ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2021 року Справа № 903/75/21

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Грязнов В.В., суддя Філіпова Т.Л. , суддя Василишин А.Р.

секретар судового засідання Пузирко В.В.,

представники учасників справи:

позивач- Ольховський М.В.;

відповідач- Бондарчук Р.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Позивача-Приватного підпри-ємства «Луцька Будівельна компанія» на рішення господарського суду Волинської області від 13.05.2021, повний текст якого складено 24.05.2021, у справі №903/75/21 (суддя Якушева І.О.)

за позовом Приватного підприємства «Луцька Будівельна компанія» м.Луцьк

до Луцької міської ради м.Луцьк

про визнання недійсним та скасування рішення №94/26 від 15.10.2020,-

У лютому 2021 року до господарського суду Волинської області надійшла позовна заява Приватного підприємства «Луцька Будівельна компанія» (надалі в тексті Підприємство) про виз-нання недійсним та скасування рішення Луцької міської ради (надалі в тексті Міська рада) від 15.10.2020 №94/26 «Про відмову ПП «ЛБК» у наданні на умовах оренди земельної ділянки для будівництва та обслуговування торгово-офісного комплексу на проспекті Соборності, 34-А»; зобов`язання Відповідача повторно розглянути на черговій сесії Луцької міської ради заяву Приватного підприємства «Луцька Будівельна Компанія» про надання останньому на умовах оренди земельну ділянку для будівництва та обслуговування торгово-офісного центру, площею 0,2678 га, кадастровий №:22:066:0076, яка розташована на проспекті Соборності, 34-А у м.Луцьку.(арк.справи 1-11).

За наслідками розгляду справи, господарський суд Волинської області рішенням від 13.05. 2021 у справі №903/75/21 в задоволенні позову відмовив у в повному обсязі. Висновок про необґрунтованість позову суд вмотивував тим, що Позивач не набував на підставі ст.120 Земель-ного кодексу України права власності на жилий будинок, будівлю, споруду у іншої особи, яка мала в користуванні спірну земельну ділянку; об`єкт незавершеного будівництва торгово-офісний комплекс готовністю 3% не є об`єктом нерухомого майна, будівлею, спорудою, а тому до Позивача не перейшло право на земельну ділянку площею саме 0,2678 га. Рішення №94/26 від 15.10.2020, яким Позивачу відмовлено у наданні на умовах оренди земельної ділянки площею 0,2678 га для будівництва та обслуговування торгово-офісного комплексу на проспекті Соборності, 34-А, прийнято Луцькою міською радою у відповідності до вимог законодавства, а тому відсутні правові підстави для визнання його недійсним. Судом відмовлено у задоволенні вимоги про зобов`язання повторно розглянути на черговій сесії Міської ради заяву Підприємства про надання на умовах оренди земельну ділянку для будівництва та обслуговування торгово-офісного центру, площею 0,2678 га, кадастровий №:22:066:0076, яка розташована на проспекті Собор-ності, 34-А у м.Луцьку, оскільки така вимога є похідною від основної вимоги.(арк.справи 165-169).

Не погоджуючись із ухваленим рішенням, Підприємство подало скаргу до Північно-захід-ного апеляційного господарського суду, в якій просить скасувати рішення господарського суду Волинської області від 13.05.2021 у даній справі та ухвалити нове рішення, яким позов задоволити. (арк.справи 171-174).

Обґрунтовуючи скаргу, Позивач зазначає, що господарський суд першої інстанції неповно з`ясував всі обставини справи, ухваливши рішення з порушенням норм матеріального права. На думку Скаржника, суд невірно витлумачив поняття «незавершеного будівництва» та безпідставно вважав, що такий об`єкт не є об`єктом нерухомого майна та не застосував норми ч.2 ст.120 ЗК України до спірних правовідносин, хоча насправді незавершене будівництво є об`єктом нерухомого майна з урахуванням правової позиції Великої палати Верховного Суду у справі №910/10647/18 від 07.07.2020. Враховуючи ту, обставину, що на спірній земельній ділянці знаходиться об`єкт нерухомого майна: незавершений будівництвом торгово-офісний комплекс (А-3), який належить ПП «Луцька Будівельна Компанія» право користування земельною ділянкою не підлягає продажу на торгах, згідно ч.2 ст.134 ЗК України, така ділянка є сформованою та виділялась Позивачу саме для будівництва та обслуговування торгово-офісного комплексу, тому Підприємство, як власник нерухомого майна, має право на отримання її в користування на умовах оренди. Суд першої інстанції, не надав належної правової оцінки, тому, що згідно п.2 рішення Луцької міської ради №94/26, Підприємству запропоновано в 10-денний термін з моменту прийняття даного рішення надати в Управління земельних ресурсів Луцької міської ради пропозиції щодо поділу земельної ділянки комунальної власності на пр.Соборності, 34-А, площею 0,2678 га, кадастровий номер :22:066:0076, з виділенням земельної ділянки, яка планується для відведення в оренду Підприємству та земельної ділянки, яка залишається в розпорядженні Луцької територіальної громади. За таких обставин, рішення є протиправним і таким, що не відповідає нормам матеріаль-ного права, адже відмова у наданні земельної ділянки з підстав необхідності її поділу нормами Земельного кодексу України не передбачена. Стосовно твердження суду, що Позивач посилаючись на набуття у власність об`єкта незавершеного будівництва, не подав доказів, які б свідчили про укладення ним відповідного договору купівлі продажу Скаржник зазначає, що статтею ч.1 ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Тобто, набуття права власності можливе не тільки на підставі договору купівлі-прода-жу, на відсутність якого вказує суд, а й у порядку встановленому законом, в даному випадку в порядку ст.331 ЦК України, тобто шляхом набуття права власності на нову річ незавершеного будівництва, шляхом реєстрації державної реєстрації такого права у встановленому законом порядку. Оскільки право власності на об`єкт незавершеного будівництва Підприємство набуло у передбачений законом спосіб, то до правовідносин щодо права користування земельною ділянкою, на якій такий об`єкт розташований, також застосовуються вимоги ст.120 ЗК України. На думку Скаржника, відмовляючи у наданні в оренду спірної земельної ділянки через невикористання її Підприємством за цільовим призначенням протягом строку дії договору Луцька міська рада мала б довести зазначені обставини шляхом надання відповідних доказів, на підставі яких було прий-няте таке рішення, при цьому суд першої інстанції зазначив, що Позивач не надав жодних доказів, що роботи з будівництва були виконані саме в період оренди земельної ділянки.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 23.06.2021 відкрито провадження у справі №903/75/21.(арк.справи 180).

23.07.2021 до апеляційного суду надійшов відзив Відповідача, у якому він заперечує проти задоволення апеляційної скарги та просить суд залишити рішення суду першої інстанції без змін.(арк.справи 191-195).

У судовому засіданні 26.07.2021 представник Позивача підтримав апеляційну скаргу в пов-ному обсязі та надав пояснення в обґрунтування своєї правової позиції. Представник Відповідача заперечив проти доводів та вимог апеляційної скарги та надав свої пояснення.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, , вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши правильність додержання судом першої інстанції норм матеріального та процесуаль-ного права, Північно-західний апеляційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, Луцька міська рада-орендодавець, підприємець Жаловага О.С.-орендар та ПП «Луцька Будівельна Компанія»-суборендар уклали договір суборенди землі від 31.10.2010, за умовами якого орендодавець надає, а суборендар приймає в строкове платне корис-тування земельну ділянку площею 0,2678 га для будівництва та обслуговування торгово-офісного комплексу, яка знаходиться за адресою: м.Луцьк, проспект Соборності, 34-А, кадастровий номер :22:066:0076.(арк.справи 12-14, 15).

31.01.2012 Управлінням містобудування та архітектури Луцької міської ради на підставі рішення виконавчого комітету від 15.12.2011 видано Підприємству містобудівні умови та обме-ження забудови земельної ділянки з будівництва торгово-офісного комплексу по пр.Соборності, 34-А у м.Луцьку.(арк.справи 16-22).

15.02.2012 філією ДП «Укрдержекспертиза» у Волинській області надано позитивний експертний звіт щодо розгляду проектної документації по робочому проекту «Торгово-офісний комплекс на пр.Соборності, 34-А у м.Луцьку».

З витягу з реєстру права власності на нерухоме майно №33972750 від 26.04.2012 вбача-ється, що на підставі договору суборенди від 31.10.2007 ПП «Луцька Будівельна Компанія» є власником незавершеного будівництвом об`єкта торгово-офісного комплексу (А-3) на проспекті Соборності, буд.34-А в м.Луцьку.(арк.справи 23).

06.11.2012 Інспекцією ДАБК у Волинській області зареєстровано декларацію про початок виконання робіт «Будівництво торгово-офісного комплексу на пр.Соборності, 34-А в м.Луцьку». (арк.справи 24-26).

Міська рада рішенням від 26.06.2012 №27/118 надала Підприємству на умовах оренди строком на 5 років земельну ділянку на пр.Соборності, 34-А площею 0,2678 га для будівництва та обслуговування торгово-офісного комплексу.(арк.справи 27).

17.07.2012 Міською радою та Підприємством укладено договір оренди землі, відповідно до пунктів 1, 2, 3, якого орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку із земель житлової та громадської забудови площею 0,2678 га, яка знаходиться за адресою: м.Луцьк, пр-т Соборності, 34-А, кадастровий номер 10100000:22:066:0076. Згідно п.3 договору оренди на земельній ділянці знаходиться незавершений будівництвом торгово-офісний комплекс.(арк.справи 28-32).

Договір зареєстровано в Управлінні Держкомзему у м.Луцьку Волинської області, про що в Державному реєстрі земель вчинено запис від 27.09.2012.(арк.справи 43-45).

Додатковими угодами від 11.10.2017, від 09.02.2018 №2, на підставі рішень Міської ради від 07.09.2017 №30/39, від 22.12.2017 №36/50 «Про поновлення договору оренди землі ПП «Луцька будівельна компанія» для будівництва та обслуговування торгово-офісного комплексу на прос-пекті Соборності, 34-А» сторони поновили договір оренди землі, виклавши його у новій редакції, зокрема, змінили строк дії договору 3 місяці з дати закінчення договору оренди землі до 27.12.2017 і до 27.03.2018 відповідно, нормативну грошову оцінку, орендну плату.(арк.справи 33-42).

Згідно з витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 02.03.2018 строк дії речового права на оренду спірної земельної ділянки тривав до 27.03.2018.

Підприємство 13.02.2018 направило на адресу Міської ради заяву від про поновлення дого-вору оренди землі.

Актом обстеження земельної ділянки від 06.09.2018 встановлено, що земельна ділянка площею 0,2678 га, яка знаходиться за адресою: м.Луцьк, пр-т Соборності, 34-А, кадастровий номер 10100000:22:066:0076 з цільовим призначенням «для будівництва та обслуговування торгово-офісного комплексу» за цільовим призначенням не використовується.(арк.справи 86).

У зв`язку з тим, що Міська рада не прийняла жодного рішення про відмову або про понов-лення договору оренди землі для будівництва та обслуговування торгово-офісного комплексу на проспекті Соборності, 34-А, Підприємство звернулось до господарського суду Волинської області з позовом до Міської ради про визнання поновленим договору оренди землі від 17.07.2012.

За наслідками вирішення даного спору рішенням від 23.01.2019 у справі №903/734/18 Госпо-дарський суд Волинської області, з яким погодився і Північно-західний апеляційний господар-ський суд в постанові від 28.05.2019 позов задоволено та визнано поновленим договір оренди землі від 17.07.2012, зареєстрований у Державному реєстрі земель 27.09.2012 за номером 00700, поновлений додатковими угодами від 11.10.2017, від 09.02.2018 №2.(арк.справи 46-60).

Однак, постановою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 31.10. 2019 рішення господарського суду Волинської області від 23.01.2019 та постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 28.05.2019 у справі №903/734/18 скасовано, ухвалено нове рішення, яким в задоволенні позову відмовлено.(арк.справи 61-62).

24.03.2020 Підприємство звернулось до Міської ради із заявою про надання в оренду земельну ділянку в розмірі 0,2678 га, кадастровий №:22:066:0076, яка розташована за адресою: м.Луцьк, проспект Соборності, 34-А строком на 5 років.

Листом від 02.04.2020 №1.1-28/1605/2020 секретар Луцької міської ради Григорій Пустовіт повідомив Підприємство про заходи вжиті Міською радою щодо припинення права оренди земельної ділянки в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та в подальшому надання Підприємству в оренду земельної ділянки в тій площі, яка була зазначена в договорі оренди землі є неможливим.

Одночасно Підприємству повідомлено, що оскільки воно є власником незавершеного будів-ництвом торгово-офісного комплексу готовністю 3%, який розміщено на земельній ділянці по проспекту Соборності, 34-А, то для можливості оформлення права оренди на земельну ділянку для закінчення будівництва з подальшим його обслуговуванням, враховуючи лист Міської ради від 20.11.2019 №1.1-30/5576/2019 на чергове засідання постійної комісії з питань земельних відно-син та земельного кадастру буде внесено питання поділу земельної ділянки площею 0,2678 га відповідно до фактичного її використання, з виділенням земельної ділянки, необхідної для обслуговування добудови об`єкта незавершеного будівництва, що належить підприємству на праві власності, та земельної ділянки вільної від об`єктів нерухомого майна, яка залишається в розпо-рядженні Луцької міської ради.

Через те, що заява Підприємства від 24.03.2020 не була розглянута Міською радою в поряд-ку та у спосіб, встановлені Земельним кодексом України та Законом №280/97-ВР, оскільки остан-ня не прийняла рішення про надання чи про відмову у наданні земельної ділянки в оренду Підприємство звернулося до Волинського окружного адміністративного суду з позовом про визнання протиправними та скасування рішення, визнання протиправною бездіяльності Луцької міської ради та зобов`язання вчинити дії.

Волинський окружний адміністративний суд рішенням від 12.06.2020 задоволив позов частково: визнав протиправним та скасував рішення Міської ради, яке ухвалене секретарем міської ради та оформлене листом від 02.04.2020 №1.1-28/1605/2020 «Про поділ земельної ділянки комунальної власності на пр.Соборності, 34-А» щодо відмови у наданні в оренду земельної ділянки, кадастровий номер :22:066:0076, загальною площею 0,2678 га, що розташо-вана за адресою: м.Луцьк, проспект Соборності, 34-А: визнано протиправною бездіяльність Міської ради щодо розгляду в порядку, передбаченому пунктом 34 частини першої статті 26, статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та статей 123, 124, 134 Земельного кодексу України заяви Приватного підприємства «Луцька будівельна компанія» про надання в оренду земельної ділянки від 24.03.2020; зобов`язано Луцьку міську раду повторно розглянути заяву Підприємства про надання в оренду земельної ділянки від 24.03.2020 на найближчій сесії Міської ради з моменту набрання рішенням суду законної сили.(арк.справи 65-70).

15.10.2020 рішенням Міської ради №94/26 відмовлено Підприємству в наданні земельної ділянки на пр.Соборності, 34-А на умовах оренди площею 0,2678 га, кадастровий №: 22:066:0076 для будівництва та обслуговування торгово-офісного комплексу.(арк.справи 71-73).

Матеріали справи також містять висновок експерта від 18.11.2020 №3 за результатами судової будівельно-технічної експертизи виконаної на замовлення ПП «Луцька Будівельна Компа-нія», згідно якого наявна земельна ділянка площею 0,2678 га кадастровий №:22: 066:0076 необхідна для будівництва (завершення будівництва) та обслуговування торгово-офіс-ного комплексу на пр.Соборності, 34-А, згідно державних будівельних норм, правил та проектної документації.(арк. справи 74-84).

Вважаючи рішення Міської ради №94/26 від 15.10.2020 таким, що не відповідає вимогам законодавства, Підприємство звернулось з позовом про визнання його недійсним та зобов`язання вчинити певні дії.(арк.справи 1-11).

Як зазначалось вище, рішенням від 13.05.2021 у справі №903/75/21 господарський суд Волинської області у задоволенні позову відмовив.(арк.справи 165-169).

Перевіривши додержання судом першої інстанції норм матеріального і процесуального пра-ва, апеляційний суд вважає, що скарга безпідставна і не підлягає задоволенню з огляду на нас-тупне:

Предметом даного спору є законність рішень органу місцевого самоврядування у сфері зе-мельних відносин.

Вирішуючи даний спір, апеляційний суд приймає до уваги, що сільські, селищні, міські ра-ди є органами місцевого самоврядування базового рівня, статус та повноваження яких визначаю-ться Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Так, згідно з п.34 ч.1 ст.26 вказаного Закону питання регулювання земельних відносин ви-рішуються сільськими, селищними та міськими радами виключно на їх пленарних засіданнях.

Суб`єктами права власності на землю, згідно зі ст.80 Земельного кодексу (надалі в тексті ЗК України), є громадяни та юридичні особи на землі приватної власності, територіальні грома-ди, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, на землі комунальної власності, держава, яка реалізує це право через відповідні органи державної влади, на землі державної власності.

Відповідно до ч.1 ст.116 ЗК України, набуття права власності та права користування земе-льними ділянками із земель державної або комунальної власності відбувається за рішенням орга-нів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

У державній власності, згідно зі ст.84 ЗК України, перебувають усі землі України, крім зе-мель комунальної та приватної власності. У комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності та земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна комунальної власності неза-лежно від місця їх розташування. Територіальні громади набувають землю у комунальну власність у разі, зокрема, передачі їм земель державної власності.

В силу приписів ч.1 ст.122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіаль-них громад для всіх потреб. Аналогічно врегульовано повноваження рад щодо передачі земельної ділянки в оренду ч.2 ст.4 Закону України «Про оренду землі».

Переглядаючи рішення у даній справі, колегія суддів зауважує, що набуття права корис-тування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності та передача в оренду таких земельних ділянок здійснюються на підставі рішення відповідного органу виконав-чої влади або органу місцевого самоврядування шляхом укладення договору оренди земельної ділянки.

Відповідно до ч.5 ст.60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об`єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, укладати договори в рамках державно-приватного партнерства, у тому числі концесійні договори, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансу-вання об`єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду.

Обґрунтовуючи позовні вимоги та апеляційну скаргу Скаржник наголошує, що будучи власником об`єкта нерухомого майна, на підставі ст.120 Земельного кодексу України, ст.377 ЦК України Підприємство набуло права на земельну ділянку площею 0,2678 га, на якій знаходиться це майно. Також Позивач посилається на те, що Міська рада має намір поділити земельну ділянку площею 0,2678 га і такий намір підтверджується п.2 рішення №94/26 від 15.10.2020.

Переглядаючи оскаржуване рішення колегія суддів звертає увагу, що згідно зі статтею 177 ЦК України, об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інфор-мація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага.

Річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов`язки (стаття 179 ЦК України).

Відповідно до частини 1 статті 181 ЦК України, до нерухомих речей (нерухоме майно, неру-0хомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Порядок набуття права власності на новостворене майно та об`єкти незавершеного будів-ництва врегульований статтею 331 ЦК України. Так, право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Одночасно частиною 3 статті 331 ЦК України передбачено, що до завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). У разі необхідності особа, зазначена в абзаці першому цієї частини, може укласти договір щодо об`єкта незавершеного будівництва після проведення державної реєстрації права власності на нього відповідно до закону.

Право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Переданням майна вважається вручення його набувачеві або перевізникові, організації зв`язку тощо для відправлення, пересилання набувачеві майна, відчуженого без зобов`язання доставки. До передання майна прирівнюється вручення коносамента або іншого товарно-розпорядчого документа на майно. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації.(ст.334 ЦК України).

При цьому, державна реєстрація права власності як на об`єкт незавершеного будівництва, так і на нерухоме майно здійснюється у порядку, встановленому Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Так, згідно зі ст.27 названого Закону, для державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва подаються такі документи: 1) документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку під таким об`єктом (в разі відсутності у Державному реєстрі прав зареєстрованого відповідного речового права на земельну ділянку); 2) документ, що відповідно до законодавства надає право на виконання будівельних робіт (крім випадків, коли реєстрація такого документа здійснювалася в Єдиній державній електронній системі у сфері будівництва); 3) документ, що містить опис об`єкта незавершеного будівництва за результатами технічної інвентаризації такого об`єкта (крім випадків, коли такий документ внесено до Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва).

Правовий аналіз положень статті 331 ЦК України у системному зв`язку з нормами статей 177-179, 182 цього Кодексу, Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» надає колегії суддів підстави для висновку, що право власності на новостворене нерухоме майно як об`єкт цивільних прав виникає з моменту його державної реєстрації.

Разом з тим, досліджуючи обставини справи, апеляційний суд приймає до уваги, що за визначенням частини 3 статті 331 ЦК України об`єкт незавершеного будівництва за своєю суттю є сукупністю будівельних матеріалів, які також є майном, що належить забудовнику (особі, яка на законних підставах здійснює відповідне будівництво). З метою отримання можливості укладення цивільно-правових договорів (купівлі-продажу, застави тощо) щодо такого майна (сукупності будівельних матеріалів), тобто можливості набути відповідні цивільні права та обов`язки власника майна, забудовник вправі, до завершення будівництва та досягнення його кінцевої мети у вигляді створення нерухомого майна, здійснити державну реєстрацію права власності на об`єкт незавер-шеного будівництва, надавши органу державної реєстрації визначений законодавством перелік документів.

Проте факт здійснення державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будів-ництва не змінює правового статусу такого майна та не перетворює сукупність будівельних матеріалів на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок, будівлю, споруду тощо) в розумінні статті 181 та частини 2 статті 331 ЦК України, оскільки така реєстрація не звільняє забудовника від обов`язку після завершення будівництва (створення майна) ввести його в установленому порядку в експлуатацію та здійснити державну реєстрацію права власності на новостворене нерухоме майно.

Аналогічна правова позиція відображена у постанові Верховного Суду від 16.02.2021 у справі №914/2070/19, постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного госпо-дарського суду від 17.05.2021 у справі №923/196/20, постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 16.02.2021 у справі №914/2070/19.

З матеріалів справи вбачається, що станом на 26.04.2012, тобто тоді, коли, як стверджує Підприємство, воно набуло право власності на об`єкт незавершеного будівництва норма статті 120 ЗК України діяла в редакції, згідно з якою у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення (ч.1). Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були в попереднього землекористувача (ч.2). Істотною умовою договору, який передбачає набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, є кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв`язку з набуттям права власності на ці об`єкти. Укладення договору, який перед-бачає набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що пов`язане з переходом права на частину земельної ділянки, здійснюється після виділення цієї частини в окрему земельну ділянку та присвоєння їй окремого кадастрового номеру (ч.6).

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що правила переходу та припинення прав на земельну ділянку, що передбачені обома редакціями статті 120 та доповненим пунктом «е» частини 1 статті 141 ЗК України можуть застосовуватись виключно у випадку набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, тобто об`єкт нерухомості, який знаходиться на такій земельній ділянці; факт здійснення державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва не змінює правового статусу такого майна та не перетворює сукупність будівельних матеріалів на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок, будівлю, споруду тощо) в розумінні статті 181 та частини 2 статті 331 ЦК України; у випадку відчуження розміщених на земельній ділянці об`єктів незавершеного будів-ництва, наведені приписи статей 120, 141 ЗК України не застосовуються.

З огляду на викладене, факт здійснення Позивачем 26.04.2012 державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва не змінює правового статусу такого майна та не перетворює сукупність будівельних матеріалів на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок, будівлю, споруду тощо) в розумінні статті 181 та частини 2 статті 331 ЦК України.

Матеріали справи, а саме примітка, яка міститься у Витязі з реєстру прав власності на нерухоме майно від 26.04.2012, свідчать, що державна реєстрація права власності на об`єкт незавершеного будівництва торгово-офісний комплекс готовністю 3% була здійснена з метою укладення договору про його відчуження.

Таким чином, обґрунтованим є висновок суду першої інстанції, що Позивач не набував на підставі ст.120 Земельного кодексу України права власності на житловий будинок, будівлю, споруду у іншої особи, яка мала в користуванні спірну земельну ділянку, оскільки саме Позивач впродовж десяти років користувався вказаною земельною ділянкою будучи власником об`єкта незавершеного будівництва, який розташований на невеликій частині цієї ділянки (реальна площа забудови згідно з декларацією про початок виконання будівельних робіт 1023 м2); об`єкт незавершеного будівництва: торгово-офісний комплекс готовністю 3% не є об`єктом нерухомого майна будівлею або спорудою, а тому не можна погодитись з доводами Позивача, що на підставі ч.2 ст.120 ЗК України до нього перейшло право на земельну ділянку площею 0,2678 га.

Разом з тим, стверджуючи про набуття у власність об`єкта незавершеного будівництва, Позивач, не подав доказів, які б свідчили про підставу набуття такого права. Натомість із витягу з Реєстру прав власності на нерухоме майно від 26.04.2012 вбачається, що підставою виникнення права власності на об`єкт незавершеного будівництва є договір суборенди землі від 31.10.2007, згідно з п.3 якого земельна ділянка вільна від забудови.(арк.справи 23).

Положеннями статті 19 Конституції України визначено, що органи місцевого самовряду-вання, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Статтею 21 ЦК України встановлено, що суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.(ч.10 ст.59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»).

Аналогічно врегульовано наслідки невідповідності закону правових актів органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування. Відпо-відно до частини 1 статті 393 ЦК України правовий акт, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується.

Враховуючи, що Позивач не набував на підставі ст.120 Земельного кодексу України права власності на жилий будинок, будівлю, споруду у іншої особи, яка мала в користуванні спірну земельну ділянку; об`єкт незавершеного будівництва торгово-офісний комплекс готовністю 3% не є об`єктом нерухомого майна, на переконання колегії суддів, до Позивача на підставі ч.2 ст.120 ЗК України не перейшло право на земельну ділянку площею саме 0,2678 га, тому рішення №94/26 від 15.10.2020, прийнято Луцькою міською радою у відповідності до вимог законодавства, а тому відсутні правові підстави для визнання його недійсним, та відсутні підстави для задоволення позову, про що правильного висновку дійшов суд першої інстанції.

У зв`язку з відмовою в задоволенні позову про визнання недійсним та скасування рішення №94/26 від 15.10.2020 правомірним є висновок господарського суду Волинської області, що не підлягає задоволенню вимога про зобов`язання Луцької міської ради повторно розглянути на своїй черговій сесії заяву про надання Приватному підприємству «Луцька Будівельна Компанія» на умовах оренди земельну ділянку для будівництва та обслуговування торгово-офісного центру, площею 0,2678 га, кадастровий №:22:066:0076, яка розташована на проспекті Собор-ності, 34-А у місті Луцьку, оскільки вона є похідною від основної вимоги.

Безпідставними є також посилання Позивача на те, що спірна земельна ділянка використо-вувалась відповідно до умов договору оренди, оскільки згідно з п.14 договору оренди земельна ділянка передається в оренду для будівництва та обслуговування торгово-офісного комплексу.

Пунктом 14 додаткової угоди №2 передбачено, що цільове призначення земельної ділянки для будівництва та обслуговування торгово-офісного комплексу. Відповідно до п.31 договору оренди земельної ділянки від 17.07.2012 орендар зобов`язаний приступити до використання земельної ділянки після державної реєстрації договору.

Оскаржуваним рішенням Луцька міська рада відмовила у наданні спірної земельної ділянки в оренду, зокрема і через те, що за час оренди з 17.07.2012 по 27.03.2018 будівництва торгово-офісного комплексу Позивач не здійснював, тобто за цільовим призначенням земельну ділянку не використовував.

Висновок експерта, згідно ст.104 ГПК України, для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статею 86 цього Кодексу. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Апеляційний суд відхиляє висновок експерта від 18.11.2020 №3 як доказ, вважаючи його неналежним з огляду на таке.

Позивач в апеляційній скарзі посилається на помилковість висновку суду щодо неналеж-ності та недопустимості як доказу висновку експерта №3 від 18.11.2020 за результатами судової будівельно-технічної експертизи, яким визначено, що спірна земельна ділянка площею 0,2678 га є необхідною для будівництва (завершення будівництва) та обслуговування торгово-офісного комп-лексу. Позивач зазначає, що при складанні висновку була використана законодавча, нормативна та довідкова література, серед якої і ДБН 360-92, який на думку суду, не було використано. Висновок суду першої інстанції щодо неналежності та недопустимості як доказу вказаного висновку експерта ґрунтується на наступному. Згідно мотивувальної частини висновку експерта площу спірної земельної ділянки, яка необхідна для обслуговування торгово-офісного комплексу визначено відповідно до Додатку В (довідковий) ДБН В.2.2-23:2009 «Будинки і споруди. Підприємства тор-гівлі». За змістом цього додатку одиницею виміру є торгова площа. Проте згідно з приміткою до вказаного додатку у таблиці вказані площі для магазинів, що стоять окремо, розташованих на самостійних ділянках. У випадку розміщення магазинів у житлових та громадських будинках, у тому числі у складі торговельних центрів, площа їх ділянок приймається за місцевими умовами згідно з вимогами ДБН 360, табл.6.1. Проте, у даному випадку магазини запроектовано саме у складі торгово-офісного комплексу. Відтак, при визначенні розміру земельної ділянки, яка необ-хідна для обслуговування торгово-офісного комплексу, в порушення приписів примітки Додатку В (довідковий) ДБН В.2.2-23:2009 експертом не було використано вимоги ДБН 360, табл.6.1, що свідчить про неповноту дослідження і зумовлює неналежність висновку як доказу.

Посилання Позивача на те, що за час оренди на земельній ділянці встановлено паркан для огородження будівельного майданчика та незавершеного будівництва, встановлено металеву споруду охорони та зберігання матеріалів, влаштовано щебеневе покриття ділянки, підведені інженерні комунікації безпідставні, оскільки матеріали справи не містять доказів, що ці роботи були виконані саме в період оренди земельної ділянки.

Крім того, Актом обстеження земельної ділянки від 06.09.2018 встановлено, що земельна ділянка площею 0,2678 га, яка знаходиться за адресою: м.Луцьк, пр-т Соборності, 34-А, кадастровий №10100000:22:066:0076 з цільовим призначенням «для будівництва та обслугову-вання торгово-офісного комплексу» за цільовим призначенням не використовується.(арк.справи 86).

Враховуючи всі вищевикладені обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про безпідставність заявленого позову. Апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Порушених, невизнаних або оспорених прав чи інтересів Скаржника не встановлено.

Таким чином, матеріалами справи спростовуються доводи Скаржника про неправомірність висновків суду першої інстанції щодо характеру правовідносин сторін, змісту зобов`язань Відпові-дача, рівно як і твердження про невмотивованість висновку про безпідставність заявленого позову, а тому рішення суду першої інстанції належить залишити без змін, а апеляційну скаргу без задо-волення.

Статтею 74 ГПК України передбачено обов`язок кожної із сторін довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та без-посередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ст.86 ГПК України).

Отже, доводи Скаржника, зазначені в апеляційній скарзі, апеляційним судом не визнаються такими, що можуть бути підставою згідно ст.ст. 277, 278 ГПК України для скасування чи зміни ос-каржуваного рішення, тому суд апеляційної інстанції вважає, що рішення місцевого господарсько-го суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст.ст. 34, 86, 129, 232, 233, 240, 275, 276, 282, 284, 287 Господарського процесуа-льного кодексу України, Північно-західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного підприємства «Луцька Будівельна компанія» на рішення господарського суду Волинської області від 13.05.2021 у справі №903/75/21 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верхов-ного Суду протягом 20 днів з моменту виготовлення повного тексту постанови.

3. Матеріали справи №903/75/21 повернути до господарського суду Волинської області.

Головуючий суддя Грязнов В.В.

Суддя Філіпова Т.Л.

Суддя Василишин А.Р.