РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

28.07.2021Справа № 910/6125/21

Господарський суд міста Києва в складі судді Привалова А.І., розглянувши у спрощеному позовному провадженні без виклику учасників

справу №910/6125/21

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Бетта-Сервіс

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Васп-Трейд"

про стягнення 166 851,60 грн.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Бетта-Сервіс» звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Васп-Трейд» про стягнення 166 851,60 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем зобов`язань за Договором поставки товарів №БС-2217 від 09.11.2017, внаслідок чого виникла заборгованість у сумі 147243,65 грн, за прострочення сплати якої нараховані пеня в сумі 9096,83 грн, інфляційні втрати - 8275,09 грн та 3% річних у сумі 2236,03 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.04.2021 позову заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Бетта-Сервіс» було залишено без руху та надано строк на усунення недоліків.

30.04.2021 на адресу Господарського суду міста Києва від позивача надійшла заява про усунення недоліків.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.05.2021 відкрито провадження у справі та прийнято позовну заяву до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. Зобов`язано відповідача протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали подати суду відзив на позов, в порядку ст. 165 Господарського процесуального кодексу України, з доданням доказів, що підтверджують обставини викладені в ньому, та докази направлення цих документів позивачу.

З метою повідомлення відповідача про розгляд справи судом та про його право подати відзив на позовну заяву, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, ухвала суду про відкриття провадження у справі була направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: 02097, м. Київ, вул. Бальзака, буд. 61 А, кв.141.

Однак, конверт з ухвалою про відкриття провадження у справі був повернутий до суду відділенням поштового зв`язку з відміткою "за закінченням терміну зберігання".

За приписами п. 5 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Відтак, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки "за закінченням терміну зберігання" вважається днем вручення відповідачу ухвали суду про відкриття провадження у справі в силу положень п. 5 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.

Станом на день винесення рішення від відповідача не надійшло відзиву на позовну заяву.

Згідно з ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

УСТАНОВИВ:

09.11.2017 між позивачем (далі - Постачальник) та відповідачем (далі - Покупець) було укладено Договір поставки товарів №БС-2217 (далі - договір), відповідно до п. 1.1. якого Постачальник зобов`язується поставити (передати у власність) Покупцю, а Покупець зобов`язується придбати (прийняти у власність) і оплатити на умовах, передбачених даним Договором Товар.

Згідно п. 1.2. договору конкретне найменування та асортимент Товару, що продається на умовах даного Договору визначається у видаткових накладних, надалі накладні.

Відповідно до п. 1.3. договору, загальна сума цього Договору Сторонами не обмежується і визначається шляхом сумування вартості товару, фактично проданого протягом строку дії даного Договору на підставі відповідних накладних.

У п. 2.1. договору зазначено, що Постачальник продає Покупцю Товар за договірними цінами. При здійсненні купівлі-продажу партії Товару ціни на Товар щоразу узгоджуються Сторонами та зазначаються в накладній.

Пунктом 2.2. договору втановлено, що ціна на Товар та вартість партії Товару, що вказана у накладній, вважається узгодженою з моменту підписання Сторонами накладної на партію Товару та Покупець вважається таким, що згідний із ціною на Товар, що вказана у накладній, та не має права відмовитися від оплати Товару з причин невідповідності ціни Товару попередньо узгодженій ціні та/або внаслідок підписання накладних працівниками Покупця, не уповноваженими на узгодження ціни на Товар.

Якщо Сторони не домовилися про інше, Покупець зобов`язаний здійснити оплату Товару на умові 100 % попередньої оплати (п. 2.3. договору).

Згідно п. 2.5. договору, сторони вправі домовитися про продаж партії Товару на умовах часткової попередньої оплати партії Товару та оплати решти (не оплаченої частини) партії Товару з відстроченням платежу. Факт передачі партії Товару із здійсненням Покупцем часткової попередньої оплати за таку партію Товару свідчить про повну та безумовну згоду сторін щодо оплати партії Товару на умовах, передбачених даним пунктом.

Відповідно до п 2.6. договору, в усіх випадках, коли Товар продано на умовах інших, ніж вказаних в п. 2.3. даного Договору, Покупець зобов`язаний оплатити такий Товар протягом (не пізніше) 20 календарних днів з моменту його отримання.

Пунктом 2.12. договору встановлено, що Постачальник має право готувати Акт звірки взаєморозрахунків в 2-х примірниках, підписує його та надсилає Покупцю на адресу, яка зазначена у Договорі поставки. У випадку, якщо протягом 14 календарних днів з моменту відправлення акту Покупець не надасть Постачальнику підписаний примірник,чи не заявить письмові мотивовані зауваження, акт буде вважатись визнаним та узгодженим з Покупцем.

Поставка Товару здійснюється окремими партіями на підставі накладних, оформлених відповідно до замовлень Покупця. Товар, замовлений Покупцем, може бути оформлений однією або кількома накладними, що вирішується постачальником самостійно (п. 3.1. договору).

Згідно п. 3.4. договору, будь-які накладні на поставку товару, що є предметом даного Договору, які підписані Сторонами протягом строку дії даного Договору, вважаються такими, що оформлені на виконання даного Договору незалежно від наявності або відсутності у самій накладній вказівки на даний Договір.

Пунктом 6.3. договору встановлено, що у разі порушення строку оплати Товару, Покупець зобов`язується сплатити Постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який нараховується пеня, від суми заборгованості за кожний розпочатий день (добу) прострочення. Пеня, передбачена даним пунктом, нараховується протягом всього строку (періоду) прострочення виконання грошового зобов`язання до моменту його повного та належного виконання.

Даний Договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами і діє протягом 12 (дванадцяти) календарних місяців, а в частині розрахунків - до повного виконання сторонами своїх зобов`язань (п. 8.1. договору).

У позовній заяві позивач зазначає, що ним на виконання умов Договору було поставлено відповідачу товар згідно видаткових накладних, а саме: № БС-00000887 від 07 жовтня 2019 року на суму 5 906,42 грн, № БЧ00001065 від 08 жовтня 2019 року на суму 6 032,06 грн, № БС-00001520 від 11 жовтня 2019 року на суму 6 938,47 грн, № БС-O0002776 від 24 жовтня 2019 року на суму 1 327,74 грн, № БС-00002777 від 24 жовтня 2019 року на суму 851,29 грн, № БС-00002778 від 24 жовтня 2019 року на суму 86,75 грн, № БС-00003046 від 28 жовтня 2019 року на суму 8 189,30 грн, № БС-00003381 від 30 жовтня 2019 року на суму 271,18 грн, № БС-00003386 від 30 жовтня 2019 року на суму 693,00 грн, № БС-00000567 від 05 листопада 2019 року на суму 1 864, 32 грн, № БС-00001513 від 13 листопада 2019 року на суму 741,86 грн, № БС-00001542 від 13 листопада 2019 року на суму 371,66 грн, № БС00001939 від 18 листопада 2019 року на суму 12 100,81 грн, № БС-00002622 від 25 листопада 2019 року на суму 2 538, 98 грн, № БС 00003212 від 29 листопада 2019 року на суму 391,27 грн, № БС-00000251 від 02 грудня 2019 року на суму 1 159,97 грн, № БС-00000322 від 03 грудня 2019 року на суму 1 489,30грн, № БС-00000362 від 03 грудня 2019 року на суму 1 011,67 грн, № БС-00000778 від 05 грудня 2019 року на суму 3 599,98 грн, № БС-00001073 від 09 грудня 2019 року на суму 1 964,88 грн, № БС-00001234 від 10 грудня 2019 року на суму 10 026, 11 грн, № БС-00001353 від 11 грудня 2019 року на суму 652,61 грн, № БС-00001390 від 11 грудня 2019 року на суму 569,60 грн, № БС-00001456 від 12 грудня 2019 року на суму 482,06 грн, № БС-00002115 від 18 грудня 2019 року на суму 3 813,36 грн, № БС-00002321 від 19 грудня 2019 року на суму 7 180,72 грн, № БС-00002373 від 20 грудня 2019 року на суму 1 841,62 грн, № БС-00002866 від 24 грудня 2019 року на суму 1 932,32 грн, № БС-00003321 від 28 грудня 2019 року на суму 375,84 грн, № БС-00000576 від 09 січня 2020 року на суму 2 629,10 грн, № БС-00000905 від 13 січня 2020 року на суму 5 920,54 грн, № БС-00001219 від 15 січня 2020 року на суму 1 601,76 грн, № БС-00001649 від 20 січня 2020 року на суму 457,12 грн, № БС-00002097 від 24 січня 2020 року на суму 2 643,66 грн, № БС-00002228 від 24 січня 2020 року на суму 2 498,90 грн, № БС00001219 від 15 січня 2020 року на суму 1 601,76 грн, № БС-00002651 від 29 січня 2020 року на суму 2 158,75 грн, № БС-00002855 від 31 січня 2020 року на суму 1 575,36 грн, № БС 00000296 від 03 лютого 2020 року на суму 1 135,34 грн, № БС00000283 від 03 лютого 2020 року на суму 31 154,78 грн, № БС-00001 108 від 10 лютого 2020 року на суму 4 997,71 грн, № БС-00001247 від 11 лютого 2020 року на суму 1 170,41 грн, № БС-00001406 від 12 лютого 2020 року на суму 654,96 грн, № БС-00001859 від 18 лютого 2020 року на суму 7 293,79 грн.

Позивач отримав від відповідача Гарантійний лист №1 від 20.08.2020, в якому ТОВ "Васп-Трейд" визнавало свою заборгованість у сумі 155 531,74 грн та зобов`язувалось щотижнево сплачувати її протягом 60 (шістдесяти) місяців.

Проте, враховуючи фактичний графік платежів, наведений у гарантійному листі, відповідач зобов`язався сплачувати заборгованість щотижня у розмірі 2592,19 грн, починаючи з 04.09.2020 до 22.10.2021, тобто на протязі 60 (шістдесяти) тижнів, а не місяців.

Згідно виписки по рахунку ТОВ "Бетта-Сервіс" з банку АТ "Кредобанк" від 04.09.2020 відповідачем була здійснена оплата заборгованості у розмірі 2 620,91 грн.

Згідно виписки по рахунку ТОВ "Бетта-Сервіс" з банку АТ "Кредобанк" від 11.09.2020 відповідачем була здійснена оплата заборгованості у розмірі 3 651,15 грн.

Згідно виписки по рахунку ТОВ "Бетта-Сервіс" з банку АТ "Кредобанк" від 18.09.2020 відповідачем була здійснена оплата заборгованості у розмірі 2 972,19 грн.

Отже відповідач частково погасив заборгованість згідно з гарантійним листом у сумі 9244,25 грн.

Оскільки відповідач припинив сплачувати заборгованість, позивач звернувся до суду з позовом, в якому стверджує, що відповідачем допущено неналежне виконання зобов`язань за Договором поставки товарів №БС-2217 від 09.11.2017 щодо своєчасної та повної оплати товару на суму 147 243,65 грн, за прострочення сплати якої додатково нараховані пеня в сумі 9 096,83 грн, інфляційні втрати - 8 275,09 грн та 3% річних у сумі 2236,03 грн.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язань - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

Згідно зі ст. 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Стаття 628 Цивільного кодексу України встановлює, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є не обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 527 Цивільного кодексу України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Частиною 1 статті 78 Господарського процесуального кодексу України визначено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Судом встановлено, що позивач на виконання своїх зобов`язань за договором здійснив поставку товару, який прийнятий відповідачем без заперечень та зауважень, на загальну суму 150 297,33 грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями видаткових накладних, які підписані представниками сторін та скріплені печатками підприємств.

При цьому, суд зазначає, що позивачем не доведено поставку товару за видатковою накладною № БС00001219 від 15 січня 2020 року на суму 1 601,76 грн, оскільки до матеріалів справи не долучено копію вказаного документа.

Відповідно до ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Статтею 253 Цивільного кодексу України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Враховуючи викладене, виходячи з умов договору, строк оплати поставленого товару за наведеними вище видатковими накладними є таким, що настав.

Статтею 599 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Як свідчать матеріали справи, своє зобов`язання зі своєчасної оплати поставленого товару в повному обсязі не виконав, здійснивши часткову оплату з порушенням строку на загальну суму 9 244,25 грн.

У зв`язку з викладеним у відповідача виникла заборгованість з оплати поставленого товару у розмірі 141 053,08 грн, з розрахунку 150 297,33 грн (сума поставленого товару згідно наданих суду накладних) - 9 244,25 грн (сума оплаченого товару).

Пункт 1 статті 612 Цивільного кодексу України визначає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Враховуючи те, що строк оплати вартості поставленого товару настав, а доказів оплати товару станом на день розгляду справи відповідачем не надано, позовні вимоги про стягнення заборгованості є обґрунтованими та підлягають задоволенню частково у сумі 141 053,08 грн.

Пунктом 1 ст. 216 Господарського кодексу України встановлено що, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно п. 1 ст. 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до п. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 2 статті 551 Цивільного кодексу України визначено, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Статтею 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" передбачено, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Судом встановлено, що у п. 6.3. договору сторони погодили, що пеня нараховується протягом всього строку (періоду) прострочення виконання грошового зобов`язання до моменту його повного та належного виконання.

Також, судом враховано викладене у пункті 1.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань", а саме те, що з огляду на вимоги частини першої статті 4-7 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

За перерахунком суду за період з 06.10.2020 по 08.04.2021, з урахуванням встановленої суми основного боргу 141 053,08 грн, розмір пені становить 8 703,35 грн, а тому вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню на вказану суму.

Також, позивачем заявлено до стягнення інфляційні втрати в сумі 8275,09 грн, нараховані за період з жовтня 2020 по лютий 2021, та 3% річних у сумі 2236,03 грн, нараховані за період з 06.10.2020 по 08.04.2021.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові.

За перерахунком суду за період з 06.10.2020 по 08.04.2021, з урахуванням встановленої суми основного боргу 141 053,08 грн, розмір 3% річних становить 2 142,02 грн, а тому позовні вимоги в цій частині також підлягають частковому задоволенню.

Тобто, базою для нарахування розміру боргу з урахуванням індексу інфляції є сума основного боргу не обтяжена додатковими нарахуваннями, яка існує на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення - лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж. Періодом, на який розраховуються інфляційні втрати, є період прострочення, починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція (дефляція).

При цьому, індекс інфляції нараховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць.

В частині нарахування інфляційних втрат судом враховується правовий висновок, викладений у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду в постанові від 20.11.2020 року у справі № 910/13071/19. Зокрема, сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.

Методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме:

- час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу;

- час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.

За розрахунком суду, з урахуванням встановленої суми основного боргу 141 053,08 грн, розмір інфляційних втрат за заявлений позивачем період з жовтня 2020 по лютий 2021 є більшим ніж заявлено, а тому суд задовольняє позовні вимоги в цій частині у розмірі, визначеному позивачем - 8 275,09 грн.

Згідно статей 73, 74, 77, 79 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, факт порушення відповідачем зобов`язань за Договором поставки товарів №БС-2217 від 09.11.2017 щодо оплати товару належним чином доведений, документально підтверджений і в той же час відповідачем не спростований. Відтак, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 129, 237-238, 252 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Васп-Трейд" (02097, м. Київ, вул. Бальзака, буд. 61 А, кв.141; ідентифікаційний код 40289968) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Бетта-Сервіс" (01133, м. Київ, б-р Лесі Українки, буд. 26; ідентифікаційний код 32980408) заборгованість в сумі 141 053 грн 08 коп., 3% річних в сумі 2 142 грн 02 коп., інфляційні втрати в сумі 8 275 грн 09 коп., пеню в сумі 8 703 грн 35 коп. та витрати по сплаті судового збору в сумі 2 402 грн 60 коп.

3. В іншій частині позовних вимог відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд.

Повний текст рішення складено та підписано: 28.07.2021.

Суддя А.І. Привалов