ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" липня 2021 р. м. Київ Справа № 911/1206/21

Господарський суд Київської області у складі судді Колесника Р.М., за участю секретаря судового засідання Ступаченко С.О., розглянувши в порядку загального позовного провадження справу за позовом

товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Нива» (09031, Київська область, Сквирський район, с. Пищики, вул. Миру, буд. 154-А, 03755058)

до

приватного підприємства «Восход-Україна» (08724, Київська обл., Обухівський р-н, село Дерев`яна, Переїзд, будинок 2, код 14279843)

про стягнення 428255,14 гривень

за участю представників учасників справи:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: не з`явився;

23.04.2021 до Господарського суду Київської області надійшла позовна заява товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Нива» (далі по тексту ТОВ «Нива»/позивач) про стягнення з приватного підприємства «Восход-Україна» (далі по тексту ПП «Восход-Україна»/відповідач) заборгованості за договором поставки від 26.03.2018 № 13 в розмірі 428255,14 гривень, з яких: 336042,42 гривень основний борг, 63377,52 гривень інфляційні втрати, 28835,20 гривень 3% річних.

В обґрунтування позову позивач посилається на те, що в порушення умов договору поставки від 26.03.2018 № 13 відповідач за поставлений товар в повному обсязі не розрахувався, внаслідок чого утворилася стягувана сума заборгованості у розмірі 336042,42 гривень, що стало підставою для додаткового нарахування та вимог про стягнення інфляційних втрат та 3% річних.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 27.04.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 911/1206/21; постановлено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначено на 26.05.2021.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 26.05.2021 у справі № 911/1206/21 підготовче засідання відкладено на 23.06.2021.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 23.06.2021 підготовче провадження закрито та призначено розгляд справи по суті на 07.07.2021.

На адресу суду 07.07.2021 від позивача надійшла заява, в якій останній просить суд розгляд справи здійснювати без його участі та закрити провадження у справі в частині стягнення суми основного боргу, у зв`язку із тим, що відповідачем після відкриття провадження у справі погашення облікованої суми боргу здійснено в добровільному порядку.

В судове засідання 07.07.2021 представники сторін не з`явилися. При цьому, суд враховує, що позивачем подано заяву щодо розгляду справи за його відсутності.

Відповідач процесуальним правом на подання відзиву не скористався, явку уповноваженого представника в судові засідання не забезпечив, про причини неявки суд не повідомив, хоча про дату, час та місце проведення розгляду справи повідомлявся належним чином шляхом направлення ухвал за адресою, яка відповідає адресі місцезнаходження відповідача зазначеній в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Отримання відповідачем відповідних судових рішень підтверджується поштовими повідомленнями про вручення рекомендованих поштових відправлень з відмітками про їх отримання.

Приймаючи до уваги, що відповідач не скористався наданими йому процесуальними правами, а наявних у матеріалах справи доказів достатньо для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній матеріалами відповідно до ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України.

У відповідності до ч. 1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

ТОВ «Нива» (постачальник) та ПП «Восход-України» (покупець) 26.03.2018 укладено договір поставки № 13 (далі договір), згідно п. 1.1. якого за даним договором продавець зобов`язується поставити та передати у власність покупця товар зерно пшениці, за що останній має своєчасно та в повному розмірі здійснити оплату.

Пунктом 2.1. договору встановлено, що загальна вартість договору визначається сукупною вартістю товару поставленого згідно видаткових накладних, підписаних сторонами протягом всього терміну дії даного договору.

Згідно п. 4.2. договору розрахунки за кожну погоджену партію товару здійснюються за попередньою домовленістю: по передплаті згідно наданих постачальником рахунків-фактур протягом 5-ти робочих днів з моменту отримання рахунку-фактури; або за фактично поставлений постачальником товар протягом 30 (тридцяти) календарних днів з моменту поставки товару або у інший строк, попередньо домовлений між сторонами.

Специфікацією № 1 до договору сторони обумовили найменування, кількість та ціну товару.

Так, на виконання умов договору позивач поставив, а відповідач прийняв без заперечень та зауважень товар на загальну суму 3331042,42 гривень, що підтверджується долученими до матеріалів справи копіями видаткових накладних, які підписані обома сторонами та скріплені печатками обох сторін, а саме:

- від 29.03.2018 № РН-0000032 на суму 227047,16 гривень;

- від 30.03.2018 № РН-0000034 на суму 221379,17 гривень;

- від 31.03.2018 № РН-0000035 на суму 218872,16 гривень;

- від 02.04.2018 № РН-0000037 на суму 109327,08 гривень;

- від 03.04.2018 № РН-0000038 на суму 180994,63 гривень;

- від 04.04.2018 № РН-0000041 на суму 300077,22 гривень;

- від 06.04.2018 № РН-0000044 на суму 346184,26 гривень;

- від 10.04.2018 № РН-0000045 на суму 98917,57 гривень;

- від 11.04.2018 № РН-0000046 на суму 99735,07 гривень;

- від 12.04.2018 № РН-0000047 на суму 232170,17 гривень;

- від 13.04.2018 № РН-0000050 на суму 307434,72 гривень;

- від 18.04.2018 № РН-0000051 на суму 229826,66 гривень;

- від 20.04.2018 № РН-0000052 на суму 446682,32 гривень;

- від 23.04.2018 № РН-0000053 на суму 106329,58 гривень;

- від 27.04.2018 № РН-0000055 на суму 103986,07 гривень;

- від 28.04.2018 № РН-0000056 на суму 102078,58 гривень.

Згідно наявних у матеріалах справи банківських виписок по рахунку позивача та платіжного доручення, відповідачем на рахунок позивача перераховано 2995000 гривень, із призначенням платежу оплата за пшеницю.

Позивач стверджує, що відповідач всупереч умовам договору взяте на себе зобов`язання по оплаті поставленого позивачем та прийнятого відповідачем товару в повному обсязі не виконав, що стало підставою для звернення позивача до суду із розглядуваним позовом із вимогою про стягнення з відповідача боргу в розмірі 336042,42 гривень.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд дійшов наступних висновків.

За змістом ст.ст. 11, 509, 627 Цивільного Кодексу України та ст. 179 Господарського кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, зокрема, з правочинів. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Майново-господарські зобов`язання між суб`єктами господарювання виникають на підставі договорів. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Укладений договір за своїм змістом є договором поставки та є належною правовою підставою для виникнення у сторін взаємних прав та обов`язків, обумовлених цим договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України, майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно положень ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки.

Згідно зі ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 статті 692 цього ж кодексу передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України закріплено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Судом встановлено, що за умовами п. 4.2. договору розрахунки за кожну погоджену партію товару здійснюються за попередньою домовленістю: по передплаті згідно наданих постачальником рахунків-фактур протягом 5-ти робочих днів з моменту отримання рахунку-фактури; або за фактично поставлений постачальником товар протягом 30 (тридцяти) календарних днів з моменту поставки товару або у інший строк, попередньо домовлений між сторонами.

Враховуючи те, що у матеріалах справі відсутні рахунки на оплату, які мали б бути виставлені постачальником покупцю на підставі п. 4.2. договору для проведення оплати за товар, то виходячи з умов укладеного сторонами договору у відповідача виник обов`язок оплатити товар протягом 30 календарних днів з моменту його отримання.

Отже, строк оплати отриманого відповідачем товару, за вказаними вище видатковими накладними, є таким що настав та, відповідно, настав і обов`язок покупця оплатити отриманий товар.

При цьому, позивач в перебігу розгляду справи звернувся до суду із заявою про закриття провадження у справі в частині стягнення основного боргу у розмірі 336042,42 гривень, у зв`язку із тим що після звернення позивача до суду (20.04.2021) відповідач погасив обліковану за ним заборгованість.

На підтвердження вказаної обставини позивачем до заяви надано платіжні доручення від 06.04.2021 № 374 на суму 10000 гривень, від 09.04.2021 № 399 на суму 10000 гривень, від 05.05.2021 № 523 на суму 10000 гривень, від 07.05.2021 № 560 на суму 10000 гривень, від 19.05.2021 № 608 на суму 100000 гривень, від 21.05.2021 № 617 на суму 206042,42 гривень, згідно призначення платежу за цими платіжними документами оплата відповідачем здійснювалась за пшеницю.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Закриття провадження у справі на підставі зазначеної вище норми Господарського процесуального кодексу України можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи. Якщо ж він був відсутній і до моменту звернення до суду з позовною заявою, то зазначена обставина тягне за собою відмову в позові, а не закриття провадження у справі.

Так, з наданих позивачем платіжних доручень від 06.04.2021 № 374 та від 09.04.2021 № 399 судом встановлено, що відповідачем на користь позивача перераховано по 10000 гривень. При цьому, як вбачається з матеріалів позовної заяви здійсненна відповідачем оплата у розмірі 10000 гривень згідно платіжного доручення від 06.04.2021 № 374, передувала зверненню до суду із позовом та дослідивши матеріали справи судом встановлено, що така оплата врахована позивачем в рахунок погашення заборгованості за договором до звернення із позовом до суду.

Отже, в частині стягнення основного боргу у розмірі 326042,42 гривень суд дійшов висновку про закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмету спору в цій частині.

У свою чергу, грошові кошти у розмірі 10000 гривень, сплачені згідно платіжного доручення від 09.04.2021 № 399, позивачем не були враховані в рахунок погашення суми боргу та, відповідно, з огляду на те, що на момент звернення до суду суми заборгованості у розмірі 10000 гривень не існувало, то фактично позов в цій частині пред`явлено позивачем необґрунтовано, що є підставою для відмови у задоволенні позову в цій частині.

В зв`язку із закриттям провадження у справі в частині стягнення суми основного боргу у розмірі 326042,42 гривень та відмови у задоволенні позову в частині стягнення боргу у розмірі 10000 гривень, суд розглядає вимоги позивача про стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3% річних в загальному розмірі 92212,72 гривень.

Так, позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача 63377,52 гривень інфляційних втрат та 28835,20 гривень 3% річних розрахованих за загальний період з 29.05.2018 по 06.04.2021 на суму боргу у розмірі 336042,42 гривень.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

Перевіривши розрахунок позивача 3% річних та інфляційних втрат на предмет правильності та обґрунтованості, судом встановлено, що вірно розрахований розмір 3% річних становить 28807,58 гривень, а вірно розрахований розмір інфляційних втрат становить 65752,04 гривень.

Суд, ухвалюючи рішення, не вправі виходити за межі заявлених позовних вимог (ч. 2 ст. 237 Господарського процесуального кодексу України), відтак вимоги про стягнення з відповідача 3% річних підлягають частковому задоволенню у сумі 28807,58 гривень, вимоги про стягнення інфляційних втрат в сумі 63377,52 гривень підлягають задоволенню повністю у заявленій позивачем сумі.

Відповідач в перебігу розгляду справи контррозрахунок заявлених позивачем до стягнення 3% річних та інфляційних втрат не надав, доводи позивача в цій частині не спростував.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Статтею 73 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

А саме суд приймає рішення про закриття провадження в частині суми основного боргу у розмірі 326042,42 гривень, про відмову у задоволенні позовних вимог в частині суми боргу у розмірі 10000 гривень та про стягнення з приватного підприємства «Восход-Україна» на користь товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Нива» 63377,52 гривень інфляційних втрат та 28807,58 гривень 3% річних.

Згідно приписів п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При цьому суд зазначає, що згідно положень ч. 1, пп. 2 п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Розмір ставки судового збору із позовних заяв немайнового характеру, що подаються до господарського суду, становить 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно статті 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2021 рік» мінімальний прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 1 січня 2021 року становить 2270,00 гривень.

Позивачем при звернені до суду із розглядуваним позовом заявлено вимогу про стягнення 428255,14 гривень.

Таким чином, за подання до суду даної позовної заяви позивач мав сплатити судовий збір в розмірі 6423,83 гривень.

Проте, згідно платіжного доручення від 15.04.2021 № 339, поданого в якості доказу сплати судового збору, позивачем при звернені до суду з розглядуваним позовом сплачено суму судового збору в розмірі 6323,94 гривень, що є меншою ніж передбачено законом.

Отже стягненню з відповідача на користь позивача та в дохід бюджету підлягає сума судового збору у розмірі 6273,42 гривень та 99,89 гривень відповідно.

Керуючись ст. ст. 4, 12, 13, 73-80, 86, 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Провадження у справі в частині стягнення основного боргу у розмірі 326042,42 гривень закрити.

2. Позов товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Нива» задовольнити частково.

3. Стягнути з приватного підприємства «Восход-Україна» (08724, Київська обл., Обухівський р-н, село Дерев`яна, Переїзд, буд. 2, код 14279843) на користь товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Нива» (09031, Київська область, Сквирський район, с. Пищики, вул. Миру, буд. 154-А, код 03755058) 63377,52 гривень інфляційних втрат, 28807,58 гривень 3% річних та 6273,42 гривень судового збору.

4. Стягнути з приватного підприємства «Восход-Україна» (08724, Київська обл., Обухівський р-н, село Дерев`яна, Переїзд, буд. 2, код 14279843) в дохід Державного бюджету України 99,89 гривень судового збору.

5. Накази видати після набрання рішенням законної сили.

6. У задоволенні позовних вимог товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Нива» в частині стягнення з приватного підприємства «Восход-Україна» 10000 гривень основного боргу відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана до Північного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту рішення у відповідності до ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України та з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 частини 1 Розділу XI «Перехідні положення» цього Кодексу.

Повний текст рішення складено та підписано 21.07.2021.

Суддя Р.М. Колесник