ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" липня 2021 р.м. ХарківСправа № 922/1702/21

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Буракової А.М.

при секретарі судового засідання Кудревичу М.О.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Концерну "СоюзЕнерго", м. Новомосковськ
до Державного підприємства "Завод "Електроважмаш", м. Харків
про стягнення 16212,91 грн.
за участю представників:

позивача - не з`явився

відповідача - не з`явився

ВСТАНОВИВ:

Концерн "СоюзЕнерго" (позивач) звернувся до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до Державного підприємства "Завод "Електроважмаш" (відповідач) про стягнення з відповідача на користь позивача 14163,98 грн. заборгованості за договором поставки продукції № 266-01/658 від 21.09.2020; 65,97 грн. 1% річних; 1274,76 грн. інфляційних втрат; 708,20 грн. пені та 2270,00 грн. витрат зі сплати судового збору.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 11.05.2021 позовну заяву Концерну "СоюзЕнерго" до Державного підприємства "Завод "Електроважмаш" про стягнення 16212,91 грн. було залишено без руху, встановлено позивачу строк на усунення недоліків позовної заяви та спосіб усунення недоліків позовної заяви.

На виконання вимог ухвали господарського суду Харківської області від 11.05.2021 позивач надав до суду заяву про усунення недоліків вх.№ 11918 від 24.05.2021 у відповідності до якої позивачем були усунені недоліки позовної заяви.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 27.05.2021 було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено справу розглядати в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, призначено розгляд справи в судовому засіданні на 22.06.2021 о 12:00.

Відповідач, через канцелярію суду 11.06.2021 за вх.№ 13775, надав відзив на позовну заяву, згідно якого просить суд: вимогу про стягнення основної суми боргу залишити на розсуд суду; вимогу про стягнення пені, річних та втрат від інфляції залишити на розсуд суду з врахуванням контррозрахунку відповідача; здійснити розподіл витрат зі сплати судового збору, відповідно до розміру задоволених позовних вимог, як того вимагають норми ГПК України. При цьому відповідач у відзиві на позовну заяву посилався на п. 4.1. договору поставки продукції № 266-01/658 від 21.09.2020 та ст. 254 ЦК України та вказував, що прострочення ним оплати продукції повинно рахуватися тільки з наступного за ним робочого дня, а саме з 11.11.2020.

Позивач, через канцелярію суду 22.06.2021 за вх.№ 14667, надав відповідь на відзив, згідно якої просив суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі та вказував, що відповідач безпідставно не виконує свої зобов`язання за договором.

У судовому засіданні 22.06.2021, судом, без виходу до нарадчої кімнати, було постановлено ухвалу із занесенням її до протоколу судового засідання про відкладення розгляду справи по суті на 19.07.2021 о 11:30.

Відповідач, через канцелярію суду 29.06.2021 за вх.№ 15085, надав письмові заперечення на відповідь на відзив, в яких просив суд: вимогу про стягнення основної суми боргу залишити на розсуд суду; вимогу про стягнення пені, річних та втрат від інфляції залишити на розсуд суду з врахуванням контррозрахунку відповідача; здійснити розподіл витрат зі сплати судового збору, відповідно до розміру задоволених позовних вимог, як того вимагають норми ГПК України.

Сторони про судове засідання призначене на 19.07.2021 о 11:30 були повідомлені належним чином, втім уповноважених представників в судове засідання не направили, про причини неявки представників суд не повідомили.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

21 вересня 2020 року між Концерном "СоюзЕнерго" (постачальник) та Державним підприємством "Завод "Електроважмаш" (замовник) було укладено договір поставки продукції № 266-01/658 (надалі - договір).

Відповідно до п. 1.1. договору, постачальник зобов`язувався поставити продукцію у власність замовника, а замовник зобов`язувався прийняти від постачальника продукцію та оплатити її в порядку, передбаченому цим договором.

У відповідності до п.1.3. договору, замовлення на поставку продукції повинно бути оформлено замовником у формі листа, який включає в себе найменування, кількість та термін поставки продукції.

Згідно п. 1.2. договору, найменування, номенклатура, кількість та ціна визначається у специфікації № 1 (додаток № 1), яка є невід`ємною частиною цього договору.

Відповідно до п. 4.1. договору, розрахунки за продукцію здійснюються замовником шляхом оплати за фактично поставлену продукцію на протязі 20 календарних днів з моменту постачання і приймання її за якістю і кількістю.

Як вбачається з матеріалів справи позивач здійснив поставку продукції на адресу відповідача відповідно до його заявки №266-12 від 29.09.2020 та згідно специфікації №1, яка є невід`ємною частиною договору.

Факт поставки та прийняття відповідачем продукції підтверджується видатковою накладною №1669 від 19.10.2020 на суму 14163,98 грн. разом з ПДВ, довіреністю № 1026 від 19.10.2020, податковою накладною № 85 від 19.10.2020 та квитанцією про реєстрацію податкової накладної № 85 від 19.10.2020.

Згідно позову позивач вказує, що відповідно до умов договору відповідач був зобов`язаний повністю сплатити всю суму за отриману продукцію до 09.11.2020. Станом на 28.04.2021, відповідно даних бухгалтерського обліку позивача, відповідач має заборгованість за отриману за договором продукцію на загальну суму 14163,98грн.

Позивач направив відповідачу претензію № 11 від 09.03.2021 щодо сплати заборгованості в сумі 14163,98 грн. за договором поставки продукції № 266-01/658 від 21.09.2020.

Проте, з матеріалів справи вбачається, що відповідач не сплатив позивачу суму заборгованості за договором у розмірі 14163,98 грн.

З огляду на наведені обставини позивач звернувся до суду з відповідним позовом про стягнення з відповідача 14163,98 грн. заборгованості; 65,97 грн. 1% річних; 1274,76 грн. інфляційних втрат та 708,20 грн. пені.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам справи, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Згідно частини 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За приписом ст. 76 Господарського процесуального кодексу України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Водночас обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 77 ГПК України).

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частиною 1 ст. 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч.ч. 1-3 ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. У разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами.

Тобто, законодавець покладає на постачальника обов`язок здійснити поставку товару, а споживач зобов`язаний його прийняти і оплатити.

У відповідності до ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ч.5 ст. 254 ЦК України, якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Таким чином, враховуючи 20-денну відстрочку платежу (пункт 4.1. договору), останній день виконання зобов`язання з оплати за видатковою накладною №1669 від 19.10.2020 за договором припадає на 08.11.2020 - неділю, тобто вихідний день, у зв`язку з чим, відповідно до положень ч.5 ст. 254 ЦК України, останній день виконання зобов`язання з оплати продукції за договором переноситься на понеділок 09.11.2020, отже прострочення відповідачем оплати продукції повинно рахуватися тільки з наступного за ним робочого дня, а саме з 10.11.2020.

Враховуючи вищевикладене, відповідач визнається судом таким, що прострочив виконання зобов`язання з оплати поставленої продукції за договором на суму 14163,98 грн. з 10.11.2020, у зв`язку з чим позовна вимога про стягнення з відповідача на користь позивача 14163,98 грн. заборгованості підлягає задоволенню.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача 1% річних у розмірі 65,97 грн. та інфляційних витрат у розмірі 1274,76 грн., суд зазначає наступне.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У відповідності до п. 10.5. договору, за порушення строку оплати продукції, передбаченого цим договором, постачальник має право вимагати оплату 1% річних та індексу інфляційних витрат.

Перевіривши правильність нарахування 1% річних та інфляційних витрат, з огляду на положення п. 10.5. договору, та те, що індекс інфляції за квітень 2021 року становив 100,7%, суд дійшов висновку, що з відповідача підлягає стягненню на користь позивача 65,91 грн. 1% річних та 1005,38 грн. інфляційних втрат за період 10.11.2020 - 28.04.2021.

Також, позивач просить суд стягнути з відповідача 708,20 грн. пені.

Правові наслідки порушення зобов`язання встановлені статтею 611 Кодексу. Відповідно до частини 1 вказаної статті, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Відповідно до ч.3 ст. 549 Цивільного кодексу України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями є господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України, у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

В частині 2 статті 343 Господарського кодексу України, прямо зазначається, що пеня за прострочку платежу встановлюється за згодою сторін господарських договорів, але її розмір не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України.

Згідно п. 10.4. договору, за порушення строку остаточного розрахунку, передбаченого цим договором, постачальник має право пред`явити замовнику вимогу про сплату пені в розмірі 0,1% від суми простроченої оплати за кожен день прострочення, але не більше 5% від несплаченої суми.

Перевіривши розрахунок пені, враховуючи положення п. 10.4. договору, суд дійшов висновку, що з відповідача підлягає стягненню на користь позивача пеня у розмірі 708,20 грн. за період 10.11.2020 - 28.04.2021.

За таких обставин суд приходить до висновку про наявність у справі достатніх правових та фактичних підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Враховуючи часткове задоволення позовних вимог, суд, керуючись ст. 129 ГПК України, покладає витрати зі сплати судового збору у розмірі 2232,09 грн. - на відповідача, у розмірі - 37,91 грн. на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 124, 129 Конституції України, ст.ст. 4, 11, 12, 13, 73, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 91, 123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства "Завод "Електроважмаш" (61089, м. Харків, пр. Московський, буд. 299, ідентифікаційний код 00213121) на користь Концерну "СоюзЕнерго" (51200, Дніпропетровська область, м. Новомосковськ, вул. Спаська, 8, ідентифікаційний код 31965106) 14163,98 грн. заборгованості; 65,91 грн. 1% річних; 1005,38 грн. інфляційних втрат; 708,20 грн. пені та 2232,09 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В решті позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду може бути оскаржене безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного рішення.

Позивач: Концерн "СоюзЕнерго" (51200, Дніпропетровська область, м. Новомосковськ, вул. Спаська, 8, ідентифікаційний код 31965106).

Відповідач: Державне підприємство "Завод "Електроважмаш" (61089, м. Харків, пр. Московський, буд. 299, ідентифікаційний код 00213121).

Повне рішення складено "22" липня 2021 р.

Суддя А.М. Буракова

справа № 922/1702/21