РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

06.07.2021Справа №910/7275/21

За позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "ІТАК"
доТовариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Київхліб"
простягнення 1 094 923,91 грн.
за зустрічним позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Київхліб"
доТовариства з обмеженою відповідальністю "ІТАК"
про стягнення 27 319,20 грн.
Суддя Бойко Р.В.
секретар судового засідання Кучерява О.М.
Представники сторін:
від позивача:Жигалюк Ю.С.
від відповідача:Симбірцев Є.В.
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У квітні 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю "ІТАК" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Київхліб" про стягнення 1 716 593,94 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує на те, що відповідачем не було належним чином виконано взятих на себе за договором поставки №12092019 від 12.09.2019 грошових зобов`язань щодо своєчасної оплати поставленого товару, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість у розмірі 150 000,00 грн., з метою стягнення якої позивачем ініційовано звернення з даним позов до суду. Крім того, позивачем заявлено до стягнення з відповідача пеню у розмірі 182 973,08 грн., 3% річних у розмірі 475 805,36 грн., інфляційні втрати у розмірі 110 415,44 грн. та суму 0,2% за користування грошовими коштами у розмірі 797 400,06 грн., нараховані за період прострочення виконання грошового зобов`язання за вказаним договором.

Також, у тексті позову позивачем визначено попередній розрахунок понесених витрат на професійну правничу допомогу, сума яких становить 47 500,00 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.05.2021 відкрито провадження у справі №910/7275/21; вирішено здійснювати її розгляд за правилами загального позовного провадження; визначено учасникам справи строки для подання заяв по суті спору та призначено підготовче засідання на 08.06.2021.

26.05.2021 через відділ діловодства суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "ІТАК" надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог, в якій позивач повідомив, що станом на день підписання даної заяви (25.05.2021) основна сума заборгованості сплачена відповідачем в повному обсязі. Відтак, Товариство з обмеженою відповідальністю "ІТАК" просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Київхліб" пеню у розмірі 184 267,60 грн., 3% річних у розмірі 478 955,36 грн., інфляційні втрати у розмірі 110 415,44 грн., 0,2% за користування коштами у розмірі 803 700,06 грн., нараховані за порушення відповідачем своїх грошових зобов`язань у період з 02.12.2019 по 21.05.2021.

04.06.2021 засобами поштового зв`язку від Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Київхліб" надійшов відзив на позов з доказами його направлення позивачу, в якому відповідач визнає вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "ІТАК" в частині заявлених до стягнення пені у розмірі 141 497,35 грн., 3% річних у розмірі 35 417,31 грн., інфляційних втрат у розмірі 79 279,13 грн. та 0,2% за користування коштами у розмірі 2 269,37 грн. В іншій частині відповідач проти позову заперечує з тих підстав, що ним було сплачено суму основного боргу у розмірі 150 000,00 грн., в той час як позивачем невірно розраховано пеню, відсотки та інфляційні втрати. Крім того, відповідач вказує, що позивачем пропущено строк позовної давності для звернення із вимогою про стягнення пені та просить суд зменшити розмір штрафних санкцій, які є надмірно великими в порівнянні із сумою боргу. Також у своєму відзиві Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Київхліб" викладено попередній (орієнтовний) розрахунок вимог, у відповідності до якого відповідач очікує понести витрати на оплату професійної правничої допомоги у орієнтовному розмірі 30 000,00 грн.

04.06.2021 засобами поштового зв`язку від Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Київхліб" надійшла зустрічна позовна заява до Товариства з обмеженою відповідальністю "ІТАК", в якій позивач за зустрічним позовом просить стягнути з відповідача пеню у розмірі 27 319,20 грн., нараховану за прострочення останнім своїх негрошових зобов`язань за договором поставки №12092019 від 12.09.2019 щодо своєчасної поставки товару.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.06.2021 прийнято зменшення Товариством з обмеженою відповідальністю "ІТАК" розміру позовних вимог, у зв`язку з чим має місце нова ціна первісного позову; прийнято зустрічний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Київхліб" до Товариства з обмеженою відповідальністю "ІТАК" про стягнення 27 319,20 грн. до розгляду з первісним позовом у справі №910/7275/21; вимоги за зустрічним позовом об`єднано в одне провадження з первісним позовом; встановлено сторонам строки на подання заяв по суті спору за зустрічним позовом.

В судовому засіданні 08.06.2021 представником Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Київхліб" було надано уточнений розрахунок сум, стягнення яких на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ІТАК" за первісним позовом буде правомірним.

Протокольною ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.06.2021 оголошено перерву у підготовчому засіданні по справі №910/7275/21 до 29.06.2021.

15.06.2021 засобами поштового зв`язку від Товариства з обмеженою відповідальністю "ІТАК" надійшов відзив на зустрічну позовну заяву з доказами її направлення позивачу за зустрічним позовом, в якому відповідач частково визнає вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Київхліб" - в сумі 3 756,26 грн., а в іншій частині проти позову заперечує з тих підстав, що позивач просить стягнути неустойку, нараховану за порушення термінів поставки товару за видатковими накладними, які не входять до спірного періоду за первісним позовом, а відтак в цій частині зустрічні вимоги не виникають з одних правовідносин із первісним позовом. Крім того, відповідач за зустрічним позовом просить суд зменшити розмір неустойки з тих підстав, що прострочення Товариства з обмеженою відповідальністю "ІТАК" з поставки товарів є нетривалим у порівнянні із простроченням Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Київхліб" з оплати товару

Також 15.06.2021 засобами поштового зв`язку від Товариства з обмеженою відповідальністю "ІТАК" надійшла відповідь на відзив за первісним позовом, в якій позивач за первісним позовом не погоджується з контррозрахунками Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Київхліб" щодо розміру пені, 3% річних та інфляційних втрат. Крім того, позивач вказує, що законодавство не містить обмежень щодо укладення змішаного договору, який містить елементи договору поставки та договору купівлі-продажу товару на умовах товарного кредиту, а відтак нараховані згідно статті 694 Цивільного кодексу України відсотки не є штрафними санкціями, а є платою за користування чужими коштами та стягуються в незалежності від вини боржника, тому зменшення їх розміру неможливе. До того ж, позивач за первісним позовом вказує про правомірність одночасного стягнення як процентів, нарахованих згідно ст. 625 Цивільного кодексу України, так і згідно ст. 694 Цивільного кодексу України. Також позивач за первісним позовом заперечує проти зменшення відповідачу штрафних санкцій, посилаючись на те, що останнім систематично прострочувались свої грошові зобов`язання та такі прострочення є тривалими, у зв`язку з чим Товариство з обмеженою відповідальністю "ІТАК" було змушене залучати банківські кредити з метою поповнення обігових коштів підприємства.

15.06.2021 засобами поштового зв`язку від Товариства з обмеженою відповідальністю "ІТАК" надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог, в якій позивач за первісним позовом здійснивши нові розрахунки ціни позову, просить суд стягнути з відповідача пеню у розмірі 142 803,98 грн., 3% річних у розмірі 38 304,43 грн., інфляційні втрати у розмірі 110 415,44 грн., відсотки за користування коштами у розмірі 803 400,06 грн.

В підготовчому засіданні 29.06.2021 представником Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Київхліб" було подано клопотання про поновлення процесуальних строків, в якому позивач за зустрічним позовом просив поновити йому строк на подання заперечень на відповідь на відзив за первісним позовом та відповіді на відзив за зустрічним позовом з тих підстав, що представник Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Київхліб", який є єдиним адвокатом вказаного товариства, захворів на коронавірус та перебував у лікарні.

Протокольними ухвалами Господарського суду міста Києва від 29.06.2021 прийнято зменшення розміру позовних вимог, у зв`язку з чим вимогами за первісним позовом є вимоги вказані позивачем у заяві про зменшення розміру позовних вимог, поданій 15.06.2021; задоволено клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Київхліб" про поновлення строку та визначено Товариству з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Київхліб" строк для підготування заперечень на відповідь на відзив за первісним позовом та відповіді на відзив за зустрічним позовом - 5 днів; закрито підготовче провадження у справі; встановлено порядок дослідження доказів - в порядку їх розміщення в матеріалах справи; призначено розгляд справи по суті на 06.07.2021.

В судове засідання, призначене на 06.07.2021 представники сторін з`явились.

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю "ІТАК" позовні вимоги за первісним позовом підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі, зустрічний позов визнав в частині суми 3 756,26 грн., а в іншій частині проти задоволення зустрічного позову заперечував.

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Київхліб" надав суду відповідь на відзив за зустрічним позовом та заперечення на відповідь на відзив за первісним позовом, позовні вимоги за первісним позовом визнав в частині суми в загальному розмірі 258 463,16 грн., а в іншій частині проти позову заперечував, зустрічні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі.

У відповіді на відзив за зустрічною позовною заявою Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Київхліб" вказує, що вимоги за первісним та зустрічним позовами виникли з одних правовідносин - договору поставки №12092019 від 12.09.2019 та є однорідними.

У запереченнях на відповідь на відзив Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Київхліб" зазначає, що у договорі поставки №12092019 від 12.09.2019 жодним чином не визначено таких елементів договору як розмір, порядок нарахування та сплати нарахованих процентів за користування товарним кредитом, право застави на товар, який передано тощо, а тому відсутні підстави вважати, що вказаний договір має елементи договору продажу товару у кредит. Крім того, у запереченнях відповідач за первісним позовом повторно визнав вимоги позивача в частині суми у загальному розмірі 258 463,16 грн. та просив застосувати наслідки спливу строку позовної давності щодо суми нарахованої пені.

Протокольною ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.07.2021 долучено заперечення на відповідь на відзив за первісним позовом та відповідь на відзив за зустрічним позовом до матеріалів справи.

В судовому засіданні 06.07.2021 судом завершено розгляд справи №910/7275/21 по суті, оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

У засіданнях здійснювалася фіксація судового процесу технічним засобами у відповідності до статті 222 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позови, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спорів по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

12.09.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Київхліб" (покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ІТАК" (постачальник укладено договір поставки №12092019 (надалі - Договір), у відповідності до п. 1.1 якого постачальник зобов`язався поставити та передати у власність покупця, а покупець зобов`язався прийняти та оплатити товар - пакети та плівки з малюнком на умовах, визначених цим договором, специфікаціями, затвердженим сторонами макетів, технічним завданням (у разі необхідності), що узгоджені сторонами та є невід`ємною частиною цього договору.

У пункті 1.2 Договору зазначено, що в кожній специфікації сторони повинні погодити наступні умови: назва товару, визначена родовими або індивідуальними ознаками, асортимент товару, ціна за одиницю товару, місце поставки товару, строк поставки товару, вимоги до якості та безпечності товару, поставку якого зобов`язується здійснити постачальник та інші умови за погодженням сторін. Специфікація вважається погодженою сторонами щодо всіх істотних умов, якщо вона підписана уповноваженими представниками сторін та скріплена печатками сторін.

Ціна, асортимент та інші характеристики товару, що постачається, відображаються у накладній, яка має відповідати погодженій сторонами специфікації (п. 2.4 Договору).

Згідно п. 2.9 Договору товар поставляється на умовах DDP (Інкотермс в редакції 2010 року з урахуванням характеру внутрішньодержавних перевезень), за адресою, зазначеною в специфікації. Сторони можуть визначити інші умови поставки в специфікації.

Пунктом 4.3 Договору передбачено, що оплата товару здійснюється в національній валюті України безготівковим розрахунком шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника, зазначений у цьому договорі.

Відповідно п. 4.4 Договору оплата здійснюється покупцем протягом 60 робочих днів з моменту поставки товару на підставі рахунку-фактури, виставленого постачальником, або документів з прийому-передачі товару, якщо інший порядок оплати не зазначений у специфікації.

Пунктом 4.6 Договору (в редакції Протоколу розбіжностей від 12.09.2019) визначено, що у разі протермінування покупцем оплати товару більш ніж на 10 календарних днів, постачальник має право нараховувати на підставі 694 Цивільного кодексу України відсотки за користування чужими грошовими коштами по ставці 0,2% від вартості поставленого та неоплаченого товару за кожен день такого користування коштами. При цьому, нарахування зазначених відсотків здійснюється з дати настання строків оплати покупцем товару згідно п. 4.4 договору і до моменту оплати покупцем товару в повному обсязі. Покупець зобов`язується сплатити постачальнику суму відсотків за користування чужими грошовими коштами від дня, коли товар мав бути оплачений та до дня його фактичної оплати в повному обсязі. Сплата відсотків здійснюється в строк протягом десяти банківських днів після їх нарахування та проводиться в гривнях на поточний рахунок постачальника.

У пункті 6.1 Договору (в редакції Протоколу розбіжностей від 12.09.2019) вказано, що у разі несвоєчасної поставки погодженого у специфікації сторонами товару, постачальник сплачує покупцю неустойку у розмірі 0,2% від вартості (ціни) несвоєчасно поставленого товару за кожен день прострочення поставки. Якщо прострочення поставки товару перевищує 20 календарних днів, постачальник зобов`язується додатково сплатити покупцю штраф у розмірі 5 відсотків від вартості (ціни) несвоєчасно поставленого товару за кожен день прострочення поставки товару, а покупець має право відмовитись від прийняття товару та/або від цього договору в односторонньому порядку.

Згідно п. 6.3 Договору у випадку порушення строків оплати за поставлений товар, покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на момент прострочення платежу, від суми заборгованості за кожен календарний день прострочення.

У випадку порушення строків оплати за поставлений товар, покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі 0,2% від суми заборгованості за кожен календарний день прострочення (п. 6.4 Договору в редакції Протоколу розбіжностей від 12.09.2019).

Цей договір вважається укладеним та набирає чинності з дати його підписання сторонами і скріплення печатками сторін та діє до 31.12.2021 включно, але в будь-якому випадку до повного виконання взятих на себе сторонами зобов`язань. Продовження строку дії договору оформлюється в письмовій формі шляхом підписання відповідної додаткової угоди (п. 8.2 Договору).

Як стверджують сторони, впродовж взаємовідносин сторін за вказаним Договором, Товариство з обмеженою відповідальністю "ІТАК" на виконання своїх зобов`язань поставило Товариству з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Київхліб" товар загальною вартістю 18 072 625,79 грн., деякі із партій якого були поставлені з порушенням строку поставки товару. Водночас Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Київхліб" було оплачено поставлений товар в повному обсязі, однак із простроченням.

Спір у справі за первісним позовом зводиться до тверджень Товариства з обмеженою відповідальністю "ІТАК" про наявність правових підстав для стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Київхліб" пені, 3% річних, відсотків за користування чужими коштами та інфляційних втрат, нарахованих за прострочення останнім своїх грошових зобов`язань з оплати товару.

Спір у справі за зустрічним позовом зводиться до тверджень Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Київхліб" про наявність правових підстав для стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "ІТАК" пені, нарахованої за порушення останнім своїх негрошових зобов`язань із своєчасної поставки товару.

Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем Договору, суд прийшов до висновку, що даний правочини за своєю правовою природою є договором поставки, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання, в тому числі Глави 54 Цивільного кодексу України.

Вказаний Договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов`язань, а саме майново-господарських зобов`язань згідно ст. ст. 165, 173, 174, 175, 265 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 662, 692, 712 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 статті 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Частиною 1 статті 265 Господарського кодексу України визначено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у обумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частинами 1, 2 ст. 712 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

З аналізу умов Договору вбачається, що він є рамковим договором, тобто таким, що укладений з метою багаторазового застосування, який містить загальні умови поставки товару постачальником, та при цьому погодження істотних умов (найменування товару, кількість, вартість, строки поставки тощо) кожного окремого зобов`язання з поставки товару (партії товару) погоджується сторонами, зокрема, у специфікаціях.

Матеріалами справи підтверджується та сторонами визнаються обставини, що Товариством з обмеженою відповідальністю "ІТАК" на виконання своїх зобов`язань за Договором було поставило Товариству з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Київхліб" товар загальною вартістю 18 072 625,79 грн., однак окремі партії товару були поставлені позивачем за первісним позовом із простроченням терміну поставки.

Між сторонами також відсутній спір з приводу того, які саме партії товару були поставлені Товариством з обмеженою відповідальністю "ІТАК" із простроченням.

Щодо доводів відповідача за зустрічним позовом з приводу того, що позивачем було неправомірно заявлено до стягнення штрафні санкції за певними партіями товару, оскільки прострочення строків поставки товару за такими партіями товару мало місце в іншому періоді, ніж заявлений позивачем за первісним позовом, то суд вважає такі доводи Товариства з обмеженою відповідальністю "ІТАК" необґрунтованими з огляду на наступне.

Частиною 2 статті 180 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову.

Як за первісним, так і за зустрічним позовами спір між сторонами виник з одних і тих самих правовідносин купівлі-продажу (постачання), які виникли між Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Київхліб" (як покупцем) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ІТАК" (як постачальником) на підставі Договору, що є у даному випадку самостійною підставою для прийняття до спірного розгляду зустрічного позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Київхліб".

При цьому, положення господарського процесуального закону не ставлять в залежність можливість одночасного розгляду як вимог покупця за Договором, так і вимог постачальника за Договором від часового проміжку виникнення таких вимог.

Також сторони підтвердили, що Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Київхліб" було оплачено поставлений товар в повному обсязі, проте з простроченням.

При цьому, між сторонами також відсутній спір щодо того, які саме партії товару були оплачені Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Київхліб" з простроченням.

Частиною 1 статті 75 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованих підстав вважати їх недостовірними або визнаними у зв`язку з примусом. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Отже, сторонами фактично визнано неналежне (з простроченням) виконання своїх зобов`язань за договором.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується з нормами ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 Цивільного кодексу України).

Оскільки судом встановлено, а сторонами визнається неналежне виконання ними своїх зобов`язань за Договором - позивачем за первісним позовом негрошових зобов`язання з своєчасної поставки товару та відповідачем за первісним позовом зобов`язань із своєчасної оплати товару, тому дії сторін є порушеннями договірних зобов`язань (ст. 610 Цивільного кодексу України), і вони вважаються такими, що прострочили (ст. 612 Цивільного кодексу України), відповідно є підстави для застосування встановленої законом або договором відповідальності.

У зустрічному позові Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Київхліб" просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ІТАК" пеню у розмірі 27 319,20 грн., нараховану за прострочення останнім своїх негрошових зобов`язань за договором поставки №12092019 від 12.09.2019 щодо своєчасної поставки товару.

Стаття 611 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України).

Пунктом 6.1 Договору (в редакції Протоколу розбіжностей від 12.09.2019) передбачено, що у разі несвоєчасної поставки погодженого у специфікації сторонами товару, постачальник сплачує покупцю неустойку у розмірі 0,2% від вартості (ціни) несвоєчасно поставленого товару за кожен день прострочення поставки.

Перевіривши наданий Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Київхліб" розрахунок нарахованої Товариству з обмеженою відповідальністю "ІТАК" пені за несвоєчасну поставку певних партій товару, судом встановлено, що такий розрахунок є невірним, оскільки позивач за зустрічним позовом здійснював нарахування пеню включно на дати, в які відповідачем було поставлено товар.

Так, згідно з частиною другою статті 252 Цивільного кодексу України термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Статтею 253 Цивільного кодексу України передбачено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Виходячи зі змісту зазначених норм законодавства, початком для нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання буде день, наступний за днем, коли воно мало бути виконано.

Таким чином, правомірним є нарахування пені за прострочення поставки спірного товару починаючи з наступного дня за останнім днем встановленого у відповідних специфікаціях терміну поставки.

Відповідно до частини першої статті 255 Цивільного кодексу України якщо строк встановлено для вчинення дії, вона може бути вчинена до закінчення останнього дня строку.

За приписами статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Правовий аналіз вказаних норм законодавства свідчать про те, що пеня може бути нарахована лише за кожен повний день прострочення виконання зобов`язання, а день фактичної поставки товару не включається до періоду часу, за який може здійснюватися стягнення пені.

Аналогічна правова позиція наведена у постановах Верховного Суду від 10.07.2018 у справі №927/1091/17 та від 08.05.2019 у справі №910/9078/18.

Відтак, здійснивши власний перерахунок заявленої Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Київхліб" пені з урахуванням встановлених судом періодів прострочення Товариством з обмеженою відповідальністю "ІТАК" своїх негрошових зобов`язань (які не включають ні останні дні встановленого специфікаціями строку виконання зобов`язання, ні дні, коли зобов`язання були фактично виконані), суд дійшов висновку, що правомірним є стягнення з відповідача за зустрічним позовом пені у розмірі 20 296,93 грн.

В іншій частині заявлена Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Київхліб" до стягнення пеня - у розмірі 7 022,27 грн. задоволенню не підлягає, оскільки розрахована неправомірно, що обґрунтовано вище.

У первісному позові (з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог від 15.06.2021) Товариством з обмеженою відповідальністю "ІТАК" заявлено до стягнення із Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Київхліб" пеню у розмірі 142 803,98 грн., 3% річних у розмірі 38 304,43 грн., інфляційні втрати у розмірі 110 415,44 грн., відсотки за користування коштами у розмірі 803 400,06 грн., нараховані за неналежне виконання відповідачем за первісним позовом своїх зобов`язань з своєчасної оплати товару.

Варто відзначити, що сторони, укладаючи 12.09.2019 Протокол розбіжностей та вносячи ним зміни до пункту 6.4 Договору в частині погодження розміру пені, не звернули уваги, що пеня також погоджена сторонами у п. 6.3 Договору, що зумовило ситуацію, коли умови Договору встановлюють дві штрафні санкції у вигляді пені за одне й те саме порушення покупця - прострочення оплати товару.

Так, пунктом 6.3 Договору узгоджено, що у випадку порушення строків оплати за поставлений товар, покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на момент прострочення платежу, від суми заборгованості за кожен календарний день прострочення.

Водночас у пункті п. 6.4 Договору в редакції Протоколу розбіжностей від 12.09.2019 унормовано, що у випадку порушення строків оплати за поставлений товар, покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі 0,2% від суми заборгованості за кожен календарний день прострочення.

Водночас притягнення особи до подвійної відповідальності за одне й те саме господарське правопорушення, обраховане за один і той самий період, у вигляді стягнення двох однакових за видом штрафних санкцій суперечить положенням статті 61 Конституції України як нормам прямої дії.

В аспекті наведеного суд приходить до висновку про необхідність при вирішенні питання щодо стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Київхліб" пені керуватись пунктом 6.3 Договору з огляду на наступне.

Згідно з статтею 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" передбачає, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Отже, саме пункт 6.3 Договору відповідає приписам законодавства України в частині погодження сторонами ставки пені.

Відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

З пункту 6.3 Договору вбачається, що сторонами було визначено розмір пені (подвійна облікова ставка НБУ, що діяла в період прострочення), порядок нарахування пені (від суми заборгованості за кожен календарний день прострочення), проте не визначено строк такого нарахування, а відтак в силу приписів ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України період нарахування штрафних санкцій обмежено піврічним терміном.

Перевіривши наданий Товариством з обмеженою відповідальністю "ІТАК" розрахунок пені, судом встановлено, що останній відповідає як приписам ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", так і приписам ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України та є арифметично вірним, у зв`язку з чим є правомірним нарахування Товариству з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Київхліб" пені у розмірі 142 803,98 грн.

Попри наведене, відповідачем за первісним позовом заявлено про застосування наслідків спливу строку позовної давності за вимогою Товариства з обмеженою відповідальністю "ІТАК" про стягнення пені.

За приписами ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Частиною 4 статті 267 Цивільного кодексу України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

До вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік (п. 1 ч. 2 ст. 258 Цивільного кодексу України).

Як вбачається із розрахунків позивача за первісним позовом, останній нараховує відповідачу пеню починаючи з 02.12.2019 по 04.05.2021.

При цьому, якщо господарська санкція нараховується за кожен день прострочення на відповідну суму, то позовна давність до вимог про її застосування обчислюється окремо за кожний день прострочення. Право на подання позову про стягнення такої санкції виникає щодня на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня, коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права.

Отже, з огляду на те, що нарахування господарських санкцій припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконаним, то позовна давність спливає через рік від дня, за який нараховано санкцію.

Аналогічна правова позиція наведена у постановах Верховного Суду від 22.07.2019 у справі №911/1563/18, від 22.08.2019 у справі №914/508/17, від 11.11.2019 у справі №904/1038/19, від 11.02.2020 у справі №916/612/19, від 20.08.2020 у справі №902/959/19.

До прикладу, строк позовної давності за вимогою про стягнення пені, нарахованої за 02.12.2019, мав би закінчитись 02.12.2020 (з огляду на те, що вимога про стягнення такої пені могла бути пред`явлена не раніше ніж на наступний день - 03.12.2019). Аналогічно із кожним послідуючим днем, за який нараховується Товариством з обмеженою відповідальністю "ІТАК" пеня.

Однак, 02.04.2020 набув чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)", згідно якого Розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України доповнено пунктом 12, яким передбачено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Тобто, строк позовної давності за вимогою про стягнення з відповідача заборгованості в силу пункту 12 Розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України продовжено на строк дії карантину.

Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України №211 від 11.03.2020 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" установлено на всій території України карантин з 12.03.2020 та станом на дату розгляду даної справи карантин триває.

Таким чином, щодо вимог про стягнення пені, нарахованої за період з 02.12.2019 по 04.05.2021, строк позовної давності продовжений на строк дії карантину в силу пункту 12 Розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України та не був пропущений позивачем за первісним позовом.

З огляду на наведене, суд приходить до висновку про необхідність задоволення вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "ІТАК" про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Київхліб" пені у розмірі 142 803,98 грн.

Щодо заявленої позивачем за первісним позовом до стягнення суми інфляційних втрат у розмірі 110 415,44 грн.

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідач за первісним позовом вказує, що Товариством з обмеженою відповідальністю "ІТАК" здійснено невірний розрахунок інфляційних втрат, оскільки ним здійснювалось нарахування втрат за прострочення, яке тривало неповний місяць.

Однак, суд не погоджується з такими доводами Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Київхліб", оскільки при застосуванні індексу інфляції необхідно мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. Для визначення індексу інфляції за будь-який період необхідно помісячні індекси, які складають відповідний період, перемножити між собою з урахуванням відповідних оплат.

Тотожна правова позиція щодо застосування частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.06.2019 у справі №916/190/18, постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 05.07.2019 у справі №905/600/18 та у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 29.04.2020 у справі №910/1193/19, від 09.06.2021 у справі №5023/10655/11.

Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця (постанови Верховного Суду від 10.02.2021 у справі №910/14257/19 та від 01.10.2020 у справі №910/11820/18).

Тобто, з системного аналізу ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України та методики нарахування інфляційних втрат, вбачається, що останні підлягають нарахуванню, в разі якщо прострочення заборгованості тривало більше половини місяця.

Відтак, перевіривши розрахунок Товариства з обмеженою відповідальністю "ІТАК", суд приходить до висновку про правомірність стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Київхліб" інфляційних втрат у розмірі 110 415,44 грн.

Щодо заявлених Товариством з обмеженою відповідальністю "ІТАК" до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Київхліб" 3% річних у розмірі 38 304,43 грн. та відсотків за користування коштами у розмірі 803 400,06 грн., суд зазначає наступне.

Пунктом 4.6 Договору (в редакції Протоколу розбіжностей від 12.09.2019) визначено, що у разі протермінування покупцем оплати товару більш ніж на 10 календарних днів, постачальник має право нараховувати на підставі 694 Цивільного кодексу України відсотки за користування чужими грошовими коштами по ставці 0,2% від вартості поставленого та неоплаченого товару за кожен день такого користування коштами. При цьому, нарахування зазначених відсотків здійснюється з дати настання строків оплати покупцем товару згідно п. 4.4 договору і до моменту оплати покупцем товару в повному обсязі. Покупець зобов`язується сплатити постачальнику суму відсотків за користування чужими грошовими коштами від дня, коли товар мав бути оплачений та до дня його фактичної оплати в повному обсязі. Сплата відсотків здійснюється в строк протягом десяти банківських днів після їх нарахування та проводиться в гривнях на поточний рахунок постачальника.

Позивач за первісним позовом стверджує, що фактично Договір є змішаним договором який містить в собі елементи договору поставки та договору купівлі-продажу товару в кредит, однак відповідач заперечує проти таких доводів Товариства з обмеженою відповідальністю "ІТАК".

Законодавством унормовані певні особливості врегулювання відносин, які виникають із договорів купівлі-продажу майна з відстрочкою або розстрочкою платежу.

Так, за приписами статті 694 Цивільного кодексу України договором купівлі-продажу може бути передбачений продаж товару в кредит з відстроченням або з розстроченням платежу. Якщо покупець прострочив оплату товару, проданого в кредит, продавець має право вимагати повернення неоплаченого товару.

Відповідно статті 695 Цивільного кодексу України договором про продаж товару в кредит може бути передбачено оплату товару з розстроченням платежу. Якщо покупець не здійснив у встановлений договором строк чергового платежу за проданий з розстроченням платежу і переданий йому товар, продавець має право відмовитися від договору і вимагати повернення проданого товару.

Виходячи зі змісту умов Договору, а саме пункту 4.4 Договору, згідно з яким оплата вартості товару здійснюється покупцем протягом 60 робочих днів з моменту поставки товару, суд вважає, що такий договір за своєю правовою природою є договором купівлі-продажу товару в кредит з відстроченням платежу, а тому до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення статті 694 Цивільного кодексу України.

Частиною 5 статті 694 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо покупець прострочив оплату товару, на прострочену суму нараховуються проценти відповідно до статті 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути оплачений, до дня його фактичної оплати. Договором купівлі-продажу може бути передбачений обов`язок покупця сплачувати проценти на суму, що відповідає ціні товару, проданого в кредит, починаючи від дня передання товару продавцем.

Із наведеної норми закону вбачається, що нею передбачено нарахування відсотків покупцю як за правомірне користування коштами, так і за неправомірне користування коштами.

Тобто, частина 5 статті 694 Цивільного кодексу України передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується коштами, які має передати в якості оплати за товар, та має право не сплачувати за такий товар протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити кошти товар, однак не сплачує їх, користуючись ними протягом певного строку неправомірно.

Зокрема, відносини щодо сплати процентів за одержання покупцем (боржником) можливості правомірно не сплачувати за товар протягом певного часу врегульовані абзацом другим частини 5 статті 694 Цивільного кодексу України. Такі проценти є звичайною платою покупця за право тимчасово користуватися коштами, які підлягають сплаті продавцю, на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення.

Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли покупець повинен сплатити кошти за товар, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, застосуванню у таких правовідносинах підлягають положення статті 625, 694 цього Кодексу.

При цьому, оскільки стаття 625 Цивільного кодексу України розміщена в розділі І "Загальні положення про зобов`язання" книги 5 Цивільного кодексу України, то вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.

Такі висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі №373/2054/16-ц, від 16.05.2018 у справі №686/21962/15-ц, від 10.04.2018 у справі №910/10156/17.

Натомість абзац перший частини 5 статті 694 Цивільного кодексу України є спеціальною нормою, яка передбачає встановлення відсотків річних від простроченої суми за порушення саме зобов`язання з оплати товару на умовах відтермінування платежу.

Варто відзначити, що за інформацією з Академічного тлумачного словника вбачається, що як відсоток, так і процент - це сота частка числа, яке приймається за ціле, за одиницю (позначається знаком %).

Тобто, використання в цивільному законодавстві термінів "відсоток" та "процент" жодним чином не свідчить про те, що ч. 2 ст. 625 та абзац перший частини 5 статті 694 Цивільного кодексу України передбачають різні види відповідальності за порушення грошових зобов`язань.

В свою чергу, як ч. 2 ст. 625, так і абзац перший частини 5 статті 694 Цивільного кодексу України передбачають нарахування відсотків/процентів за порушення грошових зобов`язань.

Отже сторонами у п. 4.6 Договору (в редакції Протоколу розбіжностей від 12.09.2019) було передбачену таку міру відповідальності за прострочення покупцем своїх грошових зобов`язань з оплати товару, як сплата відсотків/процентів за користування (чужими) коштами за ставкою 0,2% від вартості поставленого та неоплаченого товару за кожен день такого користування коштами.

При цьому, норми абзацу першого ч. 5 ст. 694 Цивільного кодексу України та визначення сторонами ставки процентів (відмінної від 3%) жодним чином не суперечать ч. 2 ст. 625 цього Кодексу, оскільки норма останньої передбачає можливість встановлення у договорі іншого розміру процентів.

За приписами ст. 637 Цивільного кодексу України тлумачення умов договору здійснюється відповідно до статті 213 цього Кодексу.

Статтею 213 Цивільного кодексу України визначено, що при тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з`ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін. Якщо за правилами, встановленими частиною третьою цієї статті, немає можливості визначити справжню волю особи, яка вчинила правочин, до уваги беруться мета правочину, зміст попередніх переговорів, усталена практика відносин між сторонами, звичаї ділового обороту, подальша поведінка сторін, текст типового договору та інші обставини, що мають істотне значення.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що сторонами у Договорі було передбачено таку міру відповідальності за прострочення покупцем оплати товару як сплата процентів річних за користування коштами у розмірі іншому, ніж встановлений ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, - 0,2% від вартості поставленого та неоплаченого товару за кожен день такого користування коштами.

Щодо доводів Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Київхліб", що відсотки мають встановлюватись на рік, а не на день, то суд вважає необґрунтованими такі доводи відповідача за первісним позовом, оскільки, по-перше, цивільним законодавством не встановлено такого обов`язку.

Пунктом 3 частини 1 статті 3 Цивільного кодексу України визначено, що однією із загальних засад цивільного законодавства визначено свободу договору.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 Цивільного кодексу України).

По-друге, встановлення розміру відсотків поденно є зручнішим з огляду на різну кількість днів у звичайному році та у високосному році, що впливає на розмір відсотків, які підлягають нарахуванню за один день прострочення у відповідних роках.

Отже, здійснивши перерахунок заявлених до стягнення відповідачем згідно п. 4.6 Договору (в редакції Протоколу розбіжностей від 12.09.2019) відсотків, суд прийшов до висновку про правомірність вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "ІТАК" про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Київхліб" відсотків за користування коштами, нарахованих за прострочення відповідачем за первісним позовом грошових зобов`язань з оплати товару, у розмірі 803 400,06 грн.

Натомість щодо вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "ІТАК" про стягнення 3% річних у розмірі 38 304,43 грн., то суд відмовляє у задоволенні вказаної вимоги, оскільки, по-перше, у разі задоволення даної вимоги буде мати місце притягнення Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Київхліб" до подвійної відповідальності за одне й те саме господарське правопорушення - прострочення оплати товару, обраховане за один і той самий період, у вигляді стягнення 3% річних за користування коштами (розмір яких встановлений ст. 625 Цивільного кодексу України) та 73% річних за користування коштами (розмір яких встановлений п. 4.6 Договору в редакції Протоколу розбіжностей від 12.09.2019), що суперечить положенням статті 61 Конституції України як нормам прямої дії.

Крім того, визначення сторонами у договорі іншого розміру відсотків річних, ніж передбачений ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, виключає можливість додаткового стягнення також 3% річних (встановленого нормою вказаної статті), оскільки фактично сторонами здійснюється заміна встановленого законодавством розміру відсотків.

Щодо заявлених сторонами клопотань про зменшення розміру штрафних санкцій, то суд зазначає наступне.

Статтею 233 Господарського кодексу України встановлено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

При цьому, вирішуючи таке питання суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, ступеню виконання зобов`язання, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Передбачене статтею 233 Господарського кодексу України та статтею 551 Цивільного кодексу України право суду на зменшення пені може бути реалізоване судом у кожному конкретному випадку за наслідками оцінки обставин справи, наведених учасниками справи обґрунтувань та дослідження доказів.

Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Тобто, вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 06.11.2018 у справі №913/89/18, від 13.01.2020 у справі №902/855/18, від 14.01.2020 у справі №911/873/19, від 10.02.2020 у справі №910/1175/19.

Вирішуючи заяви сторін про зменшення сум штрафних санкцій судом враховано, що, по-перше, позивач і відповідач є господарюючими суб`єктами і вони несуть відповідний ризик під час здійснення своєї господарської діяльності. Зменшення (за клопотанням сторони) заявленої пені, яка нараховується за неналежне виконання стороною своїх зобов`язань кореспондується із обов`язком сторони, до якої така санкція застосовується, довести згідно з статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, статтею 233 Господарського кодексу України те, що вона не бажала вчинення таких порушень, що вони були зумовлені винятковими обставинами та не завдали значних збитків контрагенту на підставі належних і допустимих доказів.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 27.02.2019 у справі №910/9765/18.

Проте, ні відповідачем за первісним позовом, ні відповідачем за зустрічним позовом не надано суду жодних належних, допустимих та достовірних доказів в розумінні ст.ст. 76, 77, 78, 79, 91 Господарського процесуального кодексу України на підтвердження наявності поважності причин неналежного виконання зобов`язань та причинних наслідків, винятковості даного випадку та невідповідності розміру штрафу наслідкам порушення.

По-друге, як унормовано частиною 1 статті 96 Цивільного кодексу України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями, а статтями 525, 526 названого Кодексу і статтею 193 Господарського кодексу України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. При цьому, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ст. 42 Господарського кодексу України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Окремо, суд вважає за необхідне зазначити, що позивачем за первісним позовом нараховуються штрафні санкції за порушення відповідачем своїх зобов`язань з оплати товару загальною вартістю 18 072 625,79 грн., тому суд не вважає, що стягнуті пеня, інфляційні втрати, відсотки річних, які разом складають не більше 6% (1 056 619,48 грн.) від суми простроченого зобов`язання, є надмірними.

Таким чином, суд, оцінивши, в т.ч. з огляду на викладені критерії, обставини даної справі та мотивування поданих відповідачем за первісним позовом та відповідачем за зустрічним позовом заяв не вбачає правових підставі для їх задоволення та зменшення заявлених до стягнення штрафних санкцій.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, позиція суду ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006). Зокрема, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У справі, що розглядається, сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в їх заявах по суті спору не спростовують висновків суду.

За наведених обставин, позовні вимоги за первісним позовом підлягають частковому задоволенню, а з Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Київхліб" підлягає стягненню пеня у розмірі 142 803,98 грн., інфляційні втрати у розмірі 110 415,44 грн., відсотки за користування коштами у розмірі 803 400,06 грн.

А також частковому задоволенню підлягають вимоги за зустрічним позовом - з Товариства з обмеженою відповідальністю "ІТАК" підлягає стягненню пеня у розмірі 20 296,93 грн.

Щодо розподілу судових витрат сторін на оплату судового збору.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

В поданій до суду позовній заяві Товариством з обмеженою відповідальністю "ІТАК" заявлено до відповідача одну вимогу майнового характеру - про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Київхліб" коштів у загальному розмірі 1 716 593,94 грн., за розгляд якої позивачем за первісним позовом було сплачено судовий збір у розмірі 25 748,91 грн., що підтверджується платіжним дорученням №1992 від 30.04.2021.

Однак, в подальшому Товариством з обмеженою відповідальністю "ІТАК" було зменшено свої вимоги за первісним позовом до суми коштів у загальному розмірі 1 094 923,91 грн., за розгляд якої підлягає оплаті судовий збір у розмірі 16 423,86 грн., та таке зменшення прийняте судом.

Пунктом 1 частини 1 статті 7 Закону України "Про судовий збір" передбачено, що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Враховуючи, що Товариством з обмеженою відповідальністю "ІТАК" заявлено клопотання про повернення судового збору (зокрема, у заяві про зменшення розміру позовних вимог), то з Державного бюджету України підлягає поверненню позивачу за первісним позовом судовий збір у розмірі 9 325,05 грн.

Приписами частини 1 статті 130 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Так, Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Київхліб" було визнано вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "ІТАК" за первісним позовом в частині коштів у загальному розмірі 223 574,95 грн. (що еквівалентно судовому збору у розмірі 3 353,62 грн.).

Водночас Товариством з обмеженою відповідальністю "ІТАК" було визнано вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Київхліб" за зустрічним позовом в частині коштів у розмірі 3 756,26 грн. (що еквівалентно судовому збору у розмірі 312,11 грн.).

З огляду на те, що визнання вимог як відповідачем за первісним позовом, так і відповідачем за зустрічним позовом мало місце на стадії підготовчого провадження шляхом надання відповідних заяв по суті спору, суд на підставі п. 2 ч. 1 ст. 129, ч. 1 ст. 130 Господарського процесуального кодексу України приходить до висновку про необхідність повернення позивачу за первісним позовом та позивачу за зустрічним позовом з державного бюджету 50 відсотків судового збору, який підлягав сплаті у пропорційному співвідношенні до частини визнаних вимог, а інша частина витрат по сплаті судового збору в частині визнаної вимоги у розмірі 50 відсотків покладається на відповідачів за первісним та зустрічним позовами.

Щодо іншої частини судового збору, то з огляду на приписи п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог за первісним та зустрічним позовами.

Таким чином, з урахуванням прийняття судом зменшення розміру позовних вимог та часткового визнання Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Київхліб" та Товариством з обмеженою відповідальністю "ІТАК" позовних вимог за первісним та зустрічним позовами, Товариству з обмеженою відповідальністю "ІТАК" підлягає поверненню судовий збір у розмірі 11 001,86 грн. (9 325,05 грн. + 3 353,62 грн. / 2), а Товариству з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Київхліб" - судовий збір у розмірі 156,06 грн. (312,11 грн. /2).

В іншій частині відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір, який підлягав сплаті за звернення до господарського суду із первісним та зустрічним позовом, покладається на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Крім того, суд відзначає, що згідно приписів частини 11 статті 238 Господарського процесуального кодексу України у разі часткового задоволення первісного і зустрічного позовів про стягнення грошових сум суд проводить зустрічне зарахування таких сум та стягує різницю між ними на користь сторони, якій присуджено більшу грошову суму.

Тобто, оскільки обидва позови у даній справі стосуються стягнення коштів, то у випадку часткового задоволення первісного і зустрічного позовів, суд вправі був здійснити зарахування таких вимог.

Однак, з огляду на зменшення розміру позовних вимог Товариством з обмеженою відповідальністю "ІТАК", на часткове визнання вимог як відповідачем за первісним позовом, так і відповідачем за зустрічним позовом, часткове задоволення як первісного позову, так і зустрічного, то суд з метою забезпечення сторонам чіткого розуміння, які саме вимоги в якій частині задоволені як за первісним позовом, так і за зустрічним, та які саме суми підлягають стягненню з Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Київхліб" та Товариства з обмеженою відповідальністю "ІТАК", вбачає за необхідне чітко визначити дані вимоги у резолютивній частині рішення.

Водночас, сторони не позбавлені можливості після набрання законної сили рішенням у даній справі здійснити зарахування зустрічних однорідних вимог в порядку ст. 601 Цивільного кодексу України.

Керуючись статтями 2, 13, 74, 75, 79, 126, 129, 130, 232, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва -

ВИРІШИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "ІТАК" задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Київхліб" (04080, м. Київ, вул. Костянтинівська, буд. 64; ідентифікаційний код 41202432) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ІТАК" (02094, м. Київ, вул. Червоноткацька, буд. 44; ідентифікаційний код 16476839) пеню у розмірі 142 803 (сто сорок дві тисячі вісімсот три) грн.98 коп., інфляційні втрати у розмірі 110 415 (сто десять тисяч чотириста п`ятнадцять) грн. 44 коп., відсотки за користування коштами у розмірі 803 400 (вісімсот три тисячі чотириста) грн. 06 коп. та судовий збір у розмірі 14 172 (чотирнадцять тисяч сто сімдесят дві) грн. 42 коп. Видати наказ.

3. В іншій частині в задоволенні позову відмовити.

4. Повернути Товариству з обмеженою відповідальністю "ІТАК" (02094, м. Київ, вул. Червоноткацька, буд. 44; ідентифікаційний код 16476839) з Державного бюджету України судовий збір у розмірі 11 001 (одинадцять тисяч одну) грн. 86 коп., сплаченого згідно платіжного доручення №1992 від 30.04.2021, оригінал якого знаходиться в матеріалах справи. Видати наказ.

5. Зустрічний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Київхліб" задовольнити частково.

6. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ІТАК" (02094, м. Київ, вул. Червоноткацька, буд. 44; ідентифікаційний код 16476839) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Київхліб" (04080, м. Київ, вул. Костянтинівська, буд. 64; ідентифікаційний код 41202432) пеню у розмірі 20 296 (двадцять тисяч двісті дев`яносто шість) грн. 93 коп. та судовий збір у розмірі 1 529 (одна тисяча п`ятсот двадцять дев`ять) грн. 45 коп. Видати наказ.

7. В іншій частині в задоволенні зустрічного позову відмовити.

8. Повернути Товариству з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Київхліб" (04080, м. Київ, вул. Костянтинівська, буд. 64; ідентифікаційний код 41202432) з Державного бюджету України судовий збір у розмірі 156 (сто п`ятдесят шість) грн. 06 коп., сплаченого згідно платіжного доручення №ДТ008225 від 31.05.2021, оригінал якого знаходиться в матеріалах справи. Видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення. Відповідно до п.17.5 ч.1 ПЕРЕХІДНИХ ПОЛОЖЕНЬ Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга подається до Північного апеляційного господарського суду або через Господарський суд міста Києва.

Повний текст рішення складено 23.07.2021.

Суддя Р.В. Бойко