РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.07.2021Справа № 910/779/21

Суддя Господарського суду міста Києва Головіна К. І., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження господарську справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпроавтозапчастини"

до Комунального підприємства "Київпастранс"

про стягнення 16 044,34 грн.

без повідомлення учасників справи

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Дніпроавтозапчастини" (далі - ТОВ "ДАЗ", позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Комунального підприємства "Київпастранс" (далі - КП "Київпастранс", відповідач) про стягнення заборгованості у сумі 16 044,34 грн.

Позов мотивований тим, що відповідач порушив свої зобов`язання за договором поставки № 52.19-553 від 18.11.2019 р. в частині здійснення повної та своєчасної оплати вартості поставленого товару.

У позові ТОВ "Дніпроавтозапчастини" просить стягнути з відповідача заборгованість в сумі 14 052,12 грн., пеню у сумі 1 036,63 грн., інфляційні втрати у сумі 604,24 грн. та 3 % річних у сумі 351,35 грн., що разом становить 16 044,34 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.02.2021 р. за вказаною позовною заявою було відкрите провадження, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін, учасникам справи надана можливість реалізувати свої процесуальні права та обов`язки.

Відповідач, належним чином повідомлений про розгляд справи, у строк, визначений законом, відзиву не надав, його позиція щодо заявлених вимог суду невідома. Згідно з ч. 9 ст. 165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Ураховуючи, що відповідач не скористався наданим йому правом у межах визначеного законом процесуального строку на подання відзиву, суд дійшов висновку про можливість вирішення спору за відсутності відзиву відповідача.

Отже, розглянувши позовні вимоги та дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Установлено, що 18.11.2019 р. між ТОВ "ДАЗ" (постачальник) та КП "Київпастранс" (покупець) був укладений договір № 52.19-553 (далі - договір), за умовами якого продавець зобов`язується передати у власність покупця товар (запасні частини до вантажних автомобілів), а покупець зобов`язується сплатити за товар, визначений в асортименті, кількості та за цінами, які зазначені в специфікації (додаток № 1) до договору (п. 1.1).

Сума цього договору визначається згідно зі специфікацією та становить 2 426 545,68 грн. (п. 3.1 договору). Розрахунок за поставлений товар здійснюється покупцем у безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника протягом 60 календарних днів з дати підписання покупцем видаткової накладної на фактично поставлену окрему партію товару (п. 4.1 договору).

Поставка товару здійснюється протягом дії договору (п. 5.1 договору) на умовах DDP за адресою: м. Київ, філії та підрозділи КП "Київпастранс", перелік яких зазначається в додатку № 4 до цього договору (п. 5.2 договору).

Покупець зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі сплатити за поставлений товар, який відповідає технічним і якісним характеристикам (п. 6.1.2 договору).

Договір набирає чинності з дня його підписання сторонами і діє до 31.12.2020 р. включно, але до повного виконання сторонами своїх зобов`язань, з подальшою пролонгацією (п. 11.1).

Згідно з ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу (ч. 6 вказаної статті).

Відповідно до ч. 1 ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Матеріали справи свідчать, що позивач на виконання свого зобов`язання за вказаним договором 16.01.2020 р. передав відповідачу обумовлений сторонами товар на загальну суму 14 052,12 грн., що підтверджується наявною у справі видатковою накладною № ТОВ-000029 від 16.01.2020 р., підписаною покупцем без зауважень.

Відповідач, зі свого боку, зобов`язання з оплати поставленого товару у порядку, визначеному договором, не виконав, вартість товару не сплатив.

Частиною 1 ст. 193 ГК України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (ч. 7 ст. 193 ГК України).

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ГК України господарське зобов`язання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином.

Оскільки доказів належної сплати вартості товару відповідач не надав, доводів позивача не спростував, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення з КП "Київпастранс", заборгованості у сумі 14 052,12 грн. підлягають задоволенню.

Крім основного боргу, позивач просив стягнути з відповідача пеню у сумі 1 036,63 грн., нараховану за прострочення зобов`язання на підставі п. 7.3 договору.

За змістом ст. 611 ЦК України та ст. 230 ГК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

У пункті 7.3 договору сторони погодили, що за порушення термінів оплати товару покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня від вартості поставленого товару в строк, за який сплачується пеня.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно з ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок суми штрафних санкцій відповідно до наведених норм чинного законодавства та умов договору, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пеня у сумі 1 036,63 грн., тобто у сумі, що просить позивач.

Стосовно стягнення з відповідача інфляційних втрат у сумі 604,24 грн. та 3 % річних у сумі 351,35 грн., суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Зважаючи на встановлене судом прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання, вимога про стягнення 3 % річних та інфляційної складової боргу є правомірно заявленою позивачем.

Здійснивши власний перерахунок матеріальних втрат, заявлених до стягнення, суд дійшов до висновку, що з відповідача підлягає стягненню інфляційна складова боргу у сумі 604,24 грн. та 3 % річних у сумі 351,35 грн., тобто у сумах, заявлених позивачем.

Отже, позовні вимоги ТОВ "Дніпроавтозапчастини" підлягають задоволенню у повному обсязі.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, заявлених позивачем у вигляді судового збору на суму 2 270,00 грн. та витрат за надану правничу допомогу на суму 2 500,00 грн., суд виходить з такого.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами (ст. 126 ГПК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 126 ГПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У даному випадку на підтвердження понесення витрат на правничу допомогу у сумі 2 500,00 грн. заявник надав: свідоцтво про право заняття адвокатською діяльністю, видане адвокату Романенко П. В. (№ 1652 від 20.11.2006 р.); договір про надання правової допомоги № 140 від 12.01.2020 р., укладений між ТОВ "Дніпроавтозапчастини" та ФОП Романенко П. В.; додаткову угоду № 1 від 12.01.2020 р. до вказаного договору, у якому сторони домовились, що вартість правового аналізу документів, складання проекту позову, надання консультацій становить 2 500,00 грн., акт приймання-передачі наданих послуг від 14.01.2021 р..; платіжне доручення № 11612 від 15.01.2021 р. на суму 2 500,00 грн. з призначенням платежу - оплата за послуги по договору про надання правової допомоги № 140 від 12.01.2021.

Дослідивши надані позивачем докази, суд вважає їх достатніми для підтвердження факту понесення витрат на професійну правничу допомогу адвоката та такими, що відповідають критерію розумності, враховуючи категорію та ступінь складності справи, обсяг виконаних адвокатом робіт, а тому вважає, що розмір судових витрат, понесених позивачем на правничу допомогу у сумі 2 500,00 грн. є обгрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Указані витрати, а також витрати зі сплати судового збору у сумі 2 270, 00 грн. покладаються на відповідача згідно зі ст. 129 ГПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. 73 - 79, 129, 236 - 238, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпроавтозапчастини" до Комунального підприємства "Київпастранс" про стягнення 16 044,34 грн. задовольнити.

Стягнути з Комунального підприємства «Київпастранс» (04070, м. Київ, вул. Набережне шосе, 2; ідентифікаційний код 31725604) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпроавтозапчастини» (49000, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 98, кв. 195; ідентифікаційний код 36641388) заборгованість у сумі 14 052 (чотирнадцять тисяч п`ятдесят дві) грн. 12 коп., пеню у сумі 1 036 (одна тисяча тридцять шість) грн. 63 коп., інфляційні втрати у сумі 604 (шістсот чотири) грн. 24 коп., 3 % річних у сумі 351 (триста п`ятдесят одна) грн. 35 коп., витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 270 (дві тисячі двісті сімдесят) грн. 00 коп. та витрати на правову допомогу в сумі 2 500 (дві тисячі п`ятсот) грн. 00 коп.

Повне судове рішення складене 20 липня 2021 року.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до суду апеляційної інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 20-денний строк з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Головіна К. І.