РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

13.07.2021Справа № 910/7643/21
Господарський суд міста Києва у складі судді Ярмак О.М., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання) господарську справу

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Сейф Харбор Ескроу" (02125, м.Київ, просп. Визволителів,3, кім. 33, )

до Акціонерного товариства "ПІРЕУС БАНК МКБ" (04119, м.Київ, вул. Білоруська, 11, )

про стягнення 1200,00 грн.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Сейф Харбор Ескроу" звернулося з позовом до Акціонерного товариства "ПІРЕУС БАНК МКБ" про стягнення 1200,00 грн збитків у вигляді отриманої банком плати за березень-травень 2021 за неякісно надані банківські послуги по договору №148910-СА/Р/2020 від 20.08.2020.

Позовні вимоги мотивовані тим, що у період з березня по травень 2021 позивачем відповідно до укладеного з відповідачем договору про надання банківських послуг подано до виконання платіжні документи щодо виплати заробітної плати та податків і зборів з неї (ПДФО, ЄСВ, військовий збір), частина яких вибірково залишена банком без виконання із безпідставним вимаганням від товариства додаткових документів, зміни призначення платежів, намагання позивача через офіційне листування здійснити врегулювання взаємовідносин залишені без задоволення, водночас банком за вказаний період отримано плату за надані послуги, яку позивач, посилаючись на вказані обставини, вважає безпідставно отриманою, та стверджує про понесення ним у зв`язку із списанням банком плати за неякісно надані послуги збитків у розмірі цієї плати, які просить стягнути з відповідача відповідно до ч. 1 ст. 906 Цивільного кодексу України.

Господарський суд міста Києва ухвалою від 19.05.2021 відкрив провадження у справі №910/7643/21, вирішив здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін, визначив сторонам у справі строки для подання відзиву на позов, відповіді на відзив та заперечень на відповідь на відзив.

Згідно повідомлень про вручення поштових відправлень, ухвалу суду від 19.05.2021 позивач отримав - 26.05.2021, відповідач - 26.05.2021.

09.06.2021 відповідач засобами поштового зв`язку подав відзив на позовну заяву, відповідно до якого пояснив, що не зазначення позивачем в призначенні платежу на виплату доходу суті і періоду виплати доходу призвело до того, що банк не зміг виконати функцію контролю, зокрема платіжні доручення № 27, 28, 29 виконані банком автоматично згідно встановленого в банку сценарію для виконання таких платежів, платіжне доручення №30 виконано з огляду на надані позивачем пояснення, водночас платіжні доручення № 12, № 25, № 33 банком не виконані у зв`язку із тим, що банк через відсутність відомостей про періоди виплати був позбавлений можливості здійснити проведення відповідних платежів; рекомендації клієнту щодо подальшого виконання платіжних доручень на перерахування податків і зборів та заробітної плати надані банком листом №3202/40 від 01.03.2021, при цьому позивачем не надано жодних доказів та не доведено вини відповідача, що призвела до завдання позивачу збитків.

14.06.2021 позивач засобами поштового зв`язку на доводи відповідача подав відповідь на відзив, в яких зауважив, що зазначення у призначенні платіжних доручень початкових символів *;101 є нічим іншим, як зазначення суті виплати доходу, Податковим кодексом України, Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», наказом Міндоходів України від 09.09.2013 №453, Інструкцією про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженою постановою НБУ №22 від 21.01.2014 не встановлено обов`язку ініціатора платежу вказувати періоди платежу та обов`язку банку контролювати наявність і відповідність зазначеного в платежі періоду сплати податку і збору і аналогічно періоду в платежі по виплаті доходу і як наслідок у банку відсутнє право і підстави для відмови у здійсненні таких платежів.

Відповідач правом на подачу заперечень на відповідь на відзив не скористався.

Згідно положень ст. 248 ГПК України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Враховуючи належне повідомлення сторін про розгляд справи, визначений процесуальний строк для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, суд вбачає за можливе здійснити розгляд справи за наявними матеріалами.

Відповідно до ч. 4 ст. 240 ГПК України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

20.08.2020 між ТОВ "Сейф Харбор Ескроу" (клієнт) та АТ "ПІРЕУС БАНК МКБ" (банк) був укладений договір банківського рахунку №148910-С А/Р/2020, за умовами якого банк відкриває клієнту поточний (і) рахунок (и) та здійснює його розрахунково-касове обслуговування у валюті (ах), визначених клієнтом у заяві (заявах) про відкриття рахунку і надає пов`язані з цим послуги.

Відповідно до положень п.1.3 договору, клієнт доручає банку здійснювати розрахунково-касове обслуговування рахунку на умовах договору, включаючи: виконання платежів в межах залишку коштів на рахунку у відповідній валюті на момент подання в Банк належним чином оформлених розрахункових документів або на момент виконання відповідного розрахункового документа, якщо іншого не передбачено окремим договором; виконання продажу / купівлі / обміну іноземної валюти в межах залишку коштів на рахунку у відповідній валюті на дату виконання Банком відповідної заяви про продаж / купівлю / обмін іноземної валюти, якщо іншого не передбачено окремим договором; здійснення договірного списання з Рахунку, відкритого у Банку, у тому числі, договірне списання коштів з Рахунку, в якості платника податків відповідно до законодавства певної держави із зазначенням реєстраційного номеру платника податків, зокрема, інформація про статус Податкового резидента США відповідно до вимог; виконання інших операцій, передбачених чинним законодавством України.

Сторонами у п.1.4 договору узгоджено, що в цілях договору, розрахунковий документ означає документ на паперовому носії або у формі електронних даних, складений відповідно до вимог чинного законодавства України та внутрішніх положень Банку, що містить доручення та/або вимогу про перерахування коштів з рахунку платника на рахунок одержувача.

Згідно умов розділу 4 договору визначено, що вартість наданих Банком за договором послуг та відшкодування понесених Банком у зв`язку з виконанням умов договору витрат розраховується у відповідності до Тарифів, затверджених Банком та чинних на дату проведення оплати, якщо інше не передбачено умовами договорів, укладених між Клієнтом та Банком. З чинними Тарифами та/або змінами до Тарифів Клієнт може ознайомитися в Банку та/чи отримати їх за запитом. Тарифи, чинні на відповідну дату, є невід`ємною частиною цього договору (п.4.1); оплата вартості наданих Банком послуг здійснюється Клієнтом шляхом безготівковою перерахування, внесення готівки в касу Банку або шляхом договірного списання (п.4.2); оплата (включаючи шляхом договірного списання) наданих Банком за Договором послуг за поточний місяць має бути здійснена не пізніше останнього банківського дня такого поточного місяця якщо інші строки не передбачені Тарифами Банку або додатковою домовленістю сторін (п.4.3 договору).

До матеріалів справи позивачем долучено примірники платіжних доручень:

- №27 від 08.02.2021 на суму 1320,00 грн із призначенням платежу «*; 101;..ЄСВ 22,0%» (проведено банком 08.02.2021);

- 28 від 08.02.2021 на суму 1080,00 грн із призначенням платежу «*; 101 податок на доходи ФО» (проведено банком 08.02.2021);

- № 29 від 08.02.2021 на суму 90,00 грн із призначенням платежу «*; 101 ВЗ 1,5%» (проведено банком 08.02.2021);

- № 30 від 08.02.2021 на суму 4830,00 грн із призначенням платежу «виплата заробітної плати за 2021 рік» (проведено банком 08.02.2021);

- № 9 від 05.03.2021 на суму 90,00 грн із призначенням платежу «*; 101 ВЗ 1,5%» (проведено банком 08.02.2021);

- №10 від 05.03.2021 на суму 1080,00 грн із призначенням платежу «*; 101 податок на доходи ФО» (проведено банком 05.03.2021);

- №11 від 05.03.2021 на суму 1320,00 грн із призначенням платежу «*; 101;..ЄСВ 22,0%» (проведено банком 08.02.2021);

- №14 від 05.03.2021 на суму 4830,00 грн із призначенням платежу «виплата заробітної плати за 2021 рік» (банком не проведено);

- № 22 від 13.04.2021 на суму 1080,00 грн із призначенням платежу «*; 101 податок на доходи ФО» (проведено банком 13.04.2021);

- № 23 від 13.04.2021 на суму 1320,00 грн із призначенням платежу «*; 101;..ЄСВ 22,0%» (проведено банком 13.04.2021);

- № 24 від 13.04.2021 на суму 90,00 грн із призначенням платежу «*; 101 ВЗ 1,5%» (проведено банком 13.04.2021);

- № 25 від 13.04.2021 на суму 4830,00 грн із призначенням платежу «виплата заробітної плати за 2021 рік» (банком не проведено);

- № 33 від 06.05.2021 на суму 4830,00 грн із призначенням платежу «виплата заробітної плати за 2021 рік» (банком не проведено);

- № 34 від 06.05.2021 на суму 90,00 грн із призначенням платежу «*; 101 ВЗ 1,5%» (проведено банком 06.05.2021);

- № 35 від 06.05.2021 на суму 1320,00 грн із призначенням платежу «*; 101;..ЄСВ 22,0%» (проведено банком 06.05.2021);

- № 36 від 06.05.2021 на суму 1080,00 грн із призначенням платежу «*; 101 податок на доходи ФО» (проведено банком 06.05.2021).

В обґрунтування заявлених вимог позивач вказує, що із поданих ним до виконання банку платіжних доручень щодо виплати заробітної плати та податків і зборів з неї (ПДФО, ЄСВ, військовий збір) 08.02.2021 за №№27-30 усі були виконані банком, хоча платіж за платіжним документом № 30 відповідач затримав і здійснив його виконання лише після пояснень позивача; із поданих 05.03.2021 платіжних доручень №9-11,14, платіжний документ № 14 залишено без виконання із вимогами банку надання додаткових документів, зміни призначення платежу; із поданих 13.04.2021 платіжних доручень № 22-25, банком знову залишено без виконання платіжне доручення №25, із поданих 06.05.2021 платіжних доручень №№33-36 банком не виконано №33.

Матеріалами справи встановлено, що листом за вих.№ 4 від 08.02.2021, претензіями № 5 від 09.03.2021, №7 від 26.03.2021, № 9 від 15.04.2021 позивач звертався до банку із вимогами врегулювання ситуації, надання ґрунтовних пояснень щодо невиконання платіжних документів всупереч ч. 1 п.3.9 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженою постановою НБУ №22 від 21.01.2014.

У відповідь на вказані звернення-вимоги клієнта АТ "ПІРЕУС БАНК МКБ" листами № 3202/40 від 01.03.2021, № 3261/40 від 08.04.2021, №3284/40 від 29.04.2021, з посиланням на ч. 1 п.3.9 Інструкції №22, ст. 168 Податкового кодексу України пояснив, що платіжні документи від 08.02.2021, не містили необхідної вказівки на період, за який було нараховано заробітну плату, з тих самих причин платіжні доручення № 12, № 30 що призвело до необхідності уточнення банком інформації та їх відхилення.

Відповідно до наданих позивачем банківських виписок з його рахунку, 26.02.2021, 29.03.2021, 27.04.2021 банком здійснено списання з рахунку клієнта плати за ведення поточного рахунку згідно тарифів банку та договору банківського рахунку №148910-СА/Р/2020, всього на суму 1200,00 грн.

Посилаючись на неякісне надання банком послуг по договору, протиправну відмову у виконання платіжних доручень про сплату заробітної плати протягом березня-травня 2021, водночас одностороннє списання банком з банківського рахунку клієнта плати за ці послуги з розрахунку 400,00 грн за 1 календарний місяць, позивач вважає, що списана банком плата у загальному розмірі 1200,00 грн є збитками, які просить стягнути з банку відповідно до ч. 1 ст. 906 ЦК України.

Проаналізувавши обставини справи, пояснення сторін, надані докази в їх сукупності, та норми чинного законодавства, що підлягають застосування до спірних правовідносин, судом встановлено наступне.

Згідно ч. 1 ст. 906 ЦК України збитки, завдані замовнику невиконанням або неналежним виконанням договору про надання послуг за плату, підлягають відшкодуванню виконавцем, у разі наявності його вини, у повному обсязі, якщо інше не встановлено договором. Виконавець, який порушив договір про надання послуг за плату при здійсненні ним підприємницької діяльності, відповідає за це порушення, якщо не доведе, що належне виконання виявилося неможливим внаслідок непереборної сили, якщо інше не встановлено договором або законом.

За загальним правилом особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування (частина 1 статті 22, стаття 611, частина 1 статті 623 ЦК України).

Відповідно до статей 224, 225 ГК для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; наявність збитків; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника.

Відсутність хоча б одного з перелічених елементів, утворюючих склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за порушення у сфері господарської діяльності, оскільки його поведінка не може бути кваліфікована як правопорушення.

Враховуючи положення статті 74 ГПК України, саме на позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками. При цьому важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення безпосереднього причинно-наслідкового зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками потерпілої сторони. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які завдано особі, - наслідком такої протиправної поведінки. Натомість відповідачу потрібно довести відсутність його вини у завданні збитків позивачу.

Протиправна поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності). Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи. Під шкодою (збитками) розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага (життя, здоров`я тощо). Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди (наведену правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 10.12.2018 у справі № 902/320/17).

Однак всупереч вказаних вимог позивачем не доведено наявності усіх елементів цивільного правопорушення, що було б підставою для застосування до відповідача відповідальності у вигляді стягнення збитків, зокрема факту понесення позивачем збитків у заявленому розмірі, наявності причинного зв`язку між діями банку та понесеною шкодою.

Виходячи із предмету та підстав заявлених вимог, фактично позивач просить повернути отриману банком плату за надані послуги за березень, квітень, травень 2021 у розмірі 1200,00 грн з підстав неякісного надання послуг у цей період, вказуючи, що ця плата є понесеними клієнтом збитками.

Відповідно до банківських виписок з рахунку позивача, кошти у сумі 1200,00 гн списані банком в рахунок оплати наданих послуг.

Факт надання цих послуг, у т.ч. зважаючи, що послуги у період березень-травень 2021 надавались клієнту банком наданими матеріалами не спростований та жодною із сторін не заперечується.

Аргументи позивача щодо понесення збитків зводяться до незгоди із вчиненням банком дій щодо відхилення поданих позивачем, як клієнтом, до виконання платіжних доручень у період, за який банк отримав плату за надані послуги.

Поясненнями обох сторін та матеріалами справи підтверджено, що надані позивачем відповідачу до виконання платіжні доручення №14 від 05.03.2021, № 25 від 13.04.2021, № 33 від 06.05.2021 залишення банком без виконання із посиланням на незазначення у них суті і періоду виплати доходу.

Відповідно до ч. 1 п.3.9 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженою постановою НБУ №22 від 21.01.2014, визначено, що банк приймає розрахункові документи на виплату оподатковуваного доходу, визначеного розділом IV Податкового кодексу України, лише за умови одночасного подання податковим агентом розрахункового документа на перерахування до бюджету утриманого податку на доходи фізичних осіб із суми доходу/розрахункового документа на зарахування коштів у сумі цього податку на єдиний рахунок, визначений статтею 35-1 Податкового кодексу, або документального підтвердження його сплати раніше.

Оцінивши доводи обох сторін, суд зазначає, що відповідачем не доведено наявності підстав для невиконання зобов`язань щодо проведення вказаних платіжних доручень із зазначених ним підстав, не наведено конкретну норму закону, з якою пов`язано такі дії щодо необхідності зазначення періоду виплати доходу, у т.ч. враховуючи, що суть виплати було зазначено у призначенні платежу у цих платіжних документах.

Водночас, незгода клієнта із вчинення банком дій з перерахування коштів, невиконання розрахункових документів на виплату заробітної плати, оплати податків і зборів має наслідком розірвання договірних відносин, подання скарги до НБУ, захисту права шляхом подання позову про зобов`язання проведення розрахункової операції, доказів вчинення яких суду не надано.

Позивачем не надано доказів та не доведено, що в результаті відхилення платіжних доручень ним було понесено збитки у заявленому розмірі, оскільки у спірних правовідносинах отримана банком плата на загальну суму 1200,00 грн не є збитками в розумінні норм чинного законодавства, а є оплатою за надані послуги у березні-травні 2021, право на отримання якої визначено положеннями статті 1068 Цивільного кодексу України, розділом 4 укладеного між сторонами договору.

Відповідальність банку за порушення строків виконання доручень клієнта на переказ коштів передбачена п.3.2 договору.

Таким чином, позивачем не надано доказів та не доведено належними засобами доказування обставин, якими він обґрунтовує заявлені вимоги про стягнення збитків.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Сейф Харбор Ескроу" є необґрунтованими, не доведеними та задоволенню не підлягають.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 86, 123, 129, 233, 236 - 240, 248-252 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову відмовити повністю.

2. Судові витрати покласти на позивача.

Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до статті 241 ГПК України та може бути оскаржене в строки та порядку передбаченому розділом ІV ГПК України.

Суддя О.М.Ярмак