ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" липня 2021 р. Справа №914/3275/20

Західний апеляційний господарський суд в складі колегії

головуючого судді О.Л. Мирутенко

суддів Н.М. Кравчук

Б.Д. Плотніцького

секретаря судового засідання: К. Кострик

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «ВАТ «Калина» б/н та б/д (вхЗАГС №01-05/1699/21 від 14.05.2021)

на рішення Господарського суду Львівської області від 20.04.2021 (суддя Р.І. Матвіїв, повний текст складено 29.04.2021)

у справі №914/3275/20

за позовом: Фізичної особи підприємця Гайдая Олександра Сергійовича (надалі ФОП Гайдай О.С.), м. Львів

до відповідача: Приватного акціонерного товариства «ВАТ «Калина» (надалі ПрАТ «ВАТ Калина»), м. Червоноград

про: стягнення 214 378,32 грн

ВСТАНОВИВ :

Рішенням Господарського суду Львівської області від 20.04.2021 позов ФОП Гайдая О.С. задоволено частково. Стягнуто з ПрАТ «ВАТ Калина» на користь ФОП Гайдая О.С. 194 000,00 грн основного боргу, 5 012,00 грн в рахунок відшкодування сплаченого судового збору. Зобов`язано ПрАТ «ВАТ Калина» повернути автомобіль. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

З даним рішенням, в частині задоволення позовних вимог, не погодилося ПрАТ «ВАТ Калина» і оскаржило його в апеляційному порядку, оскільки вважає, що воно винесене без повного з`ясування всіх обставин справ, висновки не відповідають обставинам, судом порушенням норми матеріального та процесуального права, зокрема, ст.ст. 762, 785 ЦК України. В частині відмови у задоволенні позову скаржником не оскаржується.

Приписами ч.1 ст. 269 ГПК України унормовано, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

ФОП Гайдай О. С. подав відзив на апеляційну скаргу в якому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення - без змін.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 20.05.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ПАТ «ВАТ «Калина» на рішення Господарського суду Львівської області від 20.04.2021 у справі №914/3275/20 в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 07.06.2021 було призначено справу до розгляду у судовому засіданні на 12.07.2021, в порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Західного апеляційного господарського суду від 12.07.2021 справу №914/3272/20 було передано на розгляд колегії суддів у складі: Мирутенко О.Л. - головуючий суддя, Кравчук Н.М., Плотніцького Б.Д.

За приписами ч. 13 ст. 8 ГПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно ст. 270 ГПК України, апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частиною 5 ст. 252 ГПК України передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін від учасників справи на адресу суду не надходило.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши докази, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити повністю, а рішення Господарського суду Львівської області від 20.04.2021 у справі №914/3275/20 - скасувати в частині задоволення позову, враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених в рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами було укладено договори оренди транспортного засобу - Fiat Doblo від 01.11.2015, 01.01.2016, 01.01.2017, 01.01.2018, 01.01.2019, 01.01.2020.

Позивач звертаючись до суду першої інстанції стверджує, що відповідач порушив зобов`язання по договору оренди транспортного засобу від 01.01.2019, оскільки користувався таким транспортним засобом упродовж січня 2019 - грудня 2020 років, однак, сплатив лише 36 000,00 грн. Відповідно, у відповідача існує заборгованість по сплаті орендних платежів у розмірі 194 000,00 грн. За прострочення виконання грошового зобов`язання позивачем нараховано пеню в розмірі 20 378,32 грн. Вказані суми позивач заявляє до стягнення з відповідача у даній справі.

Крім цього, позивачем заявлено позовну вимогу про визнання договору оренди транспортного засобу продовженим, оскільки домовленостей між сторонами стосовно непродовження дії договору після 31.12.2019 не було; про розірвання договору оренди транспортного засобу та про зобов`язання повернути відповідний транспортний засіб, оскільки відповідачем допущено тривалу заборгованість по орендній платі.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, 01.01.2019 між ФОП Гайдай О.С. та ПрАТ «ВАТ Калина» було укладено договір про оренду транспортного засобу - Fiat Doblo.

Строк дії договору від 01.01.2019 регламентовано розділом 5 договору. Так, цей договір вступає в дію з моменту підписання і є чинним до 31.12.2019. Зміна умов договору чи його дострокове розірвання можливе тільки за згодою сторін. Договір вважається продовженим на той же строк і на тих же умовах, якщо жодна із сторін не пізніше ніж за 5 (п`ять) днів до закінчення строку його дії не заявить про небажання продовжити дію договору.

Згідно з п. 2.1.1 договору орендодавець зобов`язався у триденний строк після підписання цього договору оренди передати в користування орендаря зазначений в п.1.1. автомобіль в належному технічному стані, який забезпечує його нормальну експлуатацію. Передача автомобіля здійснюється актом прийому-передачі, який підписується орендарем та орендодавцем (додаток № 1 до договору).

В матеріалах справи міститься акт приймання-передачі транспортного засобу за договором оренди транспортного засобу від 1 січня 2019 року, відповідно до якого орендодавець передав, а орендар прийняв автомобіль марки Fiat Doblo.

Згідно з п. 2.2.3 договору орендар зобов`язався своєчасно та в повному обсязі сплачувати орендну плату. А згідно з п. 3.1 договору за користування вказаним в договорі автомобілем орендар сплачує орендодавцю орендну плату, яка становить 10 000.00 грн. Орендар сплачує орендну плату протягом дії договору не пізніше 25 числа кожного місяця.

30.04.2019 між сторонами підписано угоду про розірвання договору від 01.01.2019, відповідно до змісту якої орендодавець і орендар вважають розірваним договір від 01 січня 2019 року із моменту набрання чинності цією угодою.

Приписами ст. 759 ЦК України передбачено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

Статтями 798-805 ЦК України «Найм (оренда) транспортного засобу» не встановлено спеціальних вимог до строків дії договору найму транспортних засобів, до обов`язків наймача чи плати за оренду транспортного засобу та порядку розірвання договору.

Згідно ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 653 ЦК України у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються.

Враховуючи те, що сторонами було досягнуто згоди про розірвання договору від 01.01.2019, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку що правовідносини сторін щодо оренди автомобіля Fiat Doblo про договору від 01.01.2019 припинилися - 30.04.2019.

Суд першої інстанції зазначив, що твердження позивача, про те, що договір оренди від 01.01.2019 не був достроково розірваний, а угода про розірвання договору від 30.04.2019 була лише наміром сторін розірвати договір від 01.01.2019, є необґрунтованими. Адже, зі змісту відповідної угоди вбачається, що сторонами досягнуто згоди саме щодо розірвання договору від 01.01.2019.

Виконання умов договору від 01.01.2019 упродовж січня-квітня 2019 року сторонами не заперечується та підтверджується матеріалами справи.

Позивач просив стягнути з відповідача орендну плату згідно договору від 01.01.2019 за період коли договір оренди припинив свою дію.

Суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення орендної плати зазначив, що припинення основного зобов`язання відповідача - сплачувати орендну плату за весь час фактичного користування, яке виникло з договору оренди, пов`язано з саме з моментом підписання сторонами відповідного акта про повернення предмета договору оренди. Однак, з даним висновком колегія суддів не погоджується, з огляду на наступне.

У пунктах 9.9, 9.11, 9.12, 9.20 - 9.21 постанови об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.04.2021 у справі №910/11131/19 викладено такий правовий висновок:

«Правова природа плати за користування річчю (орендної плати) безпосередньо пов`язана із правомірним користуванням річчю протягом певного строку, і обов`язок здійснення такого платежу є істотною ознакою орендних правовідносин, що випливає зі змісту регулятивних норм статей 759, 762, 763 ЦК України, статей 283, 284, 286 ГК України. Із припиненням договірних (зобов`язальних) відносин за Договором у наймача (орендаря) виникає новий обов`язок - негайно повернути наймодавцеві річ.

Користування майном після припинення Договору є таким, що здійснюється не відповідно до його умов - неправомірне користування майном, у зв`язку з чим вимога щодо орендної плати за користування майном за умовами Договору, що припинився суперечить змісту правовідносин за Договором найму (оренди) та регулятивним нормам ЦК України та ГК України.

Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма статті 762 ЦК України ("Плата за користування майном") і охоронна норма частини 2 статті 785 ЦК України ("Обов`язки наймача у разі припинення договору найму") не можуть застосовуватися одночасно, адже орендар не може мати одночасно два обов`язки, які суперечать один одному: сплачувати орендну плату, що здійснюється за правомірне користування майном, і негайно повернути майно.

Узагальнюючи наведені висновки стосовно наслідків припинення Договору у разі, якщо орендар не повертає майно після припинення строку дії Договору, зокрема у вигляді подальшого неправомірного користування майном, та права орендодавця застосувати передбачений законом спосіб захисту порушеного права - стягнення з орендаря неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення (частина 2 статті 785 ЦК України), Суд, встановлюючи відмінності між орендною платою (палатою за користування майном) та неустойкою, передбаченою частиною 2 статті 785 ЦК України, зазначає про таке.

Обов`язок орендаря сплачувати орендну плату за користування орендованим майном зберігається до припинення Договору (до спливу строку дії Договору оренди), оскільки орендна плата є платою орендаря за користування належним орендодавцю майном та відповідає суті орендних правовідносин, що полягають у строковому користуванні орендарем об`єктом оренди на платній основі.

Неустойка, стягнення якої передбачено частиною 2 статті 785 ЦК України, є самостійною формою майнової відповідальності у сфері орендних правовідносин, яка застосовується у разі (після) припинення Договору - якщо наймач не виконує обов`язку щодо негайного повернення речі, і є належним способом захисту прав та інтересів орендодавця після припинення Договору, коли користування майном стає неправомірним. Для притягнення орендаря, що порушив зобов`язання, до зазначеної відповідальності необхідна наявність вини (умислу або необережності) відповідно до вимог статті 614 ЦК України.

Отже, яким би способом в Договорі не регламентувалися правовідносини між сторонами у разі невиконання (несвоєчасного виконання) наймачем (орендарем) обов`язку щодо повернення речі з найму (оренди) з її подальшим користуванням після припинення Договору, проте ці правовідносини не можуть врегульовуватись іншим чином, ніж визначено частиною 2 статті 785 ЦК України (зокрема, з установленням для наймача(орендаря) будь-якого іншого (додаткового) зобов`язання, окрім того, що передбачений частиною 2 статті 785 ЦК України)".

Суд першої інстанції не звернув уваги на ту обставину, що після припинення договору оренди користування майном стає неправомірним. Якщо орендар не повертає майно після припинення строку дії договору оренди, належним способом захисту у цьому разі є позов орендодавця про стягнення з орендаря неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення (ч.2 ст. 785 ЦК України).

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що позовні вимоги про стягнення орендної плати, після припиненні дії договору оренди, є необґрунтованими та не підлягають до задоволення.

Враховуючи те, що позовні вимоги про стягнення орендної плати не підлягають до задоволення, відтак і похідні позовні вимоги про стягнення пені в розмірі 20 378,32 грн, також, не підлягають до задоволення.

Підписання між сторонами актів надання послуг за договором оренди транспортного засобу Fiat Doblo, після закінчення дії договору оренди від 01.01.2019, не може свідчити, що останній діяв.

Щодо позовної вимоги про повернення транспортного засобу, у зв`язку з несплатою орендних платежів по договору оренди від 01.01.2019, то колегія суддів зазначає наступне.

Так, судом встановлено, що 01.11.2019 між ФОП Гайдай О.С. та ПрАТ «ВАТ Калина» було укладено договір про оренду транспортного засобу - Fiat Doblo, який припинив свою дію 30.04.2019.

Матеріалами справи підтверджується та не заперечується сторонами, що відповідач виконав свій обов`язок щодо сплати орендної плати по договору від 01.01.2019 (за період з 01.01.2019 по 30.04.2019).

В договорі оренди від 01.01.2019 сторони погодили, що після закінчення строку дії даного договору, орендар не пізніше 3-х днів зобов`язаний повернути автомобіль за актом прийому передачі, який підписується сторонами.

Акт прийому-передачі транспортного засобу, у зв`язку з достроковим припиненням дії договору оренди від 01.01.2019, сторонами не підписувався. Зазначений факт також не заперечується сторонами.

Водночас, апелянт зазначає, що непідписання між сторонами акту приймання-передачі транспортного засобу, у зв`язку з достроковим припиненням дії договору оренди від 01.01.2019 не може свідчити про те, що спірний автомобіль фактично не був повернутий ним позивачу. Апелянт стверджує, що автомобіль був переданий позивачеві в момент підписання угоди від 30.04.2019 про розірвання дії договору від 01.01.2019, доказом чого є погоджена умова в п. 2 даної угоди, в якій сторони зазначили, що з моменту набрання чинності угоди (30.04.2019) орендодавець і орендар не вважають себе пов`язаними будь-якими правами та зобов`язаннями за договором від 01.01.2019.

За змістом ст. 785 ЦК України вбачається, що у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі. Якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за найм речі за час прострочення.

Проаналізувавши матеріали справи та норми права, які регулюють спірні правовідносини, суд апеляційної інстанції зазначає, що з матеріалів справи не вбачається, що позивач звертався до відповідача із вимогою щодо повернення майна, у зв`язку із закінченням строку дії договору оренди від 01.01.2019, а навпаки 01.01.2020 уклав з відповідачем новий договір оренди того ж самого транспортного засобу - Fiat Doblo. Згідно п. 2 п.п. 2.2 якого саме позивач зобов`язався передати відповідачу спірний автомобіль у 3-х денний строк після підписання договору.

Тобто, укладаючи новий договір оренди транспортного засобу від 01.01.2020 позивач підтвердив, що станом на момент підписання останнього, у нього немає ніяких претензій до відповідача щодо неповернення майна по договору оренди від 01.01.2019, адже, спірний автомобіль в подальшому мав бути переданий відповідачу. Звертаючись до суду першої інстанції позивач вже стверджує, що спірний автомобіль не був переданий йому, у зв`язку із закінченням строку дії договору оренди від 01.01.2019, а договір оренди від 01.01.2020 був укладений, але не виконувався. У даному випадку, суд апеляційної інстанції зазначає, що така тактика позивача суперечить принципу venire contra factum proprium («заборони суперечливої поведінки»), відповідно до якого, поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них. Наведене є самостійною підставою для відхилення таких доводів.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 08.06.2021 у справі № 904/444/20.

Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Водночас, частини 1,3,4 ст. 13 ГПК України регламентують, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

У ч.2 ст. 86 ГПК України встановлено, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи те, що 30.04.2019 між сторонами було укладено угоду про розірвання дії договору від 01.01.2019, якою погоджено, що між останніми немає ніяких зобов`язань по договору оренди від 01.01.2019 та факт укладення 01.01.2020 між сторонами нового договору оренди, у апеляційного суду відсутні підстави вважати, що відповідачем не було виконано обов`язку щодо повернення майна, у зв`язку із закінченням строку дії договору оренди від 01.01.2019.

Зважаючи на викладене, за результатами дослідження та оцінки за правилами статті 86 ГПК України зібраних у справі доказів та обставин у сукупності, з урахуванням ст.ст. 2, 13, 14 ГПК України, судом апеляційної інстанції встановлено, що позовна вимога в частині повернення орендованого автомобіля є необґрунтованою та безпідставною, а відтак до задоволення не підлягає.

Таким чином, матеріали справи свідчать про те, що, приймаючи рішення в частині задоволення позову, місцевий господарський суд неповно дослідив матеріали справи в їх сукупності, дав невірну юридичну оцінку обставинам справи, в зв`язку з чим оскаржуване рішення підлягає скасуванню, а апеляційна скарга задоволенню.

Оскільки рішення суду першої інстанції оскаржується лише в частині задоволення позовних вимог щодо стягнення заборгованості та повернення майна, то з врахуванням ч.1 ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції не переглядає рішення в частині відмови у позові. Судові витрати покласти на позивача.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 275, 277, 281, 282 ГПК України Західний апеляційний господарський суд

Постановив:

Апеляційну скаргу ПрАТ «ВАТ «Калина» задоволити повністю.

Рішення Господарського суду Львівської області від 20.04.2021 у справі №914/3275/20 скасувати в частині задоволення позову. Винести в цій частині нове рішення, яким в позові фізичної особи підприємця Гайдай Олександра Сергійовича відмовити. В решті рішення залишити без змін.

Судові витрати покласти на позивача.

Стягнути з фізичної особи-підприємця Гайдай Олександра Сергійовича ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) на користь Приватного акціонерного товариства «ВАТ «Калина» (80100, Львівська область, м. Червоноград, вул. Богуна, 1, ) 7 518,00 грн. в повернення сплаченого судового збору при поданні апеляційної скарги.

Головуючий-суддя О.Л. Мирутенко

Судді: Н.М. Кравчук

Б.Д. Плотніцький

"Повний текст постанови виготовлено 13.07.2021"