від позивача надійшла заява про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

24.06.2021 через відділ діловодства суду від позивача надійшла заява про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

25.06.2021 через відділ діловодства суду від позивача надійшла заява про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

30.06.2021 через відділ діловодства суду від позивача надійшла заява про вступ у справу як представника позивача.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.06.2021 задоволено заяву позивача про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

У засідання суду, призначене на 13.07.2021, з`явився представник позивача; представник відповідача не з`явився, про причини неявки повноважного представника суд не повідомив; про дату, час і місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.07.2021 викликано відповідача у наступне судове засідання, призначене на 22.07.2021.

14.07.2021 через відділ діловодства суду від позивача надійшла заява про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.07.2021 задоволено заяву позивача про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

21.07.2021 через відділ діловодства суду від позивача надійшла заява про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції; від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній заперечив проти позовних вимог та просив відмовити в їх задоволенні; від позивача надійшла відповідь на відзив на позовну заяву.

У судове засідання 22.07.2021 з`явилися представники сторін, позивач підтримав позовні вимоги у повному обсязі; відповідач просив відмовити у їх задоволенні.

Відповідно до ч. 2 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Відповідно до ст. 219 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

У судовому засіданні 22.07.2021, відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

На виконання вимог статті 222 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні здійснювалася фіксація судового процесу технічним засобами.

Розглянувши подані документи та матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

22.07.2020 між позивачем - Товариством з обмеженою відповідальністю "Мокрянський кам`яний кар`єр № 3" (постачальник за договором) та відповідачем - Товариством з обмеженою відповідальністю "Сєвєродонецький асфальтобетонний завод" (покупець за договором) був укладений договір поставки № 22/07/20 (далі -договір).

Відповідно до п. 1.1 договору в порядку та на умовах, визначених цим договором, постачальник зобов`язується поставляти та передавати у власність покупця, а покупець зобов`язується прийняти і оплатити гранітно-щебеневу продукцію - щебінь фракцій: 5*10 мм; 10*20 мм; 0*40 мм; 20*40 мм; пісок з відсівів (далі - товар).

Згідно з п. 1.2 договору найменування (номенклатура, асортимент) товару: гранітно-щебенева продукція та пісок з відсівів. Кількість товару, що підлягає поставці згідно з умовами договору, становить 50 000,00 тонн та зазначається у специфікації, яка є невід`ємною частиною договору.

Ціна договору становить 10 000 000,00 грн з урахуванням ПДВ, що станом на дату укладення договору відповідає специфікації (п. 3.1 договору).

Пунктом 3.3 договору визначено, що ціна кожної партії товару визначається в рахунку-фактурі та узгоджується попередньо з покупцем в кількості та в асортименті та за ціною вказаною у заявці (за попередньою домовленістю).

Відповідно до п 3.4 договору постачальник зобов`язаний оформлювати товарно-транспортні накладні, видаткові накладні на кожне перевезення та надавати екземпляр представнику/уповноваженій особі покупця.

Поставка кожної партії товару здійснюється на умовах передоплати у розмірі п`ятдесяти відсотків вартості партії товару зазначеного у заявці покупця, на підставі наданих постачальником рахунків. Остаточна оплата за поставлений товар здійснюється покупцем з відстрочкою у п`ятнадцять календарних днів з дати відвантаження товару (п.п 4.1-4.2 договору).

Відповідно до п. 9.1 договору останній набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками сторін та діє до 31.12.2021.

До договору сторонами підписано Специфікацію № 01 від 04.10.2020, Специфікацію № 02 від 25.10.2020, Специфікацію № 03 від 31.10.2020 та Специфікацію № 04 від 04.11.2020, в яких визначено назву товару, кількість в тоннах, ціну з ПДВ, ціну послуги вантаження та зважування ЖД вагонів та суму з ПДВ.

Матеріалами справи встановлено, що протягом 2020 року позивачем поставлялася відповідачу продукція на загальну суму 931 094,69 грн. Вказана продукція була оплачена відповідачем частково, а саме на суму 260 452,00 грн.

Разом з тим, залишилась неоплаченою продукція на суму 670 642,69 грн за період з 04.10.2020 по 04.11.2020, що підтверджується актами надання послуг: від 04.10.2020 № 3090, від 25.10.2020 № 3449, від 31.10.2020 № 3550, від 04.11.2020 № 3630 та видатковими накладними: від 04.10.2020 № 3089, від 25.10.2020 № 3448, від 31.10.2020 № 3549, від 04.11.2020 № 3629, копії яких містяться в матеріалах справи,

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звертався до відповідача з листом-вимогою за № 70 від 03.02.2021 про сплату заборгованості за поставлений товар, проте відповідач заборгованість не погасив.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач вказав на наявність заборгованості за поставлений товар у сумі 670 642,69 грн, яка залишилась неоплаченою.

Розглядаючи даний спір та вирішуючи його по суті, судом встановлено наступне.

Частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до частини 2 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.

Нормами статті 11 Цивільного кодексу України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Положеннями ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у обумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Поряд з цим, стаття 712 Цивільного кодексу України регулює відносини, що виникають з договору поставки. Так, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки, у тому числі договору поставки товару для державних потреб.

Згідно з ч. 1 ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно з ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

З огляду на положення п. 4.2 договору, строк оплати відповідачем отриманої продукції по вищевказаних актах надання послуг є таким, що настав.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Статтями 525, 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Матеріалами справи підтверджується наявність у відповідача грошового зобов`язання по сплаті на користь позивача 670 642,69 грн. Відповідачем вказана заборгованість не спростована, доказів її погашення суду не надано.

Крім того, позивач просив стягнути з відповідача 30% штрафу в розмірі 201 192,81 грн.

За приписами ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України).

Положеннями ст. 549 Цивільного кодексу України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Пунктом 7.3 договору передбачено, що у випадку невиконання покупцем умов п. 4.2 договору (непогашення заборгованості у п`ятнадцятиденний термін з дати поставки партії товару), покупець виплачує постачальнику штраф в сумі 30% від непогашеної суми не пізніше десяти календарних днів з дати остаточного строку погашення заборгованості.

Отже, вимога про стягнення штрафу в розмірі 201 192,81 грн є правомірною.

Також, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача 47 615,63 грн. втрат від інфляції та 11 101,89 грн. 3% річних.

Частиною 1 ст. 610 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд перевірив та погоджується з наданим позивачем розрахунком інфляційних втрат та 3% річних, а тому вимоги позивача про стягнення з відповідача інфляційних втрат у розмірі 47 615,63 грн та 3% річних у розмірі 11 101,89 грн також підлягають задоволенню.

Приписами ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі ст.ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин в їх сукупності, за відсутності доказів погашення заборгованості у заявленому розмірі 930 553,02 грн, суд дійшов висновку, що вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Судові витрати з урахуванням положень ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються судом на відповідача.

Керуючись ст.ст. 86, 129, 233, 237-238, 248-252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Сєвєродонецький асфальтобетонний завод" (03035, м. Київ, вул. Генерала Шаповала (Механізаторів), буд. 2, оф. 111, код 37051637) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Мокрянський кам`яний кар`єр № 3" (69013, м. Запоріжжя, вул. Загорська, буд. 15, код 25477298) заборгованість у розмірі 670 642,69 грн (шістсот сімдесят тисяч шістсот сорок дві грн 69 коп.), 201 192,81 грн (двісті одну тисячу сто дев`яносто дві грн 81 коп.) 30% штрафу, 47 615,63 грн (сорок сім тисяч шістсот п`ятнадцять грн 63 коп.) втрат від інфляції, 11 101,89 грн (одинадцять тисяч сто одну грн 89 коп.) 3% річних та витрати по сплаті судового збору в розмірі 13 958,30 грн (тринадцять тисяч дев`ятсот п`ятдесят вісім грн 30 коп.).

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення підписано 28.07.2021.

Суддя О.Г. Удалова