РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

14.07.2021Справа № 910/2643/21
за позовом Фермерського господарства "Деметра"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Мозир Україна"

про зобов`язання вчинити дії

Суддя Зеленіна Н.І.

Секретар судового засідання Вовчик О.В.

Представники сторін: відповідно до протоколу судового засідання.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Господарським судом міста Києва розглядається справа за позовом Фермерського господарства "Деметра" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Мозир Україна" про зобов`язання виконати умови договору №1581 постачання нафтопродуктів від 03.07.2019 в натурі, а саме поставити ФГ "Деметра" дизельне паливо марки ДП-Л-Євро5-ВО в кількості 6 152 л.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.03.2021 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 14.04.2021.

Протокольною ухвалою суду від 14.04.2021 відкладено підготовче засідання на 19.05.2021.

07.05.2021 через відділ діловодства суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог та зазначає, що обов`язок із поставки товару за спірним договором на момент звернення позивача до суду ще не виник.

Протокольною ухвалою суду від 19.05.2021 продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів та відкладено підготовче засідання на 23.06.2021.

Протокольною ухвалою суду від 23.06.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 14.07.2021.

У судове засіданні 14.07.2021 представники сторін не з`явилися, про місце, дату та час судового засідання були належним чином повідомлені.

02.07.2021 через відділ діловодства суду від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, мотивоване неможливістю представника відповідача бути присутнім у судовому засіданні.

Розглянувши подане клопотання, суд не вбачає підстав для його задоволення, оскільки в матеріалах справи наявний письмовий відзив на позовну заяву та неявка представника відповідача у судове засідання не перешкоджає розгляду справи по суті.

05.07.2021 через відділ діловодства суду від позивача надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника позивача.

Розглянувши матеріали справи, суд дійшов висновку, що неявка представників сторін у судове засідання не перешкоджає розгляду справи по суті.

У судовому засіданні 14.07.2021 суд дослідив зібрані в матеріалах справи докази.

У судовому засіданні 14.07.2021 проголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

03.07.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Мозир Україна" (постачальник) та Фермерським господарством "Деметра" (покупець) укладено договір №1581 постачання нафтопродуктів, відповідно до умов якого постачальник зобов`язується у відповідності з замовленням передавати у власність покупця наступні нафтопродукти (товар): бензин А-92, бензин А-95, дизельне паливо.

Відповідно до п. 1.2-1.4 договору, покупець зобов`язується приймати товар та своєчасно здійснювати його оплату на умовах даного договору. Кількість, асортимент і ціна товару вказуються в накладних. Загальна сума договору складає суму всіх підписаних обома сторонами накладних.

Пунктом 2.2 договору передбачено, що номенклатура товару, його кількість, ціна встановлюються сторонами за спільною згодою на основі заявки покупця й зазначаються в розрахункових документах (рахунках-фактурах) та в відвантажувальних документах (видаткових накладних) на товар, котрі являються специфікацією в розумінні ст. 266 Господарського кодексу України та складають невід`ємну частину цього договору.

Відповідно до п. 3.1 договору, товар поставляється погодженими партіями, у відповідності із заявками покупця на постачання тої чи іншої партії товару. Заявка вважається оформленою покупцем належним чином, якщо в ній зазначено найменування, кількість, ціна товару та якщо вона була надіслана постачальнику письмово (факсом або електронною поштою). У разі вивезення товару транспортними засобами покупця в заявці також зазначається графік подачі транспортних засобів в рамках строку поставки, передбаченому п. 3.6. даного договору. В разі вивезення товару транспортними засобами постачальника у заявці вказується пункт розвантаження транспортного засобу. Належним чином оформлена заявка є підставою для оформлення постачальником рахунку-фактури. Постачання товару підтверджується первинними документами (видатковою накладною), які підписані уповноваженими представниками обох сторін.

Пунктом 3.4 договору передбачено, що на основі наданої покупцем заявки, постачальник до кінця робочого дня, наступного за днем надання заявки, оформляє і направляє покупцю рахунок-фактуру. Рахунок-фактура дійсний до сплати протягом 3 банківських днів, після його оформлення.

Постачальник забезпечує поставку товару протягом 5 робочих днів після отримання від покупця заявки на поставку товару (п. 3.5 договору).

Пунктом 10.1 договору передбачено, що договір набирає чинності з дати його укладення та діє до 31.12.2019, а в частині розрахунків до їх повного проведення. Якщо жодна із сторін не заявить про розірвання договору, вважається автоматично пролонгованим на тих самих умовах.

Як зазначає позивач, 06.08.2020 сторони договору погодили поставку дизельного палива марки ДП-Л-Євро5-ВО у кількості 7 000 л на суму 123 900,00 грн.

На виконання умов договору №1581 від 02.07.2019, відповідачем було виставлено рахунок на оплату №МУ000003525 від 06.08.2020 на суму 123 900,00 грн.

Згідно платіжного доручення №502 від 07.08.2020 позивачем було перераховано грошові кошти згідно рахунку-фактури №МУ000003525 від 06.08.2020 у розмірі 123 900,00 грн.

Як стверджує позивач, відповідач не здійснив поставку товару.

Листом за вих. №11 від 31.08.2020 позивач звернувся до відповідача із вимого про повернення перерахованих коштів за платіжним дорученням №502 від 07.08.2020 у сумі 123 900,00 грн у зв`язку із тим, що дизельне паливо не було поставленою.

Окрім того, листом за вих. №12 від 08.10.2020 позивач направив відповідачу два примірники актів звірки взаєморозрахунків та просив підписати дані акти та повернути один примірник на адресу позивача.

Листом від 21.10.2020 відповідач запропонував позивачу графік погашення заборгованості.

Також, згідно платіжних доручень №65349 від 28.10.2020, №65502 від 17.11.2020, №65685 від 25.11.2020 відповідачем було частково повернуто грошові кошти у розмірі 15 000,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідач не виконав зобов`язання за договором поставки, зокрема не поставив дизельне паливо, у зв`язку із чим позивач звернувся до суду із даним позовом про зобов`язання відповідача виконати умови договору в натурі.

Заперечуючи проти позову, відповідач зазначає, що строк поставки товару не настав, оскільки позивачем не було надано належним чином оформленої заявки. Також відповідач зазначає, що оскільки договір не містить конкретних вказівок на низку істотних умов, у зв`язку із чим виконання договору є неможливим.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

В силу положень ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 ст. 627 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з положеннями ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України).

Статтею 663 Цивільного кодексу України визначено, що продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень ст. 530 цього Кодексу.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 664 ЦК України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар.

Статтею 665 ЦК України передбачено, що у разі відмови продавця передати проданий товар покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу.

Якщо продавець відмовився передати річ, визначену індивідуальними ознаками, покупець має право пред`явити продавцеві вимоги відповідно до ст. 620 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 620 ЦК України у разі невиконання боржником обов`язку передати кредиторові у власність або у користування річ, визначену індивідуальними ознаками, кредитор має право витребувати цю річ у боржника та вимагати її передання відповідно до умов зобов`язання.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні положення містить ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 ст. 526 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідачем було виставлено рахунок на оплату №МУ000003525 від 06.08.2020 на суму 123 900,00 грн за дизельне паливо ДП-Л-Євро5-ВО у кількості 7 000 л, за ціною - 14,75 грн/л (без ПДВ).

Позивачем було оплачено зазначений рахунок на суму 123 900,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням №502 від 07.08.2020.

У відзиві на позовну заяву, відповідач зазначає, що обов`язок поставки товару у останнього не настав, оскільки покупцем не було зроблено заявки відповідно до умов договору.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою.

Відповідно до ст. 79 Господарського процесуального кодексу України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.

Слід зауважити, що Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі №917/2101/17, від 25.06.2020 у справі №924/233/18). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі №129/1033/13-ц.

Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції).

Так, зокрема, у рішенні у справі "Дж. К. та інші проти Швеції" Суд наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".

Відповідно до частини 4 статті 11 Господарського процесуального кодексу України, статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику зазначеного Суду як джерело права.

Оцінюючи надані сторонами докази, суд вважає за необхідне застосовуючи стандарт "balance of probabilities" ("баланс ймовірностей"), за яким факт є доведеним, якщо після оцінки доказів внутрішнє переконання судді каже йому, що факт скоріше був, а ніж не мав місце, та приходить до висновку, що дійсно, між сторонами виникли договірні правовідносини, на виконання яких одна сторона (позивач) здійснила передоплату товару згідно рахунку на оплату №МУ000003525 від 06.08.2020 на суму 123 900,00 грн, а у іншої сторони (відповідача) виник обов`язок поставити оплачений товар.

Хоча в матеріалах справи відсутні заявки позивача на поставку товару, однак сторонами фактично вчинялися дії (виставлення рахунку на оплату та його оплата), які свідчать про досягнення сторонами згоди щодо умов поставки (зокрема погоджено товар, кількість, ціну за одиницю товару, та загальну вартість товару).

Крім того, в матеріалах справи наявний лист ТОВ "Мозир Україна" від 12.10.2020, у якому відповідач визнав факт невиконання зобов`язань за договором та розмір заборгованості; та податкова накладна №4434 від 07.08.2020, яка зареєстрована відповідачем та перелік товарів, які в ній зазначені, відповідає рахунку на оплату №МУ000003525 від 06.08.2020.

З огляду на зазначене, суд відхиляє аргументи відповідача щодо ненастання строку виконання зобов`язань за договором.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідачем частково повернуто грошові кошти у розмірі 15 000,00 грн (згідно платіжних доручень №65349 від 28.10.2020, №65502 від 17.11.2020, №65685 від 25.11.2020).

Доказів на підтвердження виконання відповідачем зобов`язань щодо поставки оплаченого товару на дату розгляду справи до матеріалів справи не додано.

Судом не приймаються до уваги аргументи відповідача щодо неможливості виконання умов договору (через відсутність погодження низки умов щодо переліку продукції, переліку робіт, структури звітності) з огляду на те, що фактично договір виконувався; недійсність договору судовим рішенням не встановлювалася, а питання недійсності договору сторонами не підіймалося.

Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідачем не виконані зобов`язання щодо поставки товару на загальну суму 108 900,00 грн (враховуючи часткове повернення відповідачем грошових коштів).

Як встановлено ст. 73, 74 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Згідно з частиною 2 статті 13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Вказані положення означають, що закон встановлює рівні можливості сторін і гарантує їм право на захист своїх інтересів. Принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом є важливим засобом захисту їх прав і законних інтересів, що унеможливлює будь-який тиск однієї сторони на іншу, ущемлення будь-чиїх процесуальних прав. Це дає змогу сторонам вчиняти передбачені законодавством процесуальні дії, реалізовувати надані їм законом права і виконувати покладені на них обов`язки.

У відповідності до частини 1 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Принцип змагальності тісно пов`язаний з процесуальною рівністю сторін і забезпечує повноту фактичного й доказового матеріалу, наявність якого є важливою умовою з`ясування обставин справи. Відповідно до вказаного принципу, особи, зацікавлені в результаті справи, вправі відстоювати свою правоту у спорі шляхом подання доказів; участі в дослідженні доказів, наданих іншими особами шляхом висловлення своєї думки з усіх питань, що підлягають розгляду у судовому засіданні. Змагальність є різновидом активності зацікавленої особи (сторони). Особи, які беруть участь у справі, вправі вільно розпоряджатися своїми матеріальними і процесуальними правами й активно впливати на процес з метою захисту прав і охоронюваних законом інтересів.

Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 693 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Зі змісту зазначеної норми права вбачається, що умовою її застосування є неналежне виконання продавцем свого зобов`язання зі своєчасного передання товару покупцю. А у разі настання такої умови покупець має право діяти альтернативно: або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати. Можливість обрання певно визначеного варіанта правової поведінки боржника є виключно правом покупця, а не продавця. Отже, волевиявлення щодо обрання одного з варіантів вимоги покупця має бути вчинено ним в активній однозначній формі такої поведінки, причому доведеної до продавця.

Оскільки законом не визначено форму пред`явлення такої вимоги покупця, останній може здійснити своє право будь-яким шляхом: як шляхом звернення до боржника з претензією, листом, телеграмою тощо, так і шляхом пред`явлення через суд вимоги у визначеній законом процесуальній формі - формі позову.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 07.02.2018 у справі № 910/5444/17.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Частиною 1 ст. 78 Господарського процесуального кодексу визначено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідачем не надано належних та допустимих доказів на спростування наведених вище висновків, як і не надано належним доказів на підтвердження поставки товару позивачу, у зв`язку з чим, на підставі встановлених під час розгляду справи обставин суд вважає заявлені позивачем вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст. 2, 74, 76-80, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Фермерського господарства "Деметра" - задовольнити повністю.

2. Зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю "Мозир Україна" (02094, м. Київ, вул. Віскозна, буд. 3, код ЄДРПОУ - 41692853) виконати в натурі зобов`язання передбачені договором №1581 постачання нафтопродуктів від 03.07.2019, а саме поставити Фермерському господарству "Деметра" (22740, Вінницька область, Іллінецький район, смт Дашів, вул. Козацька, буд. 46, код ЄДРПОУ - 32990662) дизельне паливо ДП-Л-Євро5-ВО у кількості 6 152 (шість тисяч сто п`ятдесят два) л.

3. Стягнути з Товариство з обмеженою відповідальністю "Мозир Україна" (02094, м. Київ, вул. Віскозна, буд. 3, код ЄДРПОУ - 41692853) на користь Фермерського господарства "Деметра" (22740, Вінницька область, Іллінецький район, смт Дашів, вул. Козацька, буд. 46, код ЄДРПОУ - 32990662) 2 270 (дві тисячі двісті сімдесят) грн - витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

На рішення може бути подано апеляційну скаргу протягом 20 днів з дня підписання повного тексту.

Рішення суду набирає законної сили у порядку і строки, передбачені ст. 241 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено 23.07.2021.

Суддя Н.І. Зеленіна