СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" липня 2021 р. Справа № 922/362/21

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Барбашова С.В., суддя Істоміна О.А., суддя Пелипенко Н.М.

за участю секретаря судового засідання Гаркуши О.Л.

за участю представників:

позивача адвоката Соломко Г.В. (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серія КС №7653/10 від 19.04.2019, ордер КС № 658922 від 05.07.2021)

відповідача не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Східного апеляційного господарського в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Малікова Олександра Олександровича, м.Харків (вх. № 1891 Х/3) на рішення Господарського суду Харківської області 19.05.2021 у справі № 922/362/21 (суддя Жельне С.Ч.; повне рішення складено 24.05.2021)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЦ Україна», м.Київ

до Фізичної особи-підприємця Малікова Олександра Олександровича, м.Харків

про стягнення коштів 648624,36 грн

ВСТАНОВИЛА:

03.02.2021 Товариство з обмеженою відповідальністю «ДЦ Україна» звернулося до Господарського суду Харківської області з позовом до Фізичної особи-підприємця Малікова Олександра Олександровича про стягнення заборгованості у розмірі 737154,36 грн, з яких: 477255,45 грн - сума сплачених платежів за товар, що був не поставлений, 94302,00 грн - сума штрафних санкцій за несвоєчасну заміну товару з недоліками (дефектами), 165596,91 грн - сума штрафних санкцій за несвоєчасну поставку товару.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що всупереч умовам договору №20062019 від 20.06.2019 та укладеної до нього Угоди від 13.11.2019, відповідачем так і не було здійснено заміну товару, своєчасно та у повному обсязі недопоставлено Товар згідно пункту 3 Угоди до Договору від 13.11.2019 у термін до 31.01.2020, у зв`язку із чим останньому, у відповідності до пунктів 2, 5 Угоди від 13.11.2019 до Договору були нараховані штрафні санкції.

29.03.2021 позивач звернувся до господарського суду із заявою про зменшення розміру позовних вимог (вх.№7035). Відповідно до цієї заяви позивач зазначив, що у зв`язку із здійсненням відповідачем поставки товару на загальну суму 88530,00 грн, з урахуванням зменшеного позивачем розміру позовних вимог ціна позову складає 648624,36 грн, з яких: 388725,45 грн - сума сплачених платежів за товар, що був не поставлений, 94302,00 грн - сума штрафних санкцій за несвоєчасну заміну товару з недоліками (дефектами) (пункт 2 Угоди від 13.11.2019 до Договору), 165596,91 грн - сума штрафних санкцій за несвоєчасну поставку товару (пункт 5 Угоди від 13.11.2019 до Договору).

Рішенням Господарського суду Харківської області 19.05.2021 у справі № 922/362/21 позовні вимоги задоволені повністю. Стягнуто з Фізичної особи-підприємця Малікова Олександра Олександровича на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЦ Україна» 388725 грн 45 коп. сплачених платежів за Товар, що був не поставлений, 94302 грн 00 коп. штрафних санкцій за несвоєчасну заміну Товару з недоліками (дефектами), 165596 грн 91 коп. штрафних санкцій за несвоєчасну поставку Товару та витрати по сплаті судового збору 9729 грн 37 коп.

Рішення суду першої інстанції обґрунтоване тим, що оскільки відповідачем не надано доказів поставки товару у межах строків та в розмірі, визначеному умовами договору та Угоди до нього від 13.11.2019, або доказів повернення сплачених за непоставлений товар коштів, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача суми сплачених платежів у розмірі 388725,45 грн за Товар, що був не поставлений, є обґрунтованими та доведеними матеріалами справи.

Крім того, суд першої інстанції зважаючи на те, що відповідач всупереч положенням Договору №20062019 від 20.06.2019 та Угоди до нього від 13.11.2019 не здійснив ані заміни товару у термін п.1 Угоди до Договору, ані своєчасної та в повному обсязі поставки Товару згідно п.3 Угоди до Договору, тому нараховані штрафні санкції за несвоєчасну заміну Товару з недоліками у розмірі 94302,00 грн та за несвоєчасну поставку Товару у розмірі 165596,91 грн відповідають умовам Договору та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідач із даним рішенням суду першої інстанції не погодився, подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення Господарського суду Харківської області від 19.05.2021 у справі № 922/362/21 скасувати та ухвалити нове рішення у справі, яким у позові відмовити; судові витрати покласти на позивача у справі. Поряд із цим відповідачем заявлено клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги відповідач посилається на те, що:

-судом першої інстанції було відмовлено в поновленні строку на подання відзиву на позовну заяву та не прийнято його до розгляду, чим порушено основоположні принципи господарського судочинства, зокрема щодо рівності усіх учасників судового процесу та змагальності сторін, а також порушено вимоги ч.4 ст.202 ГПК України через відмову у задоволенні клопотання відповідача про відкладення розгляду справи;

-суд першої інстанції невмотивовано відхилив доводи відповідача про те, що додані до позовної заяви документи не засвідчені позивачем відповідно до вимог чинного законодавства України, а отже в порушення норм процесуального законодавства прийняв їх в якості належних доказів;

-суд не вивчив матеріали справи і не проаналізував той факт, що зі змісту позовної заяви та заяви про зменшення позовних вимог взагалі неможливо встановити, чим керувався позивач під час розрахунку основного боргу та штрафних санкцій. Відповідач вважає неможливим відстежити правильність нарахування позивачем визначених в позовній заяві основної заборгованості та штрафних санкцій, оскільки розрахунки позивача, викладені в позовній заяві та заяві про зменшення позовних вимог протирічать самі собі та доданим документам, адже відповідно до п.1.5 умов наданої копії Договору, загальна вартість Товару (ціна Договору), що постачається за цим Договором, не повинна перевищувати 822551,00 грн протягом всього строку дії цього Договору, а згідно копій Додатків №1, №2, - загальна ціна цього ж Договору складає 866329 грн 70 коп.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.06.2021 для розгляду справи № 922/362/21 сформовано колегію суддів Східного апеляційного господарського суду у складі: головуючий (суддя-доповідач) Барбашова С.В., суддя Попков Д.О., суддя Стойка О.В.

Ухвалою суду від 29.06.2021 поновлено ФОП Малікову О.О. пропущений строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Харківської області 19.05.2021 у справі № 922/362/21 та відкрито апеляційне провадження у справі; зупинено дію рішення Господарського суду Харківської області 19.05.2021 у справі № 922/362/21 до закінчення розгляду справи апеляційним господарським судом; запропоновано позивачу у строк до 13.07.2021 (включно) подати до суду відзив на апеляційну скаргу; справу № 922/362/21 призначено до апеляційного розгляду на 22.07.2021 о 12:00 год.; участь сторін у судовому засіданні визнано необов`язковою.

13.07.2021, тобто у встановлені судом строки, позивачем надано до суду відзив на апеляційну скаргу (вх. № 8010), в якому ТОВ «ДЦ Україна» проти доводів скаржника заперечує, просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, а скаргу відповідача без задоволення.

Позивач вважає, що суд першої інстанції в повній мірі забезпечив рівність усіх учасників судового процесу та змагальність сторін, адже відповідачу було надано достатній строк з урахуванням обставин справи для подання відзиву відповідно до вимог Господарського процесуального кодексу України, що в повній мірі відповідає завданню господарського судочинства. Проте відповідач таким правом не скористався, подавши відзив на позовну заяву з пропуском визначеного законом строку без зазначення жодних поважних причин такого пропуску, у зв`язку з чим суд першої інстанції обґрунтовано відмовив відповідачу у поновленні строку для подання відзиву на позовну заяву.

Також позивач зазначає, що враховуючи завдання господарського судочинства щодо своєчасного вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, з метою ефективного захисту порушених прав і законних інтересів, суд першої інстанції відповідно до вимог ст. 202 ГПК України абсолютно обґрунтовано визнав за можливе розглянути справу за відсутністю представників сторін за наявними в ній матеріалами, оскільки визнав наявні у справі матеріали достатніми для всебічного, повного і об`єктивного розгляду справи.

Крім того позивач зауважив, що позовна заява та додані до неї копії документів була засвідчена належним чином, оскільки прошита, пронумерована та містить відмітку про засвідчення копій документів, що складались зі слів: «Згідно з оригіналом», назви посади та особистого підпису відповідальної особи, її ініціалів та прізвища, дати засвідчення копій. У зв`язку із чим усі надані до позовної заяви докази на думку позивача є належними і обґрунтовано прийняті судом першої інстанції до уваги.

Позивач наголошує, що усі надані ним розрахунки позовних вимог є обґрунтованими, арифметично правильними та відповідають дійсним обставинам справи, наявним доказам та договірним домовленостям.

Ухвалою суду апеляційної інстанції від 14.07.2021 задоволено клопотання представника позивача - адвоката Соломко Ганни Віталіївни про її участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів при розгляді справи №922/362/21.

22.07.2021 від представника ФОП Малікова О.О. - адвоката Ліпчанського В.В. на електронну адресу суду надійшло клопотання (вх. № 8343), підписане ЕЦП представника, в якому представник позивача просить розгляд справи відкласти, у зв`язку із його зайнятістю в іншому судовому процесі.

Уповноважений представник Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЦ Україна» - адвокат Соломко Г.В. у судовому засіданні 22.07.2021 проти відкладення розгляду справи заперечувала, просила залишити клопотання скаржника без задоволення.

Ухвалою суду від 22.07.2021 у задоволенні клопотання представника ФОП Малікова О.О. вх. № 8343 від 22.07.2021 про відкладення розгляду справи - відмовлено. Оголошено перерву у судовому засіданні до 28.07.2021 об 11:30 год. Наступне судове засідання вирішено провести в режимі відеоконференції за допомогою системи відеоконференцзв`язку «EаsyCon» із забезпеченням участі представника позивача - адвоката Соломко Ганни Віталіївни у судовому засіданні у справі № 922/362/21, призначеному на 28.07.2021 об 11:30 год., у режимі відеоконференції. Участь сторін у судовому засіданні вирішено визнати необов`язковою.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.07.2021 у зв`язку з відпустками суддів Попкова Д.О. та Стойки О.В. для розгляду справи № 922/362/21 сформовано склад колегії суддів Східного апеляційного господарського суду: головуючий суддя (суддя-доповідач) - Барбашова С.В., суддя Істоміна О.А., суддя Пелипенко Н.М.

У судовому засіданні 28.07.2021 уповноважений представник позивача просив апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Частиною третьою статті 196 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

28.07.2021 судом від уповноваженого представника відповідача адвоката Ліпчанського В.В. одержано клопотання (вх. № 8633) про розгляд справи без участі представника скаржника.

Перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника відповідача.

Апеляційним господарським судом, у відповідності до пункту 4 частини п`ятої статті 13 Господарського процесуального кодексу України, було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом, у межах строку, встановленого статтею 273 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до частини першої статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. За приписами частини другої цієї норми, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В ході розгляду даної справи судом апеляційної інстанції було в повному обсязі досліджено письмові докази у справі та пояснення учасників справи у відповідності до приписів частини першої статті 210 Господарського процесуального кодексу України.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши та проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи, розглянувши справу в порядку статті 269 Господарського процесуального кодексу України, заслухавши у судовому засіданні 28.07.2021 уповноваженого представника позивача, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку про залишення апеляційної скарги відповідача без задоволення з огляду на такі фактичні обставини, встановлені в ході апеляційного розгляду справи.

Як свідчать матеріали справи, 20 червня 2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ДЦ Україна» (позивач, покупець) та Фізичною особою-підприємцем Маліковим Олександром Олександровичем (відповідач, постачальник) було укладено Договір № 20062019 (далі - Договір), згідно пункту 1.1. якого постачальник зобов`язався поставити та передати у власність покупця Товар для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, за ціною, в асортименті та у кількості, що вказуються у Специфікаціях до Договору, зразок якої наведено у Додатку №1, що є невід`ємною частиною даного Договору. Усі Специфікації підписуються Сторонами у вигляді Додатків до Договору, які після належного оформлення та підписання Сторонами є невід`ємною частиною Договору. Кожний наступний Додаток не відміняє та не зупиняє дії попередніх Додатків повністю або частково, окрім випадку, якщо в ньому передбачено інше. Покупець зобов`язується прийняти та оплатити поставлений Товар згідно умов даного Договору та відповідної Специфікації (т. 1 а.с. 9-11).

Відповідно до пункту 2.1. Договору його ціна складає загальну вартість Товару, поставленого протягом строку дії Договору на підставі Специфікації та підписаних Сторонами видаткових накладних.

Згідно з пунктом 2.2. Договору покупець перераховує на поточний рахунок Постачальника грошові кошти у розмірі: 50% - передплата, 50% - протягом 15 календарних днів з дати підписання Сторонами видаткової накладної відповідно Додатку (Специфікації), якщо інше не зазначено у Специфікації.

Ціни на товар сторони можуть погодити шляхом підписання відповідного Додатку (прайс-листа) до Договору. У разі підписання такого Додатку, ціна на Товар може змінюватись виключно шляхом укладення Сторонами відповідного додатку в новій редакції (пункт 2.3. Договору).

На виконання умов цього Договору між сторонами був укладений Додаток №1 до Договору з детальним описом товару, предметом якого була поставка флісової куртки у кількості 4201 шт., на загальну суму 822551,00 грн без ПДВ (т. 1 а.с. 12).

05.09.2019 між сторонами у справі укладено Додаток №2 до Договору, предметом якого була поставка Товару, а саме флісової куртки у кількості 220 шт., на загальну суму 43778,90 грн без ПДВ (т. 1 а.с. 13).

Позивач на виконання зобов`язань згідно Додатку №1 до Договору здійснив оплату Товару у повному обсязі на загальну суму 822550,80 грн без ПДВ, що підтверджується платіжними дорученнями № 10246719 від 12.07.2019 на суму 411177,90 грн та № 10257470 від 07.10.2019 на суму 411372,90 грн (т. 1 а.с. 14, 16).

На виконання зобов`язань за Додатком №2 до Договору позивачем була здійснена оплата за Товар на загальну суму 21889,45 грн. без ПДВ, що підтверджується платіжним дорученням № 10255823 від 23.09.2019 (т. 1 а.с. 15).

Усього згідно умов Договору № 20062019 від 20.06.2019 позивачем було перераховано відповідачу 844440,25 гривень.

Пунктом 3.1. Договору сторони встановили, що Товар, який поставляється відповідно до умов даного Договору, повинен бути новим, без дефектів. Якість товару повинна відповідати діючим стандартам, регламентам, технічним умовам тощо встановленими чинним законодавством України.

Пунктом 3.6. Договору сторони погодили, що постачальник гарантує відповідність якості поставленого товару встановленим чинним законодавством України вимогам, а також заявленим в цьому Договорі вимогам та характеристикам протягом гарантійного строку, встановленого пунктом 3.7 цього Договору. Постачальник несе всі витрати по заміні або ремонту Товару неналежної якості протягом гарантійного строку.

На виконання договірних домовленостей відповідачем було здійснено позивачу поставку товару у кількості 1612 шт. на загальну суму 314340,00 грн, що підтверджується видатковими накладними:

-№05-1 від 05.09.2019 (поставлено Товар флісову куртку (жіночу) у кількості 500 шт. за ціною 195,00 грн за 1 шт. на загальну вартість 97500,00 грн);

-№19-1 від 19.09.2019 (поставлено Товар флісову куртку (жіночу) у кількості 665 шт. за ціною 195,00 грн за 1 шт. на загальну вартість 129675,00 грн);

-№27-1 від 27.09.2019 (поставлено Товар флісову куртку (жіночу) у кількості 447 шт. за ціною 195,00 грн на загальну вартість 87165,00 грн) (т. 1 а.с. 17-19).

Однак всупереч положенням пунктів 3.1., 3.6. Договору поставка товару у кількості 1612 шт. була здійснена відповідачем з очевидними недоліками, про що між сторонами був складений та підписаний без зауважень Дефектний акт від 09.10.2019 (т. 1 а.с. 20).

13.11.2019 між сторонами укладено Угоду до Договору №20062019 від 20.06.2019, умовами пункту 1 якої передбачено, що постачальник зобов`язується у термін до 20.12.2019 (включно) здійснити заміну поставленого Товару у кількості 1612 шт. з очевидними недоліками (дефектами), що підтверджується підписаним між сторонами Дефектним актом від 09.10.2019 (т. 1 а.с. 21-22).

Пунктом 2 Угоди від 13.11.2019 до Договору №20062019 від 20.06.2019 визначено, що у випадку порушення Постачальником терміну, вказаного у п.1 цієї Угоди, щодо заміни Товару, Постачальник зобов`язується сплатити на користь Покупця штраф у розмірі 30% від вартості Товару у кількості 1612 штук. У випадку порушення Постачальником терміну, вказаного у пункті 1 цієї Угоди, більш ніж 10 календарних днів, Постачальник зобов`язується у термін до 09.01.2020 (включно) повернути повну суму сплаченого Покупцем платежу за Товар на рахунок Покупця, вказаний у Договорі.

Пунктом 3 Угоди від 13.11.2019 до Договору №20062019 від 20.06.2019 сторони встановили обов`язок постачальника допоставити Товар згідно Договору, Додатку №1 та Додатку №2 до Договору, який повинен бути відшитий із тканини зразок якої, наявний в п.7 цієї Угоди, з урахуванням її технічних характеристик, зазначених в п.7 цієї Угоди, у загальній кількості 2809 шт. у термін до 31.01.2020.

Відповідно до пункту 5 Угоди від 13.11.2019 до Договору №20062019 від 20.06.2019 сторони встановили, що у випадку несвоєчасної поставки Товару у терміни, визначені п.3 цієї Угоди, або поставки Товару, що не відповідає зразку, та/або опису, зазначеному Додатку №1 до Договору, та/або відшитого не з тканини, зазначених в п.7 цієї Угоди, або без урахування технічних характеристик тканини, зазначених в п.7 цієї Угоди, Покупець має право відмовитись від Товару, а Постачальник зобов`язується у термін до 06.02.2020 (включно) повернути повну суму сплаченого Покупцем платежу, та сплатити на користь Покупця, штраф у розмірі 30% від вартості Товару у кількості 2809 шт., на рахунок Покупця, вказаний у Договорі.

Позивач зазначив, що всупереч визначеним в пункті 3 Угоди домовленостям, відповідачем 21.02.2020 було здійснено поставку Товару флісової куртки (жіночої) у кількості 52 шт. за ціною 195,00 грн за 1 шт. на загальну вартість 10140,00 грн, що підтверджується видатковою накладною №21-1 від 21.02.2020 (т. 1 а.с. 23), а 04.09.2020 лише у кількості 219 шт.

Відповідач вказані обставини щодо поставки ним товару 21.02.2020 та 04.09.2020 у зазначеній кількості жодним чином не оспорив та не спростував, через що колегія суддів вважає ці обставини доведеними позивачем.

Пунктом 6.4. Договору обумовлено, що у випадку невиконання/неналежного виконання Постачальником своїх зобов`язань за Договором, яке не пов`язане з неналежним виконанням своїх зобов`язань за Договором Покупцем, останній вправі відмовитися від Товару Постачальника та розірвати цей Договір в односторонньому порядку. У такому випадку та у разі сплати Покупцем вартості Товару, Постачальник зобов`язується повернути повну суму сплаченого платежу Покупцем, протягом 1 (одного) банківського дня з дня отримання Постачальником письмового повідомлення про розірвання Покупцем цього Договору.

22.10.2020 позивач звернувся до відповідача з листом за вих.№1931/1 про відмову від товару, розірвання Договору та повернення коштів. Відповідний лист був повернутий на адресу позивача у зв`язку із закінченням терміну зберігання.

Вважаючи свої права порушеними позивач звернувся до господарського суду із позовом у цій справі, зазначивши, що відповідачем було здійснено поставку товару не у повному обсязі та з пропущенням строків визначених пунктами 1, 3 Угоди від 13.11.2019 до Договору №20062019 від 20.06.2019, а тому у відповідача наявна перед позивачем заборгованість у загальній сумі 737154,36 грн, з яких:

-477255,45 грн сума сплачених платежів за товар, що не був поставлений;

-94302,00 грн (314340,00 грн х 30%) сума штрафних санкцій за несвоєчасну заміну товару з недоліками (дефектами) (п. 2 Угоди від 13.11.2019 до Договору №20062019 від 20.06.2019);

-165596,91 грн (551989,90 грн х 30%) - сума штрафних санкцій за несвоєчасну поставку товару (п. 5 Угоди від 13.11.2019 до Договору №20062019 від 20.06.2019).

В процесі розгляду справи позивач повідомив суд і вказане підтверджується матеріали справи, що у період з 01.02.2021 по 02.03.2021 відповідачем по договору № 20062019 від 20.06.2019 було здійснено поставку Товару у кількості 454 шт. на загальну суму 88530,00 грн, що підтверджується належним чином засвідченими копіями видаткових накладних:

-№01-1 від 01.02.2021 (поставлено Товар флісову куртку (жіночу) у кількості 10 шт. за ціною 195,00 грн за 1 шт. на загальну вартість 1950,00 грн),

-№02-1 від 02.02.2021 (поставлено Товар флісову куртку (жіночу) у кількості 60 шт. за ціною 195,00 грн за 1 шт на загальну вартість 11700,00 грн),

-№09-1 від 09.02.2021 (поставлено Товар флісову куртку (жіночу) у кількості 56 шт. за ціною 195,00 грн на загальну вартість 10920,00 грн),

-№25-1 від 25.02.2021 (поставлено Товар флісову куртку (жіночу) у кількості 275 шт. за ціною 195,00 грн на загальну вартість 53625,00 грн) (т. 1 а.с. 66-70).

Відповідач не оспорив, що вказана вище поставка товару на суму 88530,00 грн відбулась в межах договору № 20062019 від 20.06.2019.

Через вказані обставини часткової поставки товару позивачем подано до суду першої інстанції заяву про зменшення позовних вимог (вх. № 7035 від 29.03.2021).

Загальна вартість сплаченого та непоставленого товару з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог становить 388725,45 грн (844440,25 грн. - загальна сума сплачених позивачем платежів за товар, 455714,80 грн. сума, на яку було поставлено товар).

За загальними положеннями цивільного законодавства, зобов`язання виникають з підстав, зазначених у статті 11 Цивільного кодексу України. За приписами частини другої цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Відповідно до частини першої статті 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

За змістом частини першої статті 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно з частиною першою статті 175 Господарського Кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до вимог статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. Зобов`язана сторона має право відмовитися від виконання зобов`язання у разі неналежного виконання другою стороною обов`язків, що є необхідною умовою виконання.

Статтями 525, 526 і 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами, а зобов`язання за ним має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 Цивільного кодексу України).

У відповідності до приписів статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Матеріали справи свідчать про те, що між сторонами виникли правовідносини поставки.

Статтею 265 Господарського кодексу України встановлено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно із статтею 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За положеннями статті 662 Цивільного кодексу України, продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Частиною першою статті 664 Цивільного кодексу України передбачено, що обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар.

Відповідно до статті 689 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний прийняти товар, крім випадків, коли він має право вимагати заміни товару або має право відмовитися від договору купівлі-продажу. Покупець зобов`язаний вчинити дії, які відповідно до вимог, що звичайно ставляться, необхідні з його боку для забезпечення передання та одержання товару, якщо інше не встановлено договором або актами цивільного законодавства.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Ураховуючи встановлені обставини справи, беручи до уваги відсутність доказів поставки товару у межах строків та в розмірі, визначеному умовами Договору та Угодою до нього від 13.11.2019, або доказів повернення сплачених за непоставлений товар коштів, колегія суддів повністю погоджується із висновком суду першої інстанції щодо задоволення обґрунтованої вимоги позивача про стягнення з відповідача суми сплачених платежів за Товар, що був не поставлений у розмірі 388725,45 грн.

Наведений позивачем детальний та обґрунтований розрахунок суми сплачених платежів за Товар, що був не поставлений у розмірі 388725,45 грн, відповідачем не спростовано в ході апеляційного розгляду справи.

Поряд із цим, згідно зі статтями 610, 611 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

У частині першій статті 230 Господарського кодексу України унормовано, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у виді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

За змістом статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з частиною першою статті 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання (стаття 218 Господарського кодексу України).

Одним із видів господарських санкцій згідно з частиною другою статті 217 Господарського кодексу України є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню.

З огляду на те, що всупереч положенням Договору №20062019 від 20.06.2019 та Угоди до нього від 13.11.2019 відповідачем так і не було здійснено ані заміни товару у термін, визначений пунктом 1 Угоди до Договору (до 20.12.2019), ані своєчасної та в повному обсязі поставки Товару згідно пункту 3 Угоди до Договору (до 31.01.2020), колегія суддів вважає законними та обґрунтованими висновки суду першої інстанції про задоволення позовних вимог щодо стягнення з відповідача штрафних санкцій за несвоєчасну заміну Товару з недоліками у розмірі 94302,00 грн та штрафних санкцій за несвоєчасну поставку Товару у розмірі 165596,91 гривень.

Частиною першою статті 73 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з`ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Приписами статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтею 79 Господарського процесуального кодексу України визначено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Доводи відповідача про те, що судом першої інстанції було порушено основоположні принципи господарського судочинства стосовно рівності усіх учасників судового процесу та змагальності сторін, у зв`язку з відмовою судом першої інстанції у поновленні відповідачу строку на подання відзиву на позовну заяву, колегією суддів відхиляються, як необґрунтовані, з огляду на таке.

Згідно частини восьмої статті 165 Господарського процесуального кодексу України відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 08.02.2021 про відкриття провадження у справі № 922/362/21 відповідачу було встановлено п`ятнадцятиденний строк, з дня вручення відповідної ухвали, для подання до суду відзиву на позовну заяву (т. 1 а.с. 35-36).

Частиною п`ятою статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

З метою повідомлення відповідача про розгляд даної справи та про реалізацію його права на подання відзиву на позовну заяву, суд першої інстанції 08.02.2021 направив на адресу відповідача рекомендованим листом з повідомленням про вручення ухвалу про відкриття провадження у справі від 08.02.2021.

Вказана ухвала про відкриття провадження у справі від 08.02.2021 була отримана відповідачем ще 15.02.2021, про що міститься підпис про її отримання на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення № 420 (т. 1 а.с. 38).

Згідно з частинами першою, другою статті 119 Господарського процесуального кодексу України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Виходячи з положень вказаних норм, факт подання відповідачем клопотання про поновлення строку не кореспондується з автоматичним обов`язком суду поновити цей строк, оскільки клопотання про поновлення строку для подання відзиву на позовну заяву повинно містити обґрунтування поважності причин пропуску цього строку.

Ураховуючи наведене вище, суд першої інстанції в повній мірі забезпечив рівність усіх учасників судового процесу та змагальність сторін, адже відповідачу було надано достатній строк з урахуванням обставин справи для подання відзиву відповідно до вимог Господарського процесуального кодексу України, що в повній мірі відповідає завданню господарського судочинства.

Проте, відповідач таким правом не скористався, подавши відзив на позовну заяву тільки 21.04.2021 (т. 1 а.с. 89-90). При цьому відповідач не зазначив жодних поважних причин пропуску відповідного строку, у зв`язку з чим, судом першої інстанції обґрунтовано було відмовлено відповідачу у поновленні строку для подання відзиву на позовну заяву.

Твердження відповідача про те, що судом першої інстанції в порушення норм процесуального законодавства було прийнято до розгляду не завірені належним чином документи, надані позивачем разом із позовною заявою, та прийнято такі докази в якості належних доказів, не відповідають дійсності та спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.

Відповідно до вимог частини першої статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Так, із матеріалів справи убачається, що позивачем на виконання пункту 5.27 Державної Уніфікованої системи документації ДСТУ 4163-2003 було належним чином засвідчено позовну заяву та додані до неї копії документів, адже позовна заява з копіями доданих до неї документів була прошита, пронумерована, та містила відмітку про засвідчення копії документів, що складались зі слів: «Згідно з оригіналом», назви посади відповідальної особи підприємства позивача, особистого підпису цієї відповідальної особи - Генерального директора ТОВ «ДЦ Україна» - Вроблевські Томаша Кароля, його ініціалів та прізвища, дати засвідчення копій 27.01.2021 (т. 1 а.с. 7 зворотна сторона).

Додані до позовної заяви про стягнення заборгованості документальні докази (договір, додатки до договору, угоди, видаткові накладні, платіжні доручення, дефектний акт, тощо) є належними доказами, які містять інформацію щодо предмета доказування у цій справі.

Натомість відповідачем не підтверджено жодним чином, що додані до позовної заяви докази є неналежними.

Посилання відповідача на неможливість встановлення обґрунтованості розрахунку зазначених у позові вимог спростовуються матеріалами справи та встановленими судами першої та апеляційної інстанції в ході розгляду справи обставинами, позаяк позивачем наведено детальний та обґрунтований розрахунок як суми сплачених платежів за Товар, що був не поставлений, так і суми штрафних санкцій.

При цьому колегія суддів зазначає, що сума штрафних санкцій розраховується не в залежності від загальної вартості Товару (ціни Договору), як про те помилково зазначає відповідач, а відповідно до умов підписаної між позивачем та відповідачем Угоди від 13.11.2019 до Договору № 20062019 від 20.06.2019.

Слід зазначити, що сума основного боргу (сума сплачених платежів за Товар, що був не поставлений) розрахована позивачем ураховуючи загальну суму сплачених позивачем грошових коштів за Товар у розмірі 844440,25 грн. за мінусом загальної суми поставленого відповідачем Товару у розмірі 455714,80 гривень. Тобто, сума основного боргу, що підлягає стягненню в розмірі 388725,45 грн - це сума сплачених позивачем відповідачу платежів за Товар, що був не поставлений.

Водночас сума штрафних санкцій розрахована позивачем у відповідності до пунктів 2, 5 Угоди від 13.11.2019 до Договору № 20062019 від 20.06.2019.

Сума штрафних санкцій у розмірі 94302,00 грн за несвоєчасну заміну Товару з недоліками (дефектами) розрахована позивачем відповідно до умов пункту 2 Угоди від 13.11.2019 до Договору наступним чином:

314340,00 грн х 30% = 94302,00 грн, де:

314340,00 грн - вартість товару з недоліками (дефектами) у кількості 1612 шт.,

30% розмір штрафу, що був визначений сторонами в пункті 2 Угоди до Договору.

Сума штрафних санкцій у розмірі 165596,91 грн за несвоєчасну поставку Товару розрахована позивачем відповідно до умов пункту 5 Угоди від 13.11.2019 до Договору наступним чином:

551989,90 грн х 30% =165596,91 грн, де:

551989,90 грн - вартість товару у кількості 2809 шт.,

30% розмір штрафу визначений сторонами в пункті 5 Угоди до Договору.

Відповідно до частини третьої статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Однак доводи, що викладені відповідачем в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих позовних вимог позивача. При цьому колегія суддів вважає необхідним зазначити, що відповідачем не оспорюється сам факт несвоєчасності поставки товару та факт поставки товару не в повному обсязі та/або не здійснення заміни товару з дефектами. Жодних доказів про належність виконання свого обов`язку згідно Договору № 20062019 від 20.06.2019, Додатків 1 та 2 до Договору, та Угоди від 13.11.2019 до Договору, які виключали б обґрунтованість позовних вимог позивача, відповідачем до матеріалів справи не надано.

На думку колегії суддів апеляційної інстанції, місцевий господарський суд повністю встановив та дослідив фактичні обставини справи дав повну, всебічну та вичерпну оцінку наявним у ній доказам та правильно застосував норми матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим посилання відповідача на відсутність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення суми сплачених платежів за Товар, що був не поставлений, та сум штрафних санкцій у заявленому позивачем розмірі є безпідставними.

Доводи відповідача про те, що справу розглянуто за відсутністю уповноваженого представника судовою колегією до уваги не приймаються, оскільки з матеріалів справи вбачається, що відповідач був належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи; 19.05.2021 в засідання суду не з`явився, правом на відзив в порядку не скористався; направив до канцелярії суду клопотання про відкладення розгляду справи, яке суд першої інстанції обґрунтовано залишив без задоволення з огляду на відсутність доказів перебування представника відповідача в іншому судовому засіданні та необхідності прийняття участі у вказаному судовому засіданні. Крім того суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що у відповідних випадках учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника, а наявні матеріали справи є достатніми для всебічного, повного і об`єктивного розгляду справи.

З огляду на зазначене, колегія суддів не вбачає порушення процесуальних прав відповідача з боку суду першої інстанції.

Підсумовуючи вищезазначене, колегія суддів дійшла висновку, що викладені в апеляційній скарзі аргументи відповідача не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Наведене у сукупності виключає можливість задоволення апеляційної скарги.

Згідно статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Статтею 276 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підстави для скасування оскаржуваного судового рішення суду першої інстанції у даній справі, яке ухвалене відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, у суду апеляційної інстанції відсутні.

Враховуючи те, що апеляційний господарський суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, які в даному випадку не підтверджують ухвалення судом першої інстанції рішення у даній справі із порушеннями, визначеними статтею 277 Господарського процесуального кодексу України, а підстав для виходу за межі апеляційних доводів і вимог в порядку частини четвертої статті 269 цього Кодексу апеляційним судом встановлено не було, тому апеляційна Фізичної особи-підприємця Малікова Олександра Олександровича, м.Харків залишається без задоволення, а рішення Господарського суду Харківської області 19.05.2021 у справі № 922/362/21 - без змін.

Оскільки апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню, то згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Малікова Олександра Олександровича, м.Харків на рішення Господарського суду Харківської області 19.05.2021 у справі № 922/362/21 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Харківської області 19.05.2021 у справі № 922/362/21 залишити без змін.

Витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги віднести на відповідача.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 30.07.2021.

Головуючий суддя С.В. Барбашова

Суддя О.А. Істоміна

Суддя Н.М. Пелипенко