ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.07.2021 року м.Дніпро Справа № 912/4054/20

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Чус О.В.

судді: Кузнецова І.Л., Подобєд І.М.

Секретар судового засідання Григоренко А.А.

Представники сторін до судового засідання не з`явилися

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Новоукраїнської районної державної адміністрації Кіровоградської області на рішення Господарського суду Кіровоградської області від 16.03.2021 р., повне рішення складене 17.03.2021р. та набрало законної сили 07.04.2021р., суддя Коваленко Н.М., у справі № 912/4054/20

за позовом Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Одеська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Одеса

до відповідача Управління соціального захисту населення Новоукраїнської районної державної адміністрації Кіровоградської області, м. Новоукраїнка, Кіровоградська область

третя особа Східний офіс: Державної аудиторської служби України

про стягнення 288 624,76 грн.,-

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та рішення суду.

Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Одеська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" звернулося до Господарського суду Кіровоградської області з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з Управління соціального захисту населення Новоукраїнської районної державної адміністрації Кіровоградської області збитки за пільгове перевезення пасажирів за 2018 рік у розмірі 288 624,76 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач, який є розпорядником бюджетних коштів, не виконує свої зобов`язання щодо компенсації пільгового проїзду громадян за 2018 рік та не проведенням розрахунків за пільгові перевезення окремих категорій громадян.

Рішенням Господарського суду Кіровоградської області від 16.03.2021 у справі №912/4054/20 позов задоволено повністю; стягнуто з Управління соціального захисту населення Новоукраїнської районної державної адміністрації Кіровоградської області на користь Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Одеська залізниця" АТ "Українська залізниця" 288 624,76 грн. збитків за пільгове перевезення пасажирів за 2018 рік, а також судовий збір у розмірі 4 329,37 грн.

Рішення суду мотивоване правомірністю заявлених позовних вимог, оскільки перевезення пасажирів на пільгових умовах здійснено позивачем на виконання імперативних законодавчих вказівок щодо цього, тому відповідач у силу закону має відшкодувати за рахунок бюджетних коштів понесені позивачем витрати.

Доводи та вимоги апеляційної скарги.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, Управління соціального захисту населення Новоукраїнської районної державної адміністрації Кіровоградської області звернулось до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Кіровоградської області від 16.03.2021 року у справі № 912/4054/20 та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Одеська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" в повному обсязі.

Апелянт вважає, що враховуючи умови Договору від 01.10.2016 року, а також умови Додаткової угоди про внесення змін № 5, вимога позивача про стягнення збитків у сумі 288 624,76 грн. за пільгове перевезення пасажирів за 12 місяців 2018 року була необґрунтованою, оскільки між позивачем та відповідачем було укладено договір про визначену суму відшкодування коштів на пільгове перевезення пасажирів.

Також на обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначив, що соціальні гарантії, визначені Програмою соціального захисту населення району на 2016-2020 роки, в тому числі і компенсація за пільгове перевезення надаються з районного бюджету виключно мешканцям населених пунктів, що не входять до складу об`єднаних територіальних громад. Ці гарантії можуть надаватися мешканцям об`єднаних територіальних громад лише у випадку надання відповідних субвенцій районного бюджету.

Узагальнені доводи інших учасників провадження у справі.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 26.04.2021 апеляційну скаргу залишено без руху. Надана апелянту можливість усунути недоліки шляхом подання в строк доказів надсилання копії скарги іншій стороні у справі.

12.05.2021 від скаржника на адресу Центрального апеляційного господарського суду надійшло клопотання, разом з яким скаржник надав оригінал накладної та опису документів, направлених позивачу у справі.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 18.05.2021 відкрито апеляційне провадження у справі. Розгляд апеляційної скарги Управління соціального захисту населення Новоукраїнської районної державної адміністрації Кіровоградської області на рішення Господарського суду Кіровоградської області від 16.03.2021 у справі № 912/4054/20 призначено на 17.06.2021.

У судове засідання 17.06.2021р. представник відповідача не з`явився.

17.06.2021 року ухвалою суду оголошено перерву в судовому засіданні до 27.07.2021р.

У судовому засіданні 27.07.2021 року оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції.

10.10.2016 між Одеською залізницею в особі начальника Знам`янської дирекції залізничних перевезень (далі - Перевізник) та Управлінням соціального захисту населення Новоукраїнської районної державної адміністрації (далі - Замовник) укладено договір про відшкодування витрат за перевезення пільгових категорій населення в приміському залізничному пасажирському сполученні осіб, які мають таке право згідно із законодавством України за рахунок коштів районного бюджету (далі - Договір від 10.10.2016).

Предметом цього договору є взаємовідносини Перевізника та Замовника по відшкодуванню витрат за перевезення в залізничному приміському пасажирському сполученні осіб, які мають таке право згідно із законодавством України, згідно з переліком, що є невід`ємним додатком №1 до цього договору (п. 1.1 Договору від 10.10.2016).

Згідно положень п. 1.2 Договору від 10.10.2016 Перевізник здійснює перевезення пільгових категорій пасажирів відповідно до вимог чинного законодавства щодо пасажирських перевезень, а Замовник здійснює відшкодування витрат за перевезення пільгових категорій населення, відповідно до обсягів асигнувань, передбачених в районному бюджеті.

Сума цього договору складає 900 000,00 (при цьому, словами зазначено - дев`яносто тисяч) грн (п. 1.3 Договору від 10.10.2016).

В пункті п. 6.1 Договору від 10.10.2016 визначено, що цей договір набуває чинності з моменту його підписання і діє до 31.12.2020.

Договір від 10.10.2016 підписано сторонами та скріплено їх печатками.

03.01.2018 між позивачем та відповідачем укладено Додаткову угоду №4 про розрахунки за надані послуги по перевезенню пасажирів залізничним транспортом у приміському сполученні, згідно якої, відповідно до додатково затверджених кошторисних призначень змінено суму договору на 18 000,00 грн. У подальшому Додатковою угодою №5 від 21.02.2018 сторони змінили суму договору на 21 000,00 грн.

Відповідно до облікових форм та звітів про недоотримані кошти за перевезення залізничним транспортом окремих категорій громадян, витрати на перевезення яких відшкодовуються з місцевого бюджету Новоукраїнського району Кіровоградської області у внутрішньодержавному та міждержавному сполученні за період з січня по грудень 2018, позивачем за власний рахунок здійснено перевезення пільгової категорії населення громадян на загальну суму 299 863,24 грн, а саме:

у січні 2018: 1839,26 грн (далеке сполучення) та 16031,78 грн (приміське сполучення);

у лютому 2018: 1449,35 грн (далеке сполучення) та 18853,30 грн (приміське сполучення);

у березні 2018: 3740,19 грн (далеке сполучення) та 20343,38 грн (приміське сполучення);

у квітні 2018: 2695,33 грн (далеке сполучення) та 23158,79 грн (приміське сполучення);

у травні 2018: 1935,54 грн (далеке сполучення) та 21631,81 грн (приміське сполучення);

у червні 2018: 3239,75 грн (далеке сполучення) та 21377,36 грн (приміське сполучення);

у липні 2018: 1482,01 грн (далеке сполучення) та 27009,51 грн (приміське сполучення);

у серпні 2018: 26,86 грн (далеке сполучення) та 23 187,26 грн (приміське сполучення);

у вересні 2018: 507,18 грн (далеке сполучення) та 25167,30 грн (приміське сполучення);

у жовтні 2018: 4606,99 грн (далеке сполучення) та 26126,58 грн (приміське сполучення);

у листопаді 2018: 4111,02 грн (далеке сполучення) та 24637,08 грн (приміське сполучення);

у грудні 2018: 2150,53 грн (далеке сполучення) та 24555,08 грн (приміське сполучення).

У матеріалах справи міститься розрахунок компенсацій збитків за 2018 рік по безкоштовному проїзду пільгових категорій пасажирів у приміському та далекому сполученнях по Новоукраїнському району.

Згідно з таким розрахунком за період з січня по грудень 2018 року:

- у приміському сполученні фактично нараховано 272 079,23 грн збитків, з них фактично профінансовано на суму 11 238,48 грн, тому заборгованість складає 260 840,75 грн;

- у далекому сполученні нараховано 27 784,01 грн збитків (будь-яка сплата відсутня).

Отже, розмір збитків всього становить 260 840,75 грн + 27 784,01 грн = 288 624,76 грн.

Таким чином, відповідно до облікових форм, поданих відповідно до Порядку №1359, сума за фактичну кількість перевезених пільговиків за період січень-грудень 2018 року склала 288 624,76 грн. та не була прийнята до відшкодована відповідачем, що стало підставою для звернення із даним позовом.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлених місцевим господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог частин 1, 2, 5 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Предметом спору у даній справі є вимога позивача про стягнення з відповідача на користь позивача 288 624,76 грн. збитків за пільгові перевезення громадян.

Згідно зі ст. 19 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" виключно законами України визначаються, зокрема: пільги щодо оплати транспортних послуг та критерії їх надання. Державні соціальні гарантії є обов`язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Соціальні пільги на пасажирські перевезення для ряду категорій громадян встановлено, зокрема, "Міжурядовою Угодою про взаємне визнання прав на пільговий проїзд для інвалідів та учасників Великої Вітчизняної війни, а також осіб, прирівняних до них" від 12.03.1993 року, Законами України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні", "Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю", "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", "Про охорону дитинства", "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист".

Відповідно до п.6 Порядку обслуговування громадян залізничним транспортом, затвердженого Постановою КМ України від 19.03.1997 року № 252, суб`єкти господарської діяльності, які займаються перевезенням та обслуговуванням пасажирів, повинні забезпечити надання пільг особам, які мають на це право згідно із законодавством України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 року № 256 затверджено "Порядок фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету" (далі - Порядок № 256).

Пунктом 2 Порядку № 256 встановлено, що головні розпорядники коштів місцевих бюджетів здійснюють розрахунки з постачальниками послуг на підставі поданих ними щомісячних звітів щодо послуг, наданих особам, які мають право на відповідні пільги.

Отже, чинне законодавство передбачає відшкодування витрат за надані послуги пільговим категоріям громадян. При цьому зобов`язання сторін по даній справі виникають безпосередньо із актів цивільного законодавства.

Встановлення тарифів на перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу залізничним транспортом (за винятком приміських пасажирських перевезень) у межах України здійснюється на підставі бюджетної, цінової та тарифної політики у порядку, що визначає Кабінет Міністрів України. Тарифи на перевезення пасажирів і багажу в приміському сполученні встановлюються АТ "Укрзалізниця" за погодженням з місцевими органами виконавчої влади. При рівні тарифів, що не забезпечують рентабельності цих перевезень, збитки компенсуються з місцевих бюджетів. Розрахунки за роботи і послуги, пов`язані з перевезенням вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу, пошти, щодо яких не здійснюється державне регулювання тарифів, провадяться за вільними тарифами, які визначаються за домовленістю сторін у порядку, що не суперечить законодавству про захист економічної конкуренції. Для захисту інтересів окремих категорій громадян на пасажирських перевезеннях, у тому числі приміських, можуть передбачатися пільгові тарифи. Збитки залізничного транспорту загального користування від їх використання відшкодовуються за рахунок державного або місцевих бюджетів залежно від того, яким органом прийнято рішення щодо введення відповідних пільг (ст. 9 Закону України "Про залізничний транспорт").

До видатків, що здійснюються з Державного бюджету України (з урахуванням особливостей, визначених п. 5 ч.2 ст. 67-1 цього Кодексу), належать видатки на соціальний захист та соціальне забезпечення (п. 9 ч. 1 ст. 87 Бюджетного кодексу України).

До видатків, що можуть здійснюватися з усіх місцевих бюджетів, належать видатки на соціальний захист та соціальне забезпечення, в тому числі компенсаційні виплати за пільговий проїзд окремих категорій громадян (пп. ґ п. 3 ч. 1 ст. 91 Бюджетного кодексу України).

За змістом ст.ст. 89, 102 Бюджетного кодексу України видатки на відшкодування вартості послуг, наданих пільговим категоріям громадян, здійснюються з місцевих бюджетів за рахунок коштів, які надходять з державного бюджету України (субвенцій з державного бюджету України) у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Механізм фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету визначений Постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 року № 256 "Про затвердження Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету" (далі Порядок № 256).

Пунктом 3 Порядку № 256 визначено, що головними розпорядниками коштів місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення є керівники головних управлінь, управлінь, відділів та інших самостійних структурних підрозділів місцевих держадміністрацій, виконавчих органів рад, об`єднаних територіальних громад, до компетенції яких належать питання праці та соціального захисту населення (далі - головні розпорядники коштів).

Суд першої інстанції вірно зазначив, що в даному випадку головним розпорядником коштів є Управління соціального захисту населення Новоукраїнської районної державної адміністрації Кіровоградської області.

Головні розпорядники коштів місцевих бюджетів готують щомісяця інформацію про суми нарахованих соціальних виплат, пільг та житлових субсидій населенню та акти звіряння розрахунків за надані послуги з підприємствами і надсилають їх фінансовим органам райдержадміністрацій, виконавчих органів міських рад (міст республіканського Автономної Республіки Крим і обласного значення), об`єднаних територіальних громад (п. 5 Порядку № 256).

Механізм розрахунку обсягів компенсаційних виплат залізницям за пільгові перевезення окремих категорій громадян, яким таке право надано законом, що здійснюється за рахунок коштів державного або місцевого бюджетів, а також субвенцій з державного або місцевого бюджетів, визначено Порядком розрахунку обсягів компенсаційних виплат за пільгові перевезення залізничним транспортом окремих категорій громадян, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 16.12.2009 року № 1359 (далі Порядок № 1359).

Облік пільгових перевезень та визначення суми недоотриманих коштів від таких перевезень проводиться залізницями на підставі інформації автоматизованої системи керування пасажирськими перевезеннями та реєстраторів розрахункових операцій про оформленні та видачі пасажирам безоплатні або пільгові проїзні документи (квитки) (п. 3 Порядку № 1359).

Сума недоотриманих коштів обчислюється в автоматизованому режимі під час оформлення кожного безоплатного та пільгового проїзного документа (квитка) як різниця між повною вартістю проїзду, встановленою згідно з діючими тарифами для відповідного виду сполучення, маршруту прямування, категорії поїзда та вагона, і вартістю проїзду, що сплачує пасажир відповідно до наданих пільг (п. 4 Порядку № 1359).

Інформація про оформлені та видані пасажирам безоплатні та пільгові проїзні документи (квитки) включається до місячної станційної звітності (п. 5 Порядку № 1359).

Сума недоотриманих коштів включається до місячної станційної звітності області, на території якої був придбаний пільговий проїзний документ (квиток), незалежно від місця проживання (навчання) пасажира (п. 7 Порядку № 1359).

На підставі місячної станційної звітності залізниці складають облікову форму про недоотримані кошти за перевезення залізничним транспортом окремих категорій громадян, витрати на перевезення яких відшкодовуються з державного або місцевих бюджетів, згідно з додатком. Для компенсації недоотриманих коштів облікова форма складається окремо для органу виконавчої влади, який є головним розпорядником бюджетних коштів, передбачених на цю мету державним бюджетом, та органу виконавчої влади, який є головним розпорядником коштів, виділених місцевим бюджетом (п. 9 Порядку № 1359).

Залізниці не пізніше ніж 15 числа місяця наступного звітного періоду подають відповідним головним розпорядникам коштів рахунок на суму, яка підлягає компенсації, та облікові форми (п. 10 Порядку № 1359).

Головні розпорядники коштів, передбачених на компенсаційні виплати, після надходження їх на власні рахунки у п`ятиденний строк перераховують зазначені кошти відповідній залізниці (п. 11 Порядку № 1359).

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства (ч. 3 ст. 11 Цивільного кодексу України).

Господарські зобов`язання можуть виникати безпосередньо із закону або іншого нормативно-правового акта, що регулює господарську діяльність (ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України).

З матеріалів справи вбачається, що 10.10.2016 року між Публічним акціонерним товариством "Укрзалізниця" та Управлінням соціального захисту населення Новоукраїнської районної державної адміністрації Кіровоградської області було укладено договір про відшкодування витрат за перевезення пільгових категорій населення в приміському залізничному приміському пасажирському сполучені осіб, які мають таке право згідно з законодавством України за рахунок коштів районного бюджету (далі - договір).

Відповідно до п.1.3. Договору сума договору на 2018 рік становить 900 000,00 грн.

У подальшому Додатковою угодою №5 від 21.02.2018 сторони змінили суму договору на 21 000,00 грн.

Згідно з розрахунком компенсацій збитків за 2018 рік по безкоштовному проїзду пільгових категорій пасажирів у приміському та далекому сполученнях по Новоукраїнському району у приміському сполученні фактично нараховано 272 079,23 грн збитків та у далекому сполученні нараховано 27 784,01 грн. збитків.

Фактично відповідачем було профінансовано на суму 11 238,48 грн.

Вказане скаржником не спростовується.

Отже, різниця між наданим розміром пільг та відшкодованим складає: 288 624,76 грн. ((272 079,23 11 238,48) + 27 784,01 грн. = 288 624,76 грн.).

Судом першої інстанції правильно зазначено, що перевезення пасажирів на пільгових умовах позивачем виконано не за власною ініціативою, а на виконання імперативних законодавчих вказівок щодо цього. Як наслідок, уповноважений на те державою орган - відповідач, у силу закону має відшкодувати за рахунок бюджетних коштів понесені позивачем витрати.

З огляду на викладене, враховуючи той факт, що відповідач, який є розпорядником бюджетних коштів, не провів розрахунків за пільгові перевезення окремих категорій громадян в повному обсязі, відповідно до вимог чинного законодавства він зобов`язаний відшкодувати понесені Позивачем витрати на перевезення пільговиків за 12 місяців 2018 року.

Доводи апелянта про те, що вимога позивача про стягнення збитків у сумі 288 624,76 грн. за пільгове перевезення пасажирів за 12 місяців 2018 року є необґрунтованою, оскільки між позивачем та відповідачем було укладено Договір від 01.10.2016 року, а також Додаткову угоду про внесення змін № 5 стосовно погодження суми відшкодування коштів на пільгове перевезення пасажирів у розмірі 21 000,00 грн., відхиляються колегією суддів з огляду на те, що зобов`язання відповідача перед позивачем виникло не лише з договору, а й з вимог закону.

Відсутність укладеного між сторонами договору щодо компенсації пільгового проїзду окремих категорій громадян та відшкодування залізниці суми збитків у розмірі 288 624,76 грн не впливає на результат вирішення спору.

Відповідно до ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться (ч. 1 ст. 193 ГК України).

Відповідно до приписів статей 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з частиною першою статті 96 ЦК України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями.

Частина друга статті 218 Господарського кодексу України та стаття 617 ЦК України прямо передбачають, що відсутність у боржника необхідних коштів не вважаються обставинами, які є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язання.

Законодавством не передбачена залежність відшкодування вартості послуг, наданих пільговим категоріям громадян, від фактичного фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету.

Закон України «Про залізничний транспорт» та Правила перевезення пасажирів, багажу, вантажобагажу та пошти залізничним транспортом України, затверджені наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 27 грудня 2006 року №1196, не передбачають жодного обмеження щодо надання послуг у разі відсутності коштів на зазначені цілі.

Також, відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Суду як джерело права.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), а саме у справі «Кечко проти України» (заява № 63134/00) ЄСПЛ зауважив, що держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату надбавок з державного бюджету, однак свідома відмова в цих виплатах не допускається, доки відповідні положення є чинними (пункт 23 рішення). У пункті 26 вказаного рішення зазначено, що органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

Таким чином, перевезення пасажирів на пільгових умовах виконано позивачем не за власною ініціативою, а на виконання імперативних законодавчих вказівок щодо цього. Як наслідок, уповноважений на те державою орган - відповідач у справі у силу закону має відшкодувати за рахунок бюджетних коштів понесені витрати позивачу.

Отже, доводи апелянта щодо відсутності його обов`язку перед позивачем та недоведеністю розміру спричинених збитків позивачу є безпідставними.

Нормами діючого законодавства не передбачена залежність відшкодування вартості послуг, наданих пільговим категоріям громадян, від фактичного фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету.

Водночас, така позиція суперечить дослідженому вище положенню пункту 7 Порядку №1359 (сума недоотриманих коштів включається до місячної станційної звітності області, на території якої був придбаний пільговий проїзний документ (квиток), незалежно від місця проживання (навчання) пасажира).

Зобов`язання сторін у цій справі виникає безпосередньо із законів України і не залежать від волевиявлення сторін; і в даному випадку відповідає позиції Великої Палати Верховного Суду, що викладена у постанові від 03.03.2020 у справі №904/94/19.

В силу статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Отже, в межах доводів апеляційної скарги колегія суддів не вбачає підстав для висновку про порушення судом норм матеріального чи процесуального права при ухваленні оскаржуваного рішення, які були б підставою для задоволення апеляційної скарги.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги слід покласти на відповідача згідно ст.129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 129, 240, 269-270, 275, 276, 281-282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Новоукраїнської районної державної адміністрації Кіровоградської області на рішення Господарського суду Кіровоградської області від 16.03.2021 р. у справі № 912/4054/20 - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Кіровоградської області від 16.03.2021 р. у справі № 912/4054/20 без змін.

Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Управління соціального захисту населення Новоукраїнської районної державної адміністрації Кіровоградської області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, зазначених у пункті 2 частини 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 28.07.2021.

Головуючий суддя О.В. Чус

Суддя І.Л. Кузнецова

Суддя І.М. Подобєд