ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛУГАНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2021 року м. Харків Справа № 913/165/21
Провадження №1/913/165/21
За позовом керівника Сєвєродонецької окружної прокуратури Луганської області в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах
позивача Сєвєродонецької міської військово-цивільної адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області, м. Сєвєродонецьк Луганської області
до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю Сєвдонінвест, м. Сєвєродонецьк Луганської області
про стягнення 2167645 грн 59 коп.
Суддя Зюбанова Н.М.
Секретар судового засідання Медуниця Р.І.
За участю: прокурор відділу прокуратури Харківської області Кадацької Д.М. (посвідчення № 058455 від 03.12.2020);
представника відповідача адвоката Тарана Д.М. (ордер серії АН № 1034928 від 12.05.2021);
Дослідивши матеріали справи, яка розглядається за правилами загального позовного провадження, вислухавши прокурора та представника відповідача, суд дійшов наступних висновків щодо причин виникнення спору між сторонами.
Відповідно до пункту 1 договору Сєвєродонецька міська рада на підставі рішення Сєвєродонецької міської ради № 2085 від 11.04.2008 передала ЗАТ Інвестиційний дім Астрон в строкове платне користування земельну ділянку - землі комерційного використання (під будівлю торговельного комплексу), яка знаходиться за адресою: м. Сєвєродонецьк, пр. Гвардійський, 46.
У відповідності до пунктів 2, 3, 6 договору в оренду передано земельну ділянку загальною площею 0,9405 га, на якій знаходяться об`єкти нерухомого майна. Термін дії договору оренди землі 25 років по 11.04.2033 включно (п. 8 договору).
Актом передачі-прийняття земельної ділянки в натурі від 30.05.2008 засвідчено передачу Сєвєродонецькою міською радою орендарю земельної ділянки загальною площею 0,9405 га.
В подальшому 08.09.2017 за Товариством з обмеженою відповідальністю Сєвдонінвест (відповідачем) було зареєстроване право власності на нерухоме майно - торгівельний комплекс, розташований за адресою: м. Сєвєродонецьк, пр. Гвардійський, 46, на підставі договору купівлі-продажу та акту приймання-передачі нерухомого майна, яке було придбане на аукціоні майна банкрута, виданого Товарною біржею Феміда.
До державного реєстру речових прав на нерухоме майно 08.09.2017 внесено відповідний запис про право власності ТОВ Сєвдонінвест на вищевказане нерухоме майно (арк. справи 56-58).
Згідно листа Головного управління ДПС у Луганській області №1571/5/12-32-04-01-13 від 26.02.2021 ТОВ Сєвдонінвест з 08.09.2017 не подавало податкову звітність з плати за землю, земельний податок або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності не сплачувались.
Ухвалою від 13.04.2021 суд підтвердив підстави представництва керівником Сєвєродонецької окружної прокуратури Луганської області інтересів держави в особі органу, уповноваженого здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах: Сєвєродонецької міської військово-цивільної адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області за позовною заявою від 26.03.2021 № 52-142вих-21.
Прокурор зазначає, що Сєвєродонецька міська військово-цивільна адміністрація Сєвєродонецького району Луганської області, як уповноважений суб`єкт владних повноважень, усвідомлюючи порушення інтересів держави, маючи відповідні повноваження для їх захисту, належні заходи по стягненню заборгованості з орендної плати не вживає, до Господарського суду Луганської області з позовною заявою не звертається, тобто уповноваженим органом (військово-цивільною адміністрацією міста Сєвєродонецьк та її правонаступником Сєвєродонецькою міською військово-цивільною адміністрацією Сєвєродонецького району Луганської області упродовж тривалого часу не здійснюється захист порушених майнових прав та інтересів територіальної громади.
Як зазначено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 по справі № 912/2385/18 за позовом також керівника місцевої прокуратури невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження його бездіяльності. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідний компетентний орган, який усупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, тощо.
Проте, Військово-цивільна адміністрація міста Сєвєродонецьк Луганської області повідомила, що Сєвєродонецька міська рада зверталась до Господарського суду Луганської області із позовом про визнання укладеною додаткової угоди про внесення змін до договору оренди з ТОВ Сєвдонінвест в редакції міської ради, який рішенням Господарського суду Луганської області у справі № 913/214/20 від 25.09.2020 залишено без задоволення.
У порядку ст. 23 Закону України Про прокуратуру Сєвєродонецька окружна прокуратура Луганської області листом № 33-193вих-21 від 17.03.2021 повідомила Сєвєродонецьку міську військово-цивільну адміністрацію Сєвєродонецького району Луганської області про намір звернутися до господарського суду Луганської області в інтересах держави в особі Сєвєродонецької міської військово-цивільної адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області із позовною заявою про стягнення заборгованості по орендній платі за землю в розмірі 2167645 грн. 59 коп., що підтверджено документально.
У відповіді на відзив від 31.05.2021 № 52-1203вих-21 прокурор вказані доводи відхиляє з посиланням на те, що ТОВ Сєвдонінвест, володіючи об`єктом нерухомості - торговельним комплексом, користується земельною ділянкою без переоформлення у належний спосіб права користування земельною ділянкою, тобто без укладення договору оренди із орендарем та державної реєстрації такого права. Після відчуження об`єктів нерухомості колишні власники такого майна не повинні сплачувати орендну плату за земельну ділянку, користувачем якої вони вже не є, а зобов`язання з такої сплати автоматично виникає у нового власника нерухомості.
Встановивши фактичні обставини справи, оцінивши доводи сторін у їх сукупності, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість позову та його неповне задоволення з огляду на наступне.
Так, відповідно до ст. 2 Закону України Про оренду землі відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цих Законів, а також договором оренди землі.
Частиною 1 ст. 93 та ст. 125 ЗК України передбачено, що право оренди земельної ділянки це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права. Землекористувачі також зобов`язані своєчасно сплачувати орендну плату (п. в ч. 1 ст. 96 ЗК України).
Проте, при розгляді справи № 913/214/20 за позовом Військово-цивільної адміністрації міста Сєвєродонецьк Луганської області до ТОВ Сєвдонінвест про визнання укладеною додаткової угоди про внесення змін до договору оренди землі суди відмовили з тим обґрунтуванням, що за обставинами спору такі підстави були тільки для заміни орендаря за спірним договором на підставі ст. 120 ЗК України та ст. 377 ЦК України, щодо решти умов це спір про внесення змін до договору на загальних умовах.
Таким чином, при розгляді цієї справи та справи № 913/165/21 судами враховується правова позиція Верховного Суду, висловлена у численних постановах, згідно з якою відчуження об`єкта нерухомості, розташованого на орендованій земельній ділянці, не є підставою для розірвання договору оренди із попереднім власником чи внесення змін до нього, оскільки такий договір припиняється щодо останнього в силу закону, однак діє на тих самих умовах стосовно особи, яка, набувши право власності на нерухоме майно, розташоване на орендованій земельній ділянці, з моменту набуття такого права набуває також права оренди земельної ділянки, на якій це майно розміщене, а отже й відповідні права та обов`язки, зокрема, зі сплати орендної плати за користування земельною ділянкою (постанови КГС ВС від 16.05.2019 у справі № 922/2469/18, від 23.05.2019 у справі № 922/2427/18, від 19.06.2018 № 922/3655/17) .
Зокрема, у постанові від 04.06.2019 по подібній справі № 914/1925/18 Верховний Суд зазначив, що у разі переходу права власності на нерухоме майно, розміщене на земельній ділянці, яка знаходилась в користуванні відчужувача цього майна, новий власник майна набуває відповідне право користування цією ділянкою у тому ж обсязі та умовах, які були у попереднього власника, що, відповідно, передбачає припинення права користування цією ділянкою у попереднього землекористувача. При цьому, враховуючи, що відповідний договір, укладений з попереднім власником, розірванню не підлягає, а продовжує діяти на тих самих умовах і в тому самому обсязі для нового власника майна, тобто фактично відбувається заміна сторони у зобов`язанні, відповідні обставини виключають застосування до таких правовідносин статті 1212 ЦК України, оскільки в такому разі не йдеться про набуття або збереження майна за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала, що є однією з обов`язкових ознак кондикційних зобов`язань. Аналогічний правовий висновок викладено постанові Верховного Суду від 05.02.2019 року у справі № 914/1131/18.
За таких обставин суд відхиляє заперечення відповідача про кваліфікацію спірних правовідносин, як кондикційних, та погоджується з нормативним обгрунтуванням позову, наведеним прокурором, який наступним чином зробив нарахування орендної плати.
Статтею 206 ЗК України передбачено, що використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.
Статтею 14 ПК України визначено, що плата за землю це загальнодержавний податок, який справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності.
Податковим кодексом України, зокрема, встановлено, що плата за землю - обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності (п. п. 14.1.147 п. 14.1 ст. 14), а орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (п. п. 14.1.136 п. 14.1 ст. 14).
Відповідно до абз.1 п. 288.1 ст. 288 ПК України підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки.
Порядок внесення орендної плати унормовано пунктами 9-13 договору. Зокрема, орендна плата вноситься орендарем самостійно у грошовій формі та розмірі 10% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки. Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексації. Орендна плата вноситься щомісячно на визначений бюджетний рахунок.
За змістом пункту 27 договору орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати.
Значення коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки сільськогосподарських угідь, земель населених пунктів та інших земель несільськогосподарського призначення з 2017 по 2023 рік становить 1,0.
Коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель застосовується кумулятивно залежно від дати проведення нормативної грошової оцінки земель. Коефіцієнти індексації нормативної грошової оцінки земель становлять: 1996 рік - 1,703, 1997 рік - 1,059, 1998 рік - 1,006, 1999 рік - 1,127, 2000 рік - 1,182, 2001 рік - 1,02, 2005 рік - 1,035, 2007 рік - 1,028, 2008 рік - 1,152, 2009 рік - 1,059, 2010 рік - 1,0, 2011 рік - 1,0, 2012 рік - 1,0, 2013 рік - 1,0, 2014 рік - 1,249, 2015 рік - 1,433 (крім сільськогосподарських угідь) та 1,2 для сільськогосподарських угідь (рілля, перелоги, сіножаті, пасовища, багаторічні насадження), 2016 рік - для сільськогосподарських угідь (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги) 1,0, для земель несільськогосподарського призначення - 1,06, 2017 рік- 1,0, 2018 рік- 1,0,2019-1,0.
Нормативна грошова оцінка земель за 2002, 2003, 2004 та 2006 роки не індексувалася.
Пунктом 286.2 статті 286 ПК України платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму податку щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями. Подання такої декларації звільняє від обов`язку подання щомісячних декларацій. При поданні першої декларації (фактичного початку діяльності як платника плати за землю) разом з нею подається довідка (витяг) про розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки, а надалі така довідка подається у разі затвердження нової нормативної грошової оцінки землі.
Відповідно до ч. 5 ст. 5 Закону України Про оцінку земель нормативна грошова оцінка використовується при визначенні розміру земельного податку, державного мита при міні, спадкуванні та даруванні земельних ділянок згідно із законом, орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності.
Частиною 2 статті 20 вказаного Закону встановлено, що дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель.
З огляду на це, прокурор вважає, що за період з 01.03.2018 по 01.03.2021 на підставі п. 9 договору оренди у ТОВ Сєвдонінвест виникло зобов`язання щодо сплати заборгованості з орендної плати за користування земельною ділянкою у сумі 2167645,59 грн.: 7225485,30 (нормативна грошова оцінка) * 10 % = 722548,53 - річна орендна плата за земельну ділянку;
722548,53/ 12 місяців = 60 212,38 грн. - щомісячна орендна плата за земельну ділянку. Таким чином по періодах: з 01.03.2018 по 31.12.2018 у розрахунку за 10 місяців складає 722548,53: 12 x 10 = 602123,78 грн.;
- з 01.01.2019 по 31.12.2019 у розрахунку за 12 місяців складає 722548,53 грн.
- з 01.01.2020 по 31.12.2020 у розрахунку за 12 місяців складає 722548,53 грн.
Суд частково не погоджується з таким розрахунком та виходить з наступного.
Так, дійсно, ст. 120 ЗК України передбачено, якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.
Як встановлено судом, 22.06.2016 Сєвєродонецькою міською радою було прийняте рішення № 478, яким затверджені нині чинні ставки орендної плати за земельні ділянки на території Сєвєродонецької міської ради, зокрема, з 01.01.2017 у розмірі 8% для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, крім земельних ділянок, наданих під автостоянки, платні парковки та об`єкти технічного обслуговування та ремонту автомобілів (п. 9 Додатку до вказаного рішення). Попередні рішення №№ 1978 від 06.03.2008, 2492 від 18.09.2008, 2930 від 19.02.2009 визнані такими, що втратили чинність.
Закон України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" № 1952-IV від 01.07.2004 (в редакції на момент укладення договору оренди) не передбачав необхідність реєстрації права оренди земельної ділянки.
За змістом ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу продавець передає/зобов`язується передати майно (товар), а покупець приймає/зобов`язується прийняти майно (товар).
Договір купівлі-продажу торговельного комплексу укладений 08.09.2017 між ПрАТ Інвестиційний дім Астрон та ТОВ Сєвдонінвест (номер запису про право власності 22246665, дата держ.реєстрації 08.09.2017 арк. справи 56-58), тому саме між цими суб`єктами цивільних правовідносин виникли права та обов`язки, і саме від ПрАТ Інвестиційний дім Астрон перейшло право користування земельною ділянкою у порядку ст. 120 ЗК України.
З моменту укладення договору купівлі-продажу та реєстрації нерухомого майна до особи переходить право на земельну ділянку (ст. 657 ЦК України).
У відповідності до ст. 7 Закону України Про оренду землі до особи, якій перейшло право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій земельній ділянці, також переходить право оренди на цю земельну ділянку. Договором, який передбачає набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, припиняється договір оренди земельної ділянки в частині оренди попереднім орендарем земельної ділянки, на якій розташований такий житловий будинок, будівля або споруда.
За таких обставин прокурор вважає обґрунтованими вимоги про стягнення боргу із розрахунку 10% з посиланням на ст. 120 ЗК України.
Проте, суд застосовує в уточненому розрахунку суми орендної плати ставку 8%, оскільки на час придбання нерухомості та переходу права оренди 08.09.2017 рішення про ставку орендної плати у 10% не діяло, а чинним було рішення № 478 від 22.06.2016 (арк.. справи 113-114).
Так, у позові прокурор зазначає, що розмір несплаченої орендної плати розраховано виходячи з нормативної грошової оцінки земельної ділянки, яка розраховується органом виконавчої влади з питань земельних ресурсів, відсотку нормативної грошової оцінки, який встановлюється органом місцевого самоврядування в залежності від цільового використання земельної ділянки, та площі земельної ділянки, однак, керується нечинним актом органу влади.
Зміст ст. 120 ЗК України про перехід права користування земельною ділянкою "на тих самих умовах і в тому ж обсязі" суд розуміє, як такий, що не потребує прийняття органом влади рішення про виділення цієї ж земельної ділянки новому власнику нерухомості, який набуває право оренди за чинним договором.
Частиною 1 статті 377 ЦК визначено, що до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).
Відповідно, новий власник об`єкта нерухомості, якому переходить право оренди, набуває права оренди за чинним договором оренди, а не у порядку повторного надання земельної ділянки, тобто має місце заміна сторони у зобов`язанні.
Суд звертає увагу прокурора та позивача, що розмір орендної плати за землю комунальної власності є регульованим та його встановлення віднесено до виключної компетенції органу місцевого самоврядування, яким є Сєвєродонецька міська рада.
Крім цього, суд враховує судову практику Європейського суду з прав людини щодо захисту майнового інтересу в розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема, у випадку існування "законного сподівання" на врахування його майнового інтересу (рішення у справах "Федоренко проти України", "Суханов та Ільченко проти України").
У рішенні "Лелас проти Хорватії" Європейським судом з прав людини наголошено, що державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків.
Також судом встановлено, що у розрахунку ціни позову прокурором не враховано, що з 18.03.2020 року набув чинності Закон України від 17.03.2020 № 533-ІХ "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо підтримки платників податків на період здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникнення і поширення короновірусної хвороби (СОVID-19)", яким, зокрема, внесені зміни до порядку нарахування та сплати плати за землю.
Так, підрозділ 10 "Інші перехідні положення" розділу XX "Перехідні положення" Податкового кодексу України доповнено новим пунктом 524, згідно з яким за період з 1 березня 2020 року по 30 квітня 2020 року не нараховується та не сплачується плата за землю (земельний податок та орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності) за земельні ділянки, що перебувають у власності або користуванні, у тому числі на умовах оренди, фізичних або юридичних осіб, та використовуються ними в господарській діяльності.
02.04.2020 Верховна Рада України прийняла Закон України № 540 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (СОVID-19)" (Закон № 540), яким змінено норму пункту 524 підрозділу 10 "Інші перехідні положення" Розділу XX "Перехідні положення" Податкового кодексу України щодо плати за землю.
Згідно з цим Законом плата за землю (земельний податок та орендна плата за земельні ділянки) не нараховується та не сплачується за період з 1 березня по 31 березня 2020 року.
7225485,30 (нормативна грошова оцінка) * 8 % = 578038,84 - річна орендна плата за земельну ділянку;
У відзиві на позов відповідач просив застосувати наслідки спливу позовної давності до позовних вимог про стягнення боргу за період з 01.03.2018 по 30.03.2018.
Так, відповідно до ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
Позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст. 256 ЦК України).
Згідно з ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Частиною 1 ст. 260 ЦК України встановлено, що позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).
Частиною 1 ст. 261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку (ч. 2 ст. 261 ЦК України).
За таких обставин позов підлягає частковому задоволенню з віднесенням судових витрат на відповідача пропорційно розміру задоволених вимог згідно із ст. 129 ГПК України.
У задоволенні решти позову слід відмовити за необґрунтованістю з підстав, вказаних вище.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 53, 129, 232-233, 236-241, 247 ГПК України, суд
в и р і ш и в:
1. Позов задовольнити частково.
4. У задоволенні решти позову відмовити.
У відповідності до ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Згідно зі ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 20 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повне рішення виготовлене 27.07.2021.
Суддя Н.М.Зюбанова