РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

28.07.2021Справа № 910/7959/21

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Ломаки В.С., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи

за позовом Комунального підприємства "Київжитлоспецексплуатація"

до Всеукраїнської благодійної організації "Український фонд культури імені Бориса Олійника"

про стягнення 1 115 708,08 грн.,

Без виклику (повідомлення) учасників справи.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Комунальне підприємство "Київжитлоспецексплуатація" (далі - позивач) звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Всеукраїнської благодійної організації "Український фонд культури імені Бориса Олійника" (далі - відповідач) про стягнення 1 115 708,08 грн.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем взятих на себе обов`язків за Договором про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду від 06.06.2017 року № 578-1 в частині повної та своєчасної сплати орендної плати у період з 13.06.2020 року по 31.05.2021 року, у зв`язку з чим за Всеукраїнською благодійною організацією "Український фонд культури імені Бориса Олійника" утворилась заборгованість у розмірі 1 115 708,08 грн. З урахуванням наведених підстав, позивач звернувся до суду з даним позовом для захисту своїх прав та законних інтересів.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 21.05.2021 року відкрито провадження у справі № 910/7959/21, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін.

31.05.2021 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва надійшла заява відповідача від 31.05.2021 року із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, в якій Всеукраїнська благодійна організація "Український фонд культури імені Бориса Олійника" просила суд постановити ухвалу про розгляд справи № 910/7959/21 за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 04.06.2021 року вищенаведену заяву відповідача залишено без задоволення.

Разом із тим, 04.06.2021 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва надійшов відзив Всеукраїнської благодійної організації "Український фонд культури імені Бориса Олійника" від 04.06.2021 року на позовну заяву, в якому відповідач заперечив проти задоволення вимог позивача з огляду на те, що 15.02.2019 року між орендодавцем та сторонами було укладено договір № 1 про внесення змін до договору від 06.06.2017 року № 578-1, яким з 16.10.2018 року змінено умови внесення відповідачем орендної плати та встановлено вартість оренди за 1 м2 за базовий місяць розрахунку жовтень 2018 року в розмірі 0,29 грн., що в цілому складає 195,91 грн. на місяць. Відповідач вказав, що протягом терміну дії договору оренди, зокрема, у зазначений у позові спірний період, він належним чином виконував взяті на себе зобов`язання з перерахування орендної плати, тоді як застосування позивачем до правовідносин між сторонами (у тому числі при виконанні розрахунків) попередніх ставок орендної плати у значно більшому розмірі, на думку орендаря, є безпідставним та неправомірним. Слід також зазначити, що у вказаному відзиві відповідач просив суд покласти на Комунальне підприємство "Київжитлоспецексплуатація" понесені відповідачем судові витрати на професійну правничу допомогу в даній справі, докази на підтвердження розміру яких відповідач зобов`язався надати суду в передбачений частиною 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України строк.

Крім того, 04.06.2021 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва надійшло клопотання Всеукраїнської благодійної організації "Український фонд культури імені Бориса Олійника" від 04.06.2021 року, в якому відповідач у порядку статті 125 Господарського процесуального кодексу України просив суд зобов`язати Комунальне підприємство "Київжитлоспецексплуатація" внести на депозитний рахунок суду грошову суму в розмірі 20 000,00 грн. для забезпечення можливого відшкодування майбутніх витрат відповідача на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частини 1 статті 125 Господарського процесуального кодексу України суд може зобов`язати сторони внести на депозитний рахунок суду попередньо визначену суму судових витрат, пов`язаних з розглядом справи або певною процесуальною дією, про що постановляє ухвалу (забезпечення судових витрат).

Згідно з частиною 4 означеної статті Кодексу як захід забезпечення судових витрат суд з урахуванням конкретних обставин справи має право, за клопотанням відповідача, зобов`язати позивача внести на депозитний рахунок суду грошову суму для забезпечення можливого відшкодування майбутніх витрат відповідача на професійну правничу допомогу та інших витрат, які має понести відповідач у зв`язку із розглядом справи (забезпечення витрат на професійну правничу допомогу).

Таке забезпечення судових витрат застосовується, якщо:

1) позов має ознаки завідомо безпідставного або інші ознаки зловживання правом на позов; або

2) позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування судових витрат відповідача у випадку відмови у позові.

Таке забезпечення судових витрат також може бути застосоване, якщо суду надані докази того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування судових витрат відповідача у випадку відмови у позові.

Виходячи з аналізу вказаної норми, суд зазначає, що вжиття заходів забезпечення судових витрат є правом, а не обов`язком суду.

Разом із цим, у випадку вжиття таких заходів суду необхідно встановити, зокрема, обставини щодо того, чи має позов ознаки завідомо безпідставного або інші ознаки зловживання правом на позов.

Відповідач просить зобов`язати позивача внести на депозитний рахунок суду 20 000,00 грн. для забезпечення можливого відшкодування його майбутніх витрат на професійну правничу допомогу. Необхідність забезпечення витрат на професійну правничу допомогу обґрунтована тим, що позов має явні ознаки завідомо безпідставного.

Суд вважає за необхідне зазначити, що стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право на справедливий суд, що включає, крім іншого, право на розгляд справи. Відповідні положення Конвенції закріплені також у статті 55 Конституції України, згідно з якою кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право звертатися за захистом своїх прав до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини. Кожному гарантується право звернутись із конституційною скаргою до Конституційного Суду України з підстав, установлених цією Конституцією, та у порядку, визначеному законом. Кожен має право після використання всіх національних засобів юридичного захисту звертатися за захистом своїх прав і свобод до відповідних міжнародних судових установ чи до відповідних органів міжнародних організацій, членом або учасником яких є Україна. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Під доступом до правосуддя згідно зі стандартами Європейського суду з прав людини розуміється здатність особи безперешкодно отримати судовий захист як доступ до незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права.

У пункті 37 рішення у справі "Деркач і Палек проти України" від 21.12.2004 року Європейський суд з прав знову наголосив, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право порушити в суді чи трибуналі будь-який позов, який стосується його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, пункт передбачає "право на суд", одним з аспектів якого є право доступу до суду, тобто право порушувати в судах позов для вирішення цивільного спору.

Кореспондуючи наведене тлумачення в національне законодавство слід враховувати, що цивільне і господарське право як право приватне дає можливість суб`єктам правовідносин самостійно вирішувати питання про обсяг прав і обов`язків, а також про використання наданого права, у тому числі права на захист та способів захисту цих прав. Специфіка суб`єктивних цивільних прав така, що вони можуть захищатися не інакше, як способами, адекватними характеру суб`єктивних цивільних прав і відносин, що становлять предмет цивільного права. Законодавче обмеження застосування способів захисту не лише не гарантує правильного застосування у цій сфері, а й може стати перепоною на шляху реального захисту суб`єктами майнових відносин своїх прав.

Тобто, сам по собі висновок про неможливість захисту, а тим більше наявність умислу при одночасному обранні особою різних способів захисту своїх порушених прав та інтересів, обмеження в чому не допускається як гарантія право кожної людини на доступ до ефективних та справедливих послуг у сфері юстиції та правосуддя, є нікчемним, адже такі обставини не можуть слугувати самостійною підставою для висновку про завідомо безпідставність одного з обраних особою способів захисту.

При цьому, суд враховує висловлену в рішеннях Європейського суду з прав людини (зокрема, від 20.05.2010 року в справі "Пелевін проти України", від 30.05.2013 року в справі "Наталія Михайленко проти України") позицію відносно того, що право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, однак звертає увагу на те, що її застосування на практиці є небезпечним та обмежувальним щодо реалізації права особи на доступ до правосуддя, а тому не може ґрунтуватися виключно на абстрактних оцінках тих чи інших дій особи за відсутності підтвердження існування конкретних обставин, які можуть вказувати на дію таких обмежень, виключаючи будь-яку ймовірність для висновку про відмову у доступі до правосуддя.

Отже, сам по собі факт звернення позивача з наведеним позовом, а також зі схожими позовами до відповідача, з огляду на гарантовані права самостійного обрання способів захисту порушених прав і інтересів в суді, не вказує на ознаки безпідставності або інші ознаки зловживання правом на позов, адже як і інші позови, так і даний позов мотивуються певними матеріально-правовими підставами, а чинне законодавство України, регламентуючи гарантію кожному на доступ до правосуддя, не встановлює будь-яких обмежень на вчинення таких дій.

Поряд із цим, згідно з пунктом 3 частини 2 статті 43 Господарського процесуального кодексу України, залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню господарського судочинства, зокрема, подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер.

Водночас, Господарський процесуальний кодекс України не містить критеріїв визначення безпідставного або штучного позову, а тому однозначно встановити, що позов є штучним або завідомо безпідставним, без дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, не вбачається за можливе.

Висновок про штучний характер позову або про те, що він є завідомо (для позивача) безпідставним, не повинен ґрунтуватися на припущеннях. В іншому разі висновок про те, що подання такого позову є зловживанням процесуальними правами, не буде переконливим і, відповідно, залишення позовної заяви без розгляду може бути розцінене як порушення права позивача на судовий захист.

Відтак, відповідачем у встановленому законом порядку не було підтверджено того, що позов має ознаки завідомо безпідставного або інші ознаки зловживання правом на позов, а також і того, що позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування судових витрат відповідача у випадку відмови у позові.

Крім того, сам факт понесення відповідачем витрат на професійну правничу допомогу, у зв`язку із розглядом справи не може бути підставою для постановлення ухвали про забезпечення судових витрат, оскільки за приписами частини 1 статті 16 Господарського процесуального кодексу України користування правничою допомогою є правом учасника справи.

Враховуючи наведені обставини, у задоволенні клопотання Всеукраїнської благодійної організації "Український фонд культури імені Бориса Олійника" від 04.06.2021 року слід відмовити.

10.06.2021 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва надійшла відповідь позивача від 09.06.2021 року на відзив на позовну заяву, в якій Комунальне підприємство "Київжитлоспецексплуатація" зазначило, що при укладенні договору від 06.06.2017 року № 578-1 його сторони у пункті 3.1 цієї угоди погодили, що орендна плата визначена на підставі Методики розрахунку орендної плати за майно територіальної громади міста Києва, яке передається в оренду, затвердженої рішенням Київської міської ради від 21 квітня 2015 року № 415/1280, і становить без ПДВ за базовий місяць оренди - квітень 2017 року: 24 грн. 89 коп. за 1 м2 для площі 20,00 м2, 99 грн. 58 коп. за 1 м2 для площі 656,10 м2, що в цілому складає 65 831,16 грн. Згідно з пунктом 8 частини П протоколу засідання постійної комісії Київради з питань власності від 27.04.2016 року № 14 місячна орендна плата становить без ПДВ за базовий місяць оренди - квітень 2017 року: 00 грн. 25 коп. за 1 м2, що складає 168,31 грн. та нараховується з 06.06.2017 року по 06.06.2018 року. У подальшому на засіданні комісії Київради з питань власності від 16.10.2018 року (протокол № 45/121) було розглянуто та погоджено питання про встановлення пільгової процентної ставки Всеукраїнській благодійній організації "Український фонд культури імені Бориса Олійника" у розмірі 0,01 % від вартості орендованого майна терміном на один рік. Отже, враховуючи положення пункту 3.2 договору від 06.06.2017 року № 578-1, з 17.10.2019 року нарахування орендної плати, на думку позивача, проводиться у розмірі 65 831,16 грн. на місяць, а орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за поточний місяць. Крім того, у поданій відповіді на відзив позивач, з огляду на ціну позову, незначну складність справи та її розгляд у порядку спрощеного позовного провадження, а також враховуючи те, що заявлена відповідачем сума судових витрат є завищеною та неспівмірною з детальним описом робіт (наданих послуг), просив суд зменшити суму витрат на оплату відповідачем послуг адвоката.

14.06.2021 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва надійшли заперечення Всеукраїнської благодійної організації "Український фонд культури імені Бориса Олійника" від 14.06.2021 року на відповідь на відзив на позовну заяву, в яких відповідач заперечив проти задоволення вимог позивача з огляду на те, що жодних інших правочинів, які б змінювали умови договору від 15.02.2019 року № 1, між сторонами вчинено не було. Водночас розрахунок орендної плати з єдиною сумою місячної плати у розмірі 195,91 грн. з умовою, що розмір орендної плати на наступний місяць індексується на індекс інфляції за поточний місяць. Граничний термін розрахунку місячної орендної плати, як це мало місце у діючих до того розрахунках від 07.06.2017 року та від 07.06.2018 року, не зафіксовано, тоді як іншого розрахунку орендної плати між позивачем та відповідачем не підписано. Крім того, у наведених запереченнях відповідач навів аргументи на спростування заперечень позивача проти стягнення з нього заявленої Всеукраїнською благодійною організацією "Український фонд культури імені Бориса Олійника" суми судових витрат на оплату послуг адвоката.

Частиною 2 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення (частина 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

06.06.2017 року між Департаментом комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (далі - Орендодавець), Всеукраїнською благодійною організацією "Український фонд культури", правонаступником якої є відповідач (Орендар), та Комунальним підприємством "Київжитлоспецексплуатація" (Балансоутримувач) було укладено договір № 578-1 про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду (нова редакція договору про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду від 01.08.2012 № 578) (далі - Договір), за умовами якого Орендодавець на підставі протоколів засідання постійної комісії Київської міської ради з питань власності від 05.04.2016 року протокол № 12 (п. 73 ч. П) та від 27.04.2016 року протокол № 14 (п. 8 ч. П) передав, а Орендар прийняв в оренду нерухоме майно (нежитлові приміщення), що належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва (далі - об`єкт оренди), яке знаходиться за адресою: місто Київ, вулиця Липська, будинок № 16 літ. А, для розміщення благодійної організації.

Вказаний правочин підписаний уповноваженими представниками його сторін та скріплений печатками цих юридичних осіб.

Відповідно до пункту 2.1 Договору об`єктом оренди є нежитлові приміщення загальною площею: 676,10 м2, у т.ч. підвал - 8,60 м2, 1 поверх - 493,00 м2, антресоль 1 поверху - 469,80 м2, антресоль 2 поверху - 4,70 м2, згідно з викопіюванням з поповерхового плану, що складає невід`ємну частину Договору про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду від 01.08.2012 року № 578.

За умовами пункту 2.2 цієї угоди вартість об`єкта оренди, згідно із затвердженим 19.05.2017 року висновком про вартість майна, станом на 30.04.2017 року становить 20 197 451,00 грн.

Згідно з пунктами 2.3, 2.4 Договору стан об`єкта на дату передачі його орендареві визначається в акті приймання-передачі за узгодженим висновком підприємства-балансоутримувача і орендаря, що є невід`ємною частиною Договору про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду від 01.08.2012 № 578. Передача об`єкта в оренду не тягне за coбою виникнення в орендаря права власності на цей об`єкт. Власником об`єкта залишається територіальна громада міста Києва, а орендар користується ним протягом строку оренди.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до акту приймання-передачі нерухомого майна від 01.08.2012 року Департамент комунальної власності м. Києва передав, а Всеукраїнська благодійна організація "Український фонд культури", правонаступником якої є Всеукраїнська благодійна організація "Український фонд культури імені Бориса Олійника" прийняла в оренду нежитлове приміщення площею 687,3 м2 за адресою: м. Київ, вул. Липська, 16 літера А.

За умовами пункту 3.1 Договору орендна плата визначена на підставі Методики розрахунку орендної плати за майно територіальної громади міста Києва, яке передається в оренду, затвердженої рішенням Київської міської ради від 21 квітня 2015 року № 415/1280, і становить без ПДВ: 24 грн. 89 коп. за 1 м2 для площі 20,00 м2, 99 грн. 58 коп. за 1 м2 для площі 656,10 м2, що в цілому складає: 65 831 грн. 16 коп. Згідно з пунктом 8 частини П протоколу засідання постійної комісії Київради з питань власності від 27.04.2016 року № 14 (п. 8 ч. П), місячна орендна плата становить без ПДВ за базовий місяць оренди квітень 2017 року: 00 грн. 25 коп. за 1 м2, що складає: 168 грн. 31 коп. та нараховується, починаючи з 06.06.2017 року до 06.06.2018 року.

Слід зазначити, що у матеріалах справи наявна копія відповідного розрахунку плати за перший (базовий) місяць оренди нерухомого майна, який діє з дати підписання Договору по 06.06.2018 року.

Згідно з пунктом 3.2 наведеного правочину орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за поточний місяць. Оперативна інформація про індекси інфляції, розраховані Державною службою статистики України, розміщується на веб-сайті Фонду державного майна України.

Розмір орендної плати, компенсації витрат підприємства та компенсації витрат підприємства за користування земельною ділянкою може бути змінено на вимогу однієї із сторін у разі зміни Методики розрахунку орендної плати за користування майном територіальної громади міста Києва, яке передається в оренду, та в інших випадках, передбачених законодавством України (пункт 3.4 Договору).

Пунктом 3.7 Договору визначено, що орендна плата, компенсація витрат підприємства та компенсація витрат підприємства за користування земельною ділянкою сплачується орендарем незалежно від наслідків господарської діяльності орендаря щомісячно не пізніше 5 числа поточного місяця.

Пунктом 4.2.3 Договору на орендаря покладено обов`язок своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату, компенсацію витрат підприємства та компенсацію витрат підприємства за користування земельною ділянкою.

За умовами пункту 9.1 Договору останній є укладеним з моменту підписання його сторонами і діє з 06.06.2017 року до 04.06.2020 року.

Згідно з пунктом 9.7 цієї угоди, у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення цього Договору або зміну його умов після закінчення строку його дії протягом одного місяця, Договір вважається продовженим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені цим Договором. Зазначені дії оформляються відповідним договором, який є невід`ємною частиною цього Договору.

Зі змісту поданих сторонами заяв по суті спору вбачається, що відповідач (орендар) з 06.06.2017 року до 06.06.2018 року сплачував орендну плату за Договором на умовах пільгової орендної ставки - 0,01 % згідно з рішенням Київської міської ради від 27.04.2016 року № 14 з правом продовження пільги за відповідними рішеннями постійних комісій Київської міської ради з питань культури і з питань власності.

У червні 2018 року відповідач звернувся з відповідними клопотаннями про продовження пільги до Постійної комісії Київської міської ради з питань культури, туризму та інформаційної політики та до постійної комісії Київської міської ради з питань власності.

Листом від 13.09.2018 року № 08/292-317 Постійна комісія Київської міської ради з питань культури, туризму та інформаційної політики звернулася до Постійної комісії Київської міської ради з питань власності з клопотанням щодо позитивного вирішення питання про продовження Всеукраїнській благодійній організації "Український фонд культури імені Бориса Олійника" пільгової орендної ставки - 0,01 % на рік за договором оренди приміщення на вулиці Липській, 16, літ. А у місті Києві.

Питання щодо вищезазначеного звернення Постійної комісії Київської міської ради з питань культури, туризму та інформаційної політики було розглянуто на засіданні Постійної комісії Київської міської ради з питань власності 16.10.2018 року.

Так, відповідно до протоколу № 45/121 засідання постійної комісії Київської міської ради з питань власності від 16.10.2018 року, під порядковим номером 72, вирішено погодити питання із визначенням строку дії орендної ставки у розмірі 0,01% на 1 рік.

Обґрунтовуючи пред`явлені у даній справі вимоги, позивач посилався на неналежне виконання відповідачем взятих на себе обов`язків за Договором в частині повної та своєчасної сплати орендної плати у період з 13.06.2020 року по 31.05.2021 року, у зв`язку з чим за Всеукраїнською благодійною організацією "Український фонд культури імені Бориса Олійника" утворилась заборгованість у розмірі 1 115 708,08 грн. Враховуючи наведені обставини, позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому просив суд стягнути з відповідача заборгованість у вищенаведеному розмірі, нараховану протягом означеного періоду на підставі пункту 3.1 Договору (за яким орендна плата становила без ПДВ: 24 грн. 89 коп. за 1 м2 для площі 20,00 м2, 99 грн. 58 коп. за 1 м2 для площі 656,10 м2, що в цілому складало: 65 831,16 грн.).

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, та безпосередньому їх дослідженні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

В силу положень статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 статті 627 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з положеннями статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За умовами частини 1 статті 179 Господарського кодексу України майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями.

Відповідно до вимог статті 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. Зобов`язана сторона має право відмовитися від виконання зобов`язання у разі неналежного виконання другою стороною обов`язків, що є необхідною умовою виконання.

В силу частини 1 статті 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у володіння та користування майно для здійснення господарської діяльності.

Згідно з частиною 1 статті 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк

За умовами частин 1, 3, 5 статті 762 Цивільного кодексу України за найм (оренду) майна з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Якщо розмір плати не встановлений договором, він визначається з урахуванням споживчої якості речі та інших обставин, які мають істотне значення. Договором або законом може бути встановлено періодичний перегляд, зміну (індексацію) розміру плати за найм (оренду) майна. Плата за найм (оренду) майна вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Як було зазначено вище, відповідно до протоколу № 45/121 засідання постійної комісії Київської міської ради з питань власності від 16.10.2018 року, під порядковим номером 72, вирішено погодити питання із визначенням строку дії орендної ставки у розмірі 0,01% на 1 рік.

Таким чином, відповідачу було погоджено продовження дії пільгової процентної ставки за Договором у розмірі 0,01 % ще на один рік, тобто з 06.06.2018 року до 06.06.2019 року, що спростовує посилання позивача на те, що пільгова процентна ставка у розмірі 0,01 % повинна застосовуватись з 16.10.2018 року - з дати прийняття відповідного рішення постійною комісією Київської міської ради з питань власності.

Аналогічні висновки викладені у постанові Північного апеляційного господарського суду від 26.06.2019 року в справі № 910/13841/18 за позовом Комунального підприємства "Київжитлоспецексплуатація" до Всеукраїнської благодійної організації "Український фонд культури імені Бориса Олійника", за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Департамент комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради, про стягнення заборгованості з орендної плати за період з 06.06.2018 року по 30.09.2018 року в сумі 340 912,78 грн., 3 % річних в сумі 2 070,92 грн. та пені в сумі 24 777,03 грн. за Договором оренди нежилого приміщення від 06.06.2017 року № 578-1.

Разом із тим, судом встановлено, що 15.02.2019 року між Орендодавцем, Орендарем та Балансоутримувачем було укладено договір № 1 про внесення змін до Договору (із змінами та доповненнями) про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду за адресою: вул. Липська № 16 літера А (далі - Договір № 1), за умовами якого пункт 3.1 розділу 3 Договору "Орендна плата" доповнено таким абзацом:

"Орендна плата визначена на підставі Методики розрахунку орендної плати за майно територіальної громади міста Києва, яке передається в оренду, затвердженої рішенням Київської міської ради від 21 квітня 2015 року № 415/1280 (із змінами, внесеними рішенням Київської міської ради від 08.02.2018 року № 21/4085) та становить без ПДВ за базовий місяць розрахунку - жовтень 2018 року: 0,29 грн. за 1 м2, що в цілому складає 195,91 грн. та застосовується з 16.10.2018" (пункт 1 Договору № 1).

Водночас кінцевої дати застосування передбаченої Договором № 1 орендної плати у розмірі 195,91 грн. між сторонами Договору в установленому законом порядку встановлено не було. Слід зазначити, що конкретний термін дії та преклюзивна дата припинення самого Договору № 1 цією угодою також не передбачені.

Крім того, між означеними контрагентами було укладено відповідний розрахунок орендної плати, як новий додаток до Договору, яким було встановлено аналогічний базовий розмір орендної плати за жовтень 2018 року в сумі 195,91 грн.

У наведеному розрахунку, крім іншого, зазначено, що розмір орендної плати за наступний місяць розраховується шляхом коригування розміру місячної орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за поточний місяць.

Відтак, виходячи з положень статті 204 Цивільного кодексу України, за якими правомірність Договору № 1 презюмується, а також зважаючи на відсутність у матеріалах справи доказів внесення після 16.10.2018 року будь-яких подальших змін до погоджених сторонами Договору строків оплати орендної плати, порядку її розрахунку, а також розміру, суд дійшов висновку про те, що розрахунок орендної плати протягом спірного періоду (з 13.06.2020 року по 31.05.2021 року) повинен відбуватися з урахуванням саме зазначеного у Договорі № 1 розміру орендної плати.

Докази, які свідчать про звернення позивача до орендаря з вимогами про зміну розміру орендної плати, у матеріалах справи також відсутні.

За таких обставин, суд визнає помилковими нарахування позивача орендної плати за Договором у загальному розмірі 1 135 754,92 грн. (а також розмір зазначеної Комунальним підприємством "Київжитлоспецексплуатація" спірної заборгованості відповідача в сумі 1 115 708,08 грн., обрахованої з урахуванням здійснених відповідачем сплат у загальному розмірі 20 046,84 грн.), проведене протягом 13.06.2020 року - 31.05.2021 року, виходячи із ставки орендної плати, що вже була змінена.

Як було вказано вище, за умовами пункту 3.2 Договору орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за поточний місяць. Оперативна інформація про індекси інфляції, розраховані Державною службою статистики України, розміщується на веб-сайті Фонду державного майна України.

Таким чином, враховуючи розмір орендної плати за жовтень 2018 року в сумі 195,91 грн. з подальшою її індексацією на рівень інфляції, протягом спірного періоду правомірним є наступне нарахування відповідачу орендної плати за Договором:

- за червень 2020 року - 212,55 грн.;

- за липень 2020 року - 211,27 грн.;

- за серпень 2020 року - 210,85 грн.;

- за вересень 2020 року - 211,90 грн.;

- за жовтень 2020 року - 214,02 грн.;

- за листопад 2020 року - 216,80 грн.;

- за грудень 2020 року - 218,75 грн.;

- за січень 2021 року - 221,59 грн.;

- за лютий 2021 року - 223,81 грн.;

- за березень 2021 року - 227,61 грн.;

- за квітень 2021 року - 229,20 грн.;

- за травень 2021 року - 232,18 грн.

Всього за спірний період правомірним є нарахування орендної плати у загальному розмірі 2 425,53 грн.

Відповідно до пункту 3.5 Договору додатково до орендної плати та компенсації витрат підприємства нараховується податок на додану вартість у розмірах та порядку, визначених законодавством України, який сплачується орендарем разом з орендною платою.

Отже, протягом спірного періоду відповідач повинен був сплатити на користь позивача 2 910,64 грн. орендної плати (враховуючи податок на додану вартість).

Водночас зі змісту наявних у матеріалах справи доказів, зокрема, поданої позивачем довідки заборгованості про нарахування і надходження орендної плати за Договором з червня 2020 року по травень 2021 року, протягом спірного періоду вказана сума коштів була сплачена орендарем у повному обсязі (від орендаря надійшли грошові кошти у загальному розмірі 20 046,84 грн.).

Відповідно до частини 1 статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні положення містить частина 1 статті 193 Господарського кодексу України.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України).

Стаття 610 Цивільного кодексу України передбачає, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина 1 статті 612 Цивільного кодексу України).

Враховуючи вищенаведені встановлені судом дійсні обставини справи, суд дійшов висновку про те, що на час розгляду та вирішення спору в справі № 910/7959/21 у відповідача відсутня заборгованість перед Комунальним підприємством "Київжитлоспецексплуатація" зі сплати орендної плати за Договором протягом спірного періоду.

Аналогічні за змістом висновки були викладені у рішенні господарського суду міста Києва від 19.10.2020 року в справі № 910/7707/20 за позовом Комунального підприємства "Київжитлоексплуатація" до Всеукраїнської благодійної організації "Український фонд культури імені Бориса Олійника" про стягнення заборгованості з орендної плати у розмірі 1 026 075,98 грн., що виникла за період з 04.06.2019 року до 31.05.2020 року за договором про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду від 06.06.2017 року № 578-1.

Наведене судове рішення на час розгляду та вирішення спору в справі № 910/7959/21 учасниками означеної справи не оскаржувалося на набрало законної сили.

При цьому, суд зазначає, що інші доводи учасників справи не спростовують встановлених судом обставин та не можуть впливати на законність судового рішення.

Згідно зі статтею 129 Конституції України, до основних засад судочинства відносяться, зокрема, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Рішеннями Європейського суду з прав людини у справах Dombo Beheer B.V. v. the Netherlands від 27 жовтня 1993 року (n. 33), та Ankerl v. Switzerland від 23.10.1996 року (пункт 38) встановлено, що принцип рівності сторін у процесі - у розумінні "справедливого балансу" між сторонами - вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони. Рівність засобів включає: розумну можливість представляти справу в умовах, що не ставлять одну сторону в суттєво менш сприятливе становище, ніж іншу сторону; фактичну змагальність; процесуальну рівність; дослідження доказів, законність методів одержання доказів; мотивування рішень.

Крім того, принцип змагальності тісно пов`язаний з принципом рівності, тоді як рівноправність сторін - один із необхідних елементів принципу змагальності, "без якого змагальність як принцип не існує". Рівноправність сторін є суттю змагальності, бо тільки через рівні можливості сторін можлива реалізація принципу змагальності.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до частини 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи те, що позивач у встановленому законом порядку не довів належними і допустимими доказами наявності тих обставин, на які він посилався як на підставу своїх вимог до Всеукраїнської благодійної організації "Український фонд культури імені Бориса Олійника", суд дійшов висновку про відмову в задоволенні даного позову.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати позивача компенсації останньому не підлягають та залишаються за позивачем.

Керуючись статтями 2, 13, 73, 74, 76-80, 86, 129, 231, 232, 233, 236-238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва,

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову відмовити.

2. Відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

3. Згідно з частиною 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено та підписано 28.07.2021 року.

Суддя В.С. Ломака