РІШЕННЯ

Іменем України

28 липня 2021 року м. Чернігівсправа № 927/239/21

Господарський суд Чернігівської області у складі судді Федоренко Ю.В., секретаря судового засідання Сиворакша Т.В., розглянувши у відкритому судовому засідання за правилами загального позовного провадження справу

за позовом: Фермерського господарства "Агріатік",

вул. Веселкова, 8, с. Проців, Бориспільський район, Київська область, 08344

електронна адреса представника: ІНФОРМАЦІЯ_2

до відповідача: Приватного підприємства "Промінь Озерне",

вул. Набережна, 35, с. Озерне, Козелецький район, Чернігівська область, 17072

електронна адреса представника: ІНФОРМАЦІЯ_1

про стягнення 3253528,00 грн

Представники сторін:

позивач: Нагірняк Я.В. довіреність № б/н від 25.01.2021 адвокат

відповідач: Онопко В.О. довіреність № б/н від 16.03.2021 адвокат

Позивачем подано позов в якому просить стягнути з відповідача 1355440,00 грн основного боргу, 1359339,22 грн пені, 406279,88 грн інфляційних втрат та 132468,90 грн 3% річних від простроченої суми заборгованості за Договорами купівлі-продажу сільськогосподарської продукції № 50 від 11.05.2017 та № 65 від 28.02.2020.

Дії суду щодо розгляду справи.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 15.03.2021 вказану позовну заяву залишено без руху.

Після усунення позивачем у встановлений строк недоліків позовної заяви ухвалою від 29.03.2021 вказана позовна заява прийнята до розгляду за правилами загального позовного провадження та відкрито провадження у справі № 927/239/21, підготовче засідання призначене на 19.04.2021 о 10:00.

19.04.2021 суд в судовому засіданні постановив ухвалу про відкладення підготовчого засідання на 17.05.2021 об 11:00.

29.04.2021 від відповідача на електронну адресу та 05.05.2021 на поштову адресу суду надійшла заява про застосування позовної давності до позовних вимог ФГ «Агріатік» до ПП «Промінь Озерне» про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу сільськогосподарської продукції №50 від 11.05.2017 в сумі 995600,00 грн.

29.04.2021 від відповідача на електронну адресу та 05.05.2021 на поштову адресу суду надійшов відзив на позовну заяву.

17.05.2021 суд в судовому засіданні постановив ухвалу про продовження строку підготовчого провадження на 30 днів та відкладення підготовчого судового засідання на 09.06.2021 на 11:00.

07.06.2021 від відповідача надійшли додаткові пояснення.

09.06.2021 від позивача на електронну адресу суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

09.06.2021 суд в судовому засіданні постановив ухвалу про відкладення підготовчого засідання на 23.06.2021 на 10:30.

22.06.2021 від позивача на електронну адресу суду надійшла заява про намір подання доказів щодо судових витрат.

23.06.2021 від позивача на електронну адресу та 25.06.2021 на поштову адресу суду надійшла відповідь на відзив на позовну заяву та заява про поновлення строків на подання відповіді на відзив на позовну заяву.

23.06.2021 від позивача на електронну адресу та 25.06.2021 на поштову адресу суду надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог, в якій просить стягнути з відповідача 1146060,88 грн основного боргу, 908921,49 грн пені, 299472,90 грн інфляційних втрат, 111343,00 грн 3% річних.

Пунктом 2 частини 2 статті 46 Господарського процесуального кодексу України позивачу надано право до закінчення підготовчого засідання збільшити або зменшити розмір позовних вимог.

Враховуючи, що вказану заяву подано до закінчення підготовчого засідання і нею зменшено заявлений до стягнення розмір позовних вимог, заявою не порушуються права та охоронювані законом інтереси сторін, вказана заява прийнята судом. Спір вирішується з врахуванням вказаної заяви. Предметом спору є стягнення 1146060,88 грн основного боргу, 908921,49 грн пені, 299472,90 грн інфляційних втрат, 111343,00 грн 3% річних.

23.06.2021 суд в судовому засіданні постановив ухвалу про задоволення клопотання позивача про поновлення строків на подання відповіді на відзив та постановив ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 29.06.2021 на 14:00.

29.06.2021 від позивача на електронну адресу суду надійшли додаткові пояснення до заяви про зменшення позовних вимог.

29.06.2021 суд в судовому засіданні постановив ухвалу про відкладення судового засідання з розгляду справи по суті на 21.07.2021 на 09:00.

21.07.2021 суд в судовому засіданні постановив ухвалу про оголошення перерви в судовому засіданні з розгляду справи по суті на 28.07.2021 на 09:00

У судовому засіданні 28.07.2021, Господарським судом Чернігівської області, на підставі частини 1 статті 240 Господарського процесуального кодексу України, оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Позиції учасників справи.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на те, що відповідач порушив договірні зобов`язання за договорами купівлі-продажу сільськогосподарської продукції № 50 від 11.05.2017 та № 65 від 28.02.2020, не поставив йому товар за який він сплатив попередню оплату та не повернув суму попередньої оплати.

У відзиві на позовну заяву відповідач проти позову заперечив та зазначив, що відповідно до п. 1.1. Договору №50, Відповідач зобов`язується продати та передати у власність Позивача зерно соняшника до 21.05.2017, а отже 22.05.2020 відбувся сплив строку позовної давності для звернення Позивача до суду з вимогами про стягнення з Відповідача заборгованості згідно умов Договору №50. Відповідач вказав, що враховуючи те, що умовами Договору №65 сторони не передбачили терміні виконання Відповідачем зобов`язання з поставки продукції, відсутнє порушення умов вказаного договору з боку Відповідача. Відповідач зазначив, що як вбачається з претензії від 08.02.2021р. за №02/08-Пр, позивач вимагає перерахувати саме суму заборгованості, а не виконання Відповідачем своїх зобов`язань за Договором №65 (зобов`язань поставки Товару), таким чином, є безпідставною та необгрунтованою вимога Позивача стягнути з Відповідача пеню, оскільки відсутня несвоєчасність виконання Відповідачем свого зобов`язання щодо поставки Товару, а також взагалі відсутні грошові зобов`язання Відповідача перед Позивачем. Як вбачається із змісту укладених між сторонами Договорів №50 та №65 у Відповідача відсутні будь - які грошові зобов`язання перед Позивачем, тому відсутні підстави для застосування до Відповідача відповідальності у вигляді стягнення інфляційних втрат та відсотків річних. Враховуючи те, що вимоги Позивача про стягнення заборгованості в сумі 995 600,00 грн заявлені поза межами строку позовної давності, про що Відповідачем подано відповідну заяву, а вимоги про стягнення боргу в сумі 359840,00 грн безпідставні у зв`язку з їх необґрунтованістю, відсутні підставі для застосування до Відповідача відповідальності у вигляді пені, інфляційних втрат та 3% річних. Крім того, відповідач вказав, що позивач безпідставно включив борг в сумі 9840,00 грн до основної суми боргу в розмірі 1345600,00 грн та безпідставно здійснив нарахування штрафних санкцій на вказану суму.

У відповіді на відзив, позивач зазначив, що 28.01.2019 Відповідачем було поставлено Позивачу на виконання умов Договору купівлі - продажу сільськогосподарської продукції №50 від 11.05.2017 року 19.04 тон насіння соняшнику на загальну суму 199539,12 грн, таким чином, Відповідач виконав частково взяте на себе зобов`язання та визнав свій борг перед Позивачем і новий строк починає перебіг безпосередньо з наступного дня після підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку або після подання кредитором позову до одного чи кількох боржників, отже, позиція Відповідача щодо застосування строків позовної давності є неаргументованою та безпідставною. Позивач вказав, що обов`язок Відповідача на поставку Товару виник з моменту настання події, від якої починається перебіг терміну виникнення такого зобов`язання, а саме здійснення Позивачем попередньої оплати за Товар на розрахунковий рахунок Відповідача, тобто, Відповідач був зобов`язаний поставити Товар на суму передплати ще 01.03.2020 (дата оплати згідно виписки банку), але всупереч умовам договору та чинному законодавству України грубо порушив взяте на себе зобов`язання.

Фактичні обставини справи.

11.05.2017 між ПП "Промінь Озерне" (Продавець) та ФГ "Агріатік" (Покупець) укладено договір №50 купівлі-продажу сільськогосподарської продукції (надалі - Договір №50), за умовами якого (п.1.1.) Продавець зобов`язався продати та передати у власність Покупця зерно соняшника (товар) до 21.05.2017, а Покупець зобов`язався оплатити та прийняти товар у кількості 95,00т +/- 10% в заліковій вазі, що знаходиться на зерновому складі Продавця за адресою с. Озерне, Козелецького району, Чернігівської області, на умовах передбачених Договором.

Відповідно до пунктів 2.1.-2.3. Договору №50 ціна товару за одну метричну тонну в заліковій вазі з урахуванням ПДВ складає 10480,00грн. Загальна вартість Договору складає 995600,00грн +/- 10%. Ціна товару та загальна вартість Договору залишаються незмінними на весь строк дії даного Договору.

Згідно з п.3.2. Договору №50 порядок і термін розрахунків: попередня оплата.

Як погоджено сторонами в п.7.1., Договір №50 вступає в дію з моменту його підписання і діє до 31.12.2017, але в будь-якому разі до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим Договором.

На оплату товару, обумовленого Договором №50, відповідачем до сплати позивачу виставлено рахунок №42 від 11.05.2017 на суму 995600,00 грн.

12.05.2017, позивач, на підставі Договору №50 та рахунку №42 від 11.05.2017, перерахував відповідачу в якості попередньої оплати за товар кошти в сумі 995600,00 грн, що підтверджується банківською випискою по рахунку позивача. Наведені обставини відповідачем не заперечуються.

Відповідач, у свою чергу, на підставі Договору №50 за видатковою накладною №6 від 28.01.2019 поставив, а позивач насіння соняшнику в кількості 19,04 т на загальну суму 199539,12грн.

В іншій частині товар за Договором №50, в тому числі оплачений позивачем на умовах попередньої оплати на суму 796060,88 грн, відповідач не поставляв.

28.02.2020 між ПП "Промінь Озерне" (Продавець) та ФГ "Агріатік" (Покупець) укладено договір №65 купівлі-продажу сільськогосподарської продукції (надалі - Договір №65), за умовами якого (п.1.1.) Продавець зобов`язався продати та передати в власність Покупця кукурудзу урожаю 2019 року (код УКТ ЗЕД 1005) (надалі - товар), а Покупець зобов`язався оплатити, прийняти товар в кількості 100т +/- 10% в заліковій вазі.

Відповідно до пунктів 2.1.-2.3. Договору №65 ціна товару за одну метричну тонну в заліковій вазі з урахуванням ПДВ складає 4350,00грн. Загальна вартість договору складає 435000,00 грн. Ціна товару та загальна вартість договору залишаються незмінними на весь строк дії даного Договору.

Згідно з п.3.2. Договору №65 порядок і термін розрахунків: попередня оплата.

Продавець поставляє товар автомобільним транспортом за адресою Київська обл, Васильківський р-н, с. Крушинка, вул. Колгоспна,11, ТОВ «Ясенсвіт».

Як погоджено сторонами в п.7.1., Договір №65 ступає в дію з моменту його підписання і діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим Договором.

На оплату товару, обумовленого Договором №65, відповідачем до сплати позивачу виставлено рахунок №4 від 28.02.2020 на суму 435000,00 грн.

28.02.2020, позивач, на підставі Договору №65 та рахунку №4 від 28.02.2020, перерахував відповідачу в якості попередньої оплати за товар кошти в сумі 350000,00 грн, що підтверджується банківською випискою по рахунку позивача. Наведені обставини відповідачем не заперечуються.

Відповідач, товар, в тому числі оплачений позивачем у сумі 350000,00 грн на умовах попередньої оплати, згідно договору №65 не поставив, що ним не заперечується.

Позивач направив відповідачу претензію №02/08-Пр від 08.02.2021 з вимогою перерахувати заборгованість в розмірі 1355440,00 грн, отриману як попередня оплата згідно договорів №50 від 11.05.2017 та №65 від 28.02.2020. Вказана претензія направлена на адресу відповідача 09.02.2021 та отримана останнім 11.02.2021, що підтверджується інформацією з сайту Укрпошта, трекінг відправлення №114.

Оцінка аргументів та нормативно-правове обґрунтування.

Відповідно до ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України, господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ст. 175 Господарського кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України.

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Так, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Враховуючи правову природу укладених правочинів, за висновком суду, між сторонами склались відносини з купівлі-продажу товару, які врегульовані §1 Глави 54 ЦК України.

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 663 Цивільного кодексу України передбачено, що продавець зобов`язаний передати товар покупцеві в строк, установлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

За приписами статті 530 Цивільного кодексу України якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (частина 1). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства (частина 2).

За висновком суду, доводи позивача про порушення відповідачем договірних зобов`язань щодо своєчасної поставки товару, обумовленого Договором №65, не відповідають дійсності, оскільки виходячи зі змісту цього правочину, сторонами не погоджувались строки поставки товару, в той час як вказаний Договір (п.7.1.) є чинним та діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань.

Матеріали даної справи не містять будь-яких доказів на підтвердження звернення позивача з вимогою до відповідача щодо поставки оплаченого ним товару, обумовленого Договором №65. При цьому, доводи позивача про те, що обов`язок з поставки відповідачем товару за Договором №56 настав 01.03.2020, тобто в день перерахування ним відповідачу попередньої оплати, відхилені судом як безпідставні та такі, що не ґрунтуються на нормах чинного законодавства.

Претензія №02/08-Пр від 08.02.2021 містить вимогу лише щодо повернення коштів перерахованих як попередня оплата.

Враховуючи, що позивачем на підставі належних, допустимих, достовірних та вірогідних доказів, у розмінні статей 76-79 ГПК України, не доведено порушення відповідачем договірних зобов`язань з поставки товару, строки щодо поставки якого не погоджувались умовами Договору №65, беручи до уваги, що вказаний правочин є чинним, сторонами в установленому законом порядку не розривався, та діє до повного виконання сторонами договірних зобов`язань, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову в частині вимоги про стягнення попередньої оплати в розмірі 350000,00 грн.

Вимоги щодо стягнення пені в сумі 63374,00 грн, інфляційних втрат у сумі 32749,39 грн та трьох відсотків річних у сумі 13722,00 грн є похідними, а відтак не підлягають задоволенню, з огляду на наведені обставини.

Згідно з ч.2 ст. 193 Господарського кодексу України кожна сторона має вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. За ч.1 ст.193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей передбачених цим Кодексом.

Так, відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обігу або інших вимог, що звичайно ставляться.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За змістом частини 2 статті 693 Цивільного кодексу України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар в установлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Таким чином, умовою застосування частини 2 статті 693 Цивільного кодексу України є неналежне виконання продавцем свого зобов`язання зі своєчасного передання товару покупцю. У разі настання такої умови покупець має право діяти альтернативно: або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати. При цьому, можливість обрання певно визначеного варіанта правової поведінки боржника є виключно правом покупця, а не продавця. Волевиявлення щодо обрання одного з варіантів вимоги покупця має бути вчинено ним в активній однозначній формі такої поведінки, причому доведеної до продавця.

Статтею 610 Цивільного кодексу України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив зобов`язання, якщо він не виконав його в строк, установлений Договором.

Відповідно до частини 1 статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд установлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі статтею 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь установленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам у цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), які містяться в справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Стаття 129 Конституції України відносить до основних засад судочинства змагальність сторін.

За загальним правилом обов`язок доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. Обов`язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення. Це стосується позивача, який повинен доказати факти, на підставі яких пред`явлено позов, а також відповідача, який має можливість доказувати факти, на підставі яких він будує заперечення проти позову.

Відповідно до положень статті 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять у предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають установленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина 1 статті 77 ГПК України).

За статтею 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За частиною 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Дослідивши та проаналізувавши обставини справи та представлені докази, суд встановив, що позивачем на виконання умов договору №50 від 11.05.2017 було перераховано на рахунок відповідача 995600,00 грн в якості попередньої оплати за товар.

Відповідач з порушенням термінів поставки, обумовлених договором (до 21.05.2017), поставив позивачу товар 28.01.2019 на суму 199539,12 грн згідно видаткової накладної №6 від 28.01.2019.

Таким чином, відповідач не поставив відповідачу товар в межах здійсненої попередньої оплати на суму 796 060,88 грн.

У претензії №02/08-Пр від 08.02.2021, яка отримана відповідачем 11.02.2021, позивач вимагав повернення суми попередньої оплати в межах якої не було здійснено поставку товару протягом 2-х днів з моменту отримання претензії.

Згідно зі ст. 253 Цивільного кодексу України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Згідно ч.5 ст. 254 Цивільного кодексу України якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Таким чином, відповідач повинен був повернути суму попередньої оплати в розмірі 796060,88 грн до 15.02.2021 включно, проте свій обов`язок не виконав та грошові кошти не повернув.

Враховуючи зазначене, позовні вимоги в частині стягнення боргу в сумі 796060,88 грн згідно договору №50 від 11.05.2017 є обгрунтованими і підлягають задоволенню повністю.

Суд не приймає до уваги твердження відповідача про сплив позовної давності по вимозі про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу сільськогосподарської продукції №50 від 11.05.2017 в сумі 995600,00 грн з огляду на таке.

Згідно ст. 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Статтею 261 Цивільного кодексу України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до ст. 264 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Новий строк починає перебіг безпосередньо з наступного дня після підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку або після подання кредитором позову до одного чи кількох боржників (правова позиція, викладена в постанові Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 663/2070/15-ц).

28.01.2019 відповідачем було поставлено позивачу на виконання умов Договору купівлі - продажу сільськогосподарської продукції №50 від 11.05.2017 року 19.04 тон насіння соняшнику на загальну суму 199539,12 грн згідно видаткової накладної № 6 від 28.01.2019. Таким чином, Відповідач виконав частково взяте на себе зобов`язання та визнав свій борг перед Позивачем і в даному випадку перебіг позовної давності розпочався з 29.01.2019. А тому нема підстав для застосування наслідків спливу позовної давності.

Згідно з ст. 610, 611 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до ст.216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Штрафними санкціями у розумінні ст.230 Господарського кодексу України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно зі статтею 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

В силу положень ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

У п.6.3 договору №50 від 11.05.2017 сторони передбачили, що продавець несе відповідальність за затримку з доставкою чи передачею товару в обумовлені строки, сплачуючи за кожен день прострочки штраф у розмірі подвійної облікової ставки НБУ.

Позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача пеня у розмірі 845547,49 грн за період з 22.05.2017 по 22.06.2021.

Враховуючи умови договору щодо строків поставки товару - до 21.05.2017 та приписи ст. 232 Господарського кодексу України, період за який мала би нараховуватися пеня - з 22.05.2017 по 22.11.2017. Відтак, позивачем неправомірно здійснено нарахування пені поза межами шестимісячного строку від дня прострочення зобов`язання.

Згідно статті 258 Цивільного кодексу України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Статтею 267 Цивільного кодексу України передбачено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Визнання боржником основного зобов`язання (боргу), в тому числі і його сплата, саме по собі не є доказом визнання ним також і додаткових вимог кредитора (зокрема, неустойки, процентів за користування коштами), а так само й вимог щодо відшкодування збитків і, відтак, не може вважатися перериванням перебігу позовної давності за зазначеними вимогами (аналогічна правова позиція викладена в Постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 26.10.2018 у справі № 922/4099/17, Постанові Верховного Суду від 08.05.2019 у справі № 910/9078/18).

З урахуванням викладених обставин, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог в часині стягнення пені у зв`язку зі спливом строку позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем.

У межах даного позову також заявлено вимогу про стягнення інфляційних втрат у сумі 266723,51 грн за період червень 2017 - червень 2021 року та 97621,00 грн трьох відсотків річних за період з 22.05.2017 по 22.06.2021.

За частиною 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене в грошових одиницях (національній валюті України чи в грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому право кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Ці висновки узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду висловленою в постанові від 11.04.2018 року в справі №758/1303/15-ц.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми, так само як й інфляційних нарахувань, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові (така правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 16.10.2018 у справі N910/19094/17, від 11.05.2018 у справі N922/3087/17).

За змістом частини 2 статті 625 ЦК України нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох відсотків річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Таким чином, за висновком суду, зважаючи на юридичну природу правовідносин сторін, зокрема наявність грошових зобов`язань відповідача щодо повернення позивачу попередньої оплати за непоставлений товар, на спірні правовідносини поширюється дія положень частини 2 статті 625 ЦК України, за якою боржник, що прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2018 у справі №910/10156/17, від 16.05.2018 у справі №686/21962/15-ц за наслідками неоднакового застосування норми права в подібних правовідносинах.

Таким чином, з огляду на те, що відповідачем не виконано грошове зобов`язання перед позивачем з повернення попередньої оплати за вимогою останнього (претензія №02/08-Пр від 08.02.2021), суд дійшов висновку, що у позивача виникло право на нарахування відповідачу інфляційних втрат та трьох відсотків річних та відповідно право вимоги їх сплати.

При цьому, за висновком суду, позивачем невірно визначено момент з якого зобов`язання відповідача з повернення попередньої оплати є порушеним.

Виходячи зі змісту частини 2 статті 693 ЦК України саме позивач обирає варіант правової поведінки відповідача, в разі порушення останнім зобов`язань з поставки товару. Претензією №02/08-Пр від 08.02.2021 позивач просив відповідача перерахувати суму попередньої оплати протягом 2-х днів з моменту отримання даної претензії. Дана претензія отримана відповідачем 11.02.2021, тобто граничний строк по поверненню попередньої оплати настав 15.02.2021 (зобов`язання з повернення попередньої оплати прострочено з 16.02.2021).

З урахуванням зазначеного, суд вважає, що правомірним є нарахування та стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних починаючи з 16.02.2021, оскільки матеріалами справи підтверджується, що на вказану дату грошове зобов`язання відповідача з повернення попередньої оплати настало. Відтак здійснивши перерахунок у цій частині вимог, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову в частині стягнення трьох відсотків річних в сумі 8309,57 грн за період з 16.02.2021 по 22.06.2021, в частині стягнення інфляційних в сумі 39725,42 грн за період лютий 2021 - червень 2021. В іншій частині стягнення 3% річних та інфляції відмовлено.

Щодо судових витрат.

Відповідно до п. 2 ч. 1 статті 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи часткове задоволення позову судові витрати у справі покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст. 129, 233, 238, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Приватного підприємства "Промінь Озерне" (вул. Набережна, 35, с. Озерне, Козелецький район, Чернігівська область, 17072, ідентифікаційний код 38049084) на користь Фермерського господарства "Агріатік" (вул. Веселкова, 8, с. Проців, Бориспільський район, Київська область, 08344, ідентифікаційний код 24211813) 796 060,88 грн боргу, 8 309,57 грн 3% річних, 39 725,42 грн інфляційних та 12 661,44 грн судового збору.

Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

В решті позову відмовити.

Рішення набирає законної сили в строк і в порядку, встановленому ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду у строки визначені ст. 256 Господарського процесуального кодексу України.

Повідомити учасників справи про можливість одержання інформації по справі у Єдиному державному реєстрі судових рішень: http://reyestr.court.gov.ua/.

Повне рішення складено 28.07.2021.

Суддя Ю.В. Федоренко