ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" червня 2021 р. Справа№ 910/19965/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Алданової С.О.

суддів: Мартюк А.І.

Зубець Л.П.

при секретарі судового засідання Позюбан А.С.

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтеравіа"

на рішення Господарського суду міста Києва від 16.03.2021

у справі № 910/19965/20 (суддя Усатенко І.В.)

за позовом Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтеравіа"

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору

на стороні позивача - Регіональне відділення Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях

про стягнення 111 913,21 грн

без виклику (повідомлення) учасників справи

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтеравіа" про стягнення заборгованості в розмірі 111 913,21 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що внаслідок неналежного виконання відповідачем зобов`язань за договором оренди індивідуально визначеного майна (нерухомого майна), яке належить до державної власності №1809 від 01.04.2016, а саме в частині своєчасної та повної оплати орендних платежів за лютий-липень 2020, за відповідачем рахується заборгованість в сумі 82 988,72, яку просить стягнути позивач. Також, за прострочення виконання грошового зобов`язання позивач нарахував до стягнення: 5 657, 98 грн пені, 1 316,32 грн 3% річних, 20858, 75 грн штрафу та 1 091, 44 грн інфляційних втрат.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 16.03.2021 у справі № 910/19965/20 позов задоволено частково.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтеравіа" на користь Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" 82 988, 72 грн основного боргу, 5 441, 69 грн пені, 20 858, 75 грн штрафу, 1309, 52 грн 3% річних, 1 091, 44 грн інфляційних втрат та 2 097,81 грн судового збору.

В частині позовних вимог про стягнення пені у розмірі 216,29 грн та 3% річних у розмірі 6,80 грн - відмовлено.

Приймаючи рішення у даній справі, місцевий господарський суд, встановивши відсутність доказів належного виконання відповідачем договірних зобов`язань з оплати орендних платежів, з посиланням на приписи ст. ст. 526, 610, 612, 625, 762 ЦК України, дійшов висновку про часткове задоволення позову про стягнення заборгованості з орендної плати та нарахованих на неї сум інфляційних втрат, пені, штрафу та 3 % річних.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, ТОВ "Інтеравіа" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 16.03.2021 у справі № 910/19965/20 та судові витрати понесені Товариством з обмеженою відповідальністю "Інтеравіа" покласти на Державне підприємство "Міжнародний аеропорт "Бориспіль".

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що оскаржуване рішення прийнято місцевим господарським судом на підставі неповного з`ясування обставин справи та невірного застосування норм процесуального та матеріального права.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач вказує на неправильне застосування місцевим господарським судом ч.6 ст. 762 ЦК України та зазначає про те, що нарахування орендної плати за період з 12 по 16 березня 2020 та з 15 червня 2020 і до завершення карантину має здійснюватись у 50% розмірі відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 611 від 15.06.2020. Також, всупереч постанови КМУ від 15.07.2020 № 611 Регіональне відділення Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях та позивач не здійснили перерахунок орендної плати. Оскільки у даному випадку мало місце прострочення кредитора, а тому відсутні підстави для нарахування пені, штрафу, 3 % річних та інфляційних втрат. Крім того апелянт звертає увагу на те, що позивач не є підписантом договору оренди, а також не є стороною договору оренди. Відтак, за твердженням відповідача, договір оренди не може вважатись правочином, вчиненим у письмовій формі, щодо забезпечення 30 % орендної плати штрафом та пенею на підставі ч. 2 ст. 207 ЦК України. Також зазначає, що судом не було враховано, що відповідно до п. 3.3 Договору орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції на наступний місяць, що в свою чергу виключає можливість нарахування інфляційних втрат тощо.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.04.2021, апеляційна скарга у справі № 910/19965/20 передана на розгляд колегії суддів у складі: Алданова С.О. (головуючий), Мартюк А.І., Зубець Л.П.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26.04.2021 поновлено Товариству з обмеженою відповідальністю "Інтеравіа" строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 16.03.2021 у справі № 910/19965/20; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтеравіа" на рішення Господарського суду міста Києва від 16.03.2021 у справі № 910/19965/20; призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження, без повідомлення (виклику) учасників справи; зупинено дію рішення Господарського суду міста Києва від 16.03.2021 у справі № 910/19965/20; запропоновано учасникам справи подати відзив, заперечення на апеляційну скаргу та інші заяви/клопотання протягом 10 днів з дня отримання даної ухвали.

Згідно долучених до матеріалів справи повідомлень про вручення поштових відправлень сторонами отримано рекомендовану кореспонденцію суду. Отже в силу приписів п. 3 ч. 6 ст. 242 ГПК України учасники справи належним чином повідомлені про перегляд рішення Господарського суду міста Києва від 16.03.2021 у справі № 910/19965/20 в апеляційному порядку.

В межах встановлених судом процесуальних строків від Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" надійшов письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить рішення Господарського суду міста Києва від 16.03.2021 у справі № 910/19965/20 залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Заперечуючи проти доводів апелянта, Державне підприємство "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" зазначає, що обмеження регулярних пасажирських перевезень та переведення обслуговування рейсів з пасажирського терміналу «D» до терміналу «F» не позбавляло відповідача доступу до орендованого приміщення та його використання. Отже, п. 14 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України не поширюється на відповідача, оскільки господарська діяльність даного товариства впродовж дії карантину здійснювалась з використанням орендованого майна в повному обсязі. Також позивач зазначає, що відповідач не належить до орендарів визначених у Додатку 2 до Постанови КМУ від 15.07.2020 № 611 «Деякі питання сплати орендної плати за державне майно під час дії карантину», а відтак не входить до переліку орендарів, для яких нарахування орендної плати за користування нерухомим державним майном здійснюється у розмірі 50 %.

Також, в межах встановлених судом процесуальних строків від Регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях надійшли письмові пояснення, які останній просить врахувати при розгляді справи.

Від Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтеравіа" до суду надійшла відповідь на відзив Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" в якій відповідач не погоджується з позицією, викладеною позивачем в відзиві на апеляційну скаргу.

За змістом ч. 3 ст. 270 ГПК України розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього Кодексу.

Частиною 10 статті 270 ГПК України унормовано, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

З урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може розглянути такі апеляційні скарги у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 12 ГПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Оскільки клопотань про розгляд апеляційної скарги з повідомленням (викликом) учасників справи сторонами не заявлялось, а необхідності призначення справи до розгляду у відкритому засіданні судом не встановлено, ця постанова Північного апеляційного господарського суду прийнята за результатами дослідження наявних в матеріалах справи документів в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ст. 269, ч. 1 ст. 270 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених при перегляді справ в порядку апеляційного провадження.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази в їх сукупності, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, Північний апеляційний господарський суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення апеляційної скарги відповідача в межах викладених скаржником доводів та вимог, виходячи з наступного.

01.04.2016 між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Київській області, яке відповідно до наказу Фонду державного майна України від 05.08.2019 № 786 було реорганізоване у Регіональне відділення Фонду Державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях (орендодавець), та Товариством з обмеженою відповідальністю "ІНТЕРАВІА" (орендар) укладено Договір оренди № 1809 індивідуально визначеного (нерухомого) майна, що належить до державної власності.

Також до Договору були укладені Додаткові Договори, що є його невід`ємною і складовою частиною:

- Додатковий договір № 1 від 31.03.2017;

- Додатковий договір № 2 від 02.04.2018;

- Додатковий договір № 3 від 03.04.2019 (з додатком);

- Додатковий договір № 4 від 09.12.2019.

Відповідно до пункту 1.1 Договору в редакції Додаткового договору № 3 від 03.04.2019 орендодавець передає, а орендар приймає у строкове платне користування державне нерухоме майно - нежитлове приміщення № 206, реєстровий номер за ЄРОДВ 20572069.1435.НЛТНПД1884, загальною площею 27,3 кв. м, що розміщене на 2-му поверсі пасажирського терміналу "D" (далі - майно), що знаходиться за адресою: Київська область, м. Бориспіль, Міжнародний аеропорт "Бориспіль", та перебуває на балансі ДП "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" (балансоутримувач), вартість якого визначена згідно з висновком про вартість майна станом на 31 грудня 2018 року і становить за незалежною оцінкою - 2514840,00 грн, без врахування ПДВ.

Згідно п. 1.2 Договору майно передається в оренду з метою розміщення роздягальні.

Орендар вступає у строкове платне користування майном у термін, указаний у Договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього Договору та акта передачі - приймання майна (п. 2.1 Договору).

Місцевим господарським судом встановлено, що на виконання умов Договору № 1809 від 01.04.2016 орендодавець передав, а орендар прийняв у строкове платне користування майно - нежитлове приміщення № 206, реєстровий номер за ЄРОДВ 20572069.1435.НЛТНПД1884, загальною площею 27,3 кв. м, що розміщене на 2-му поверсі пасажирського терміналу "D", що знаходиться за адресою: Київська область, м. Бориспіль, Міжнародний аеропорт "Бориспіль", та перебуває на балансі ДП "Міжнародний аеропорт "Бориспіль". Наведене підтверджується наявним в матеріалах справи Актом приймання-передачі орендованого майна від 01.04.2016, який підписаний уповноваженими представниками сторін і скріплений їх печатками.

Відповідно до п. 3.2 Договору в редакції Додаткового договору № 3 від 03.04.2019 орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 № 786 (зі змінами) (далі - Методика) і становить без ПДВ за перший (базовий) місяць оренди грудень 2018 року - 31435,50 грн без ПДВ.

Пунктом 3.3 Договору сторони погодили, що орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць. Оперативна інформація про індекси інфляції, розраховані Державною службою статистики України, розміщуються на веб-сайті Фонду державного майна України.

Згідно пунктом 3.6 Договору орендна плата перераховується до державного бюджету та балансоутримувачу у співвідношенні 70% до 30% щомісяця, не пізніше 15 числа місяця відповідно до пропорцій розподілу, установлених Кабінетом Міністрів України і чинних на кінець періоду, за який здійснюється платіж.

Згідно п. 5.2 Договору орендар зобов`язаний до 15 числа місяця, наступного за звітним, самостійно одержувати в бухгалтерії балансоутримувача Акт приймання-здачі виконаних послуг та рахунок. Підписаний Акт приймання-здачі виконаних послуг орендар зобов`язаний повернути в бухгалтерію балансоутримувача протягом 5-ти днів з дати його отримання або надати в цей строк вмотивовану відмову від його підписання. Якщо протягом 5-ти днів Акт приймання-здачі виконаних послуг не буде повернуто балансоутримувачу та не надана в цей строк вмотивована відмова від його підписання, він вважається підписаним Сторонами.

Умовами п. 5.7 Договору передбачено обов`язок орендаря своєчасно і у повному обсязі сплачувати орендну плату до державного бюджету та балансоутримувачу, компенсувати експлуатаційні витрати та витрати на утримання майна, в тому числі податку на землю, незалежно від наслідків своєї господарської діяльності.

Умовами п. 2 Додаткового договору № 3 від 03.04.2019 сторони домовились, продовжити термін дії Договору на 1 рік до 31.03.2020 включно.

Згідно п. 10.4 Договору в редакції Додаткового договору № 4 від 09.12.2019 у разі відсутності заяви однієї зі сторін про припинення цього Договору або зміну його умов після закінчення строку його дії протягом одного місяця цей Договір вважається продовженим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені цим Договором. Зазначені дії оформляються договором про внесення змін до цього Договору, який є невід`ємною частиною цього Договору.

Матеріалами справи підтверджується та сторонами не заперечується, що позивач виставив відповідачу рахунки на оплату орендної плати: № 76/252 від 29.02.2020 за лютий 2020 на суму 39212,28 грн, з яких до сплати позивачу - 16338,45 грн; № 76/491 від 31.03.2020 за березень 2020 на суму 39525,98 грн, з яких до сплати позивачу - 16469,16 грн; № 76/732 від 30.04.2020 за квітень 2020 на суму 39842,18 грн, з яких до сплати позивачу - 16600,91 грн; № 76/913 від 31.05.2020 за травень 2020 на суму 39961,72 грн, з яких до сплати позивачу - 16650,72 грн; № 76/1119 від 30.06.2020 за червень 2020 на суму 40041,64 грн, з яких до сплати позивачу - 16684,02 грн; № 76/1277 від 31.07.2020 за липень 2020 на суму 39801,38 грн, з яких до сплати позивачу - 16583,91 грн. Загальна сума виставлених відповідачу за період з лютого 2020 по липень 2020 рахунків становить 238385,18 грн, з яких позивачу підлягають оплаті 99327,17 грн.

До матеріалів справи долучено акти приймання-здачі виконаних послуг згідно договору № 1809 від 01.04.2016: від 29.02.2020 на суму 39212,28 грн за оренду об`єкта у лютому 2020; від 31.03.2020 на суму 39525,98 грн за оренду об`єкта у березні 2020; від 30.04.2020 на суму 39842,18 грн за оренду об`єкта у квітні 2020; від 31.05.2020 на суму 39961,72 грн за оренду об`єкта у травні 2020; від 30.06.2020 на суму 40041,64 грн за оренду об`єкта у червні 2020; від 31.07.2020 на суму 39801,38 грн за оренду об`єкта у липні 2020. Загальна вартість послуг згідно долучених актів становить 238385,18 грн, з яких позивачу підлягають оплаті 99327,17 грн. Акти підписані з боку орендодавця та скріплені його печаткою. З боку орендаря акти не підписані.

Судом по матеріалам справи встановлено, що акти приймання-здачі виконаних послуг за лютий - липень 2020 по Договору № 1809 від 01.04.2016, отримані відповідачем від ДП "МА "Бориспіль" разом з рахунками-фактурами за лютий - липень 2020 року та не були підписані відповідачем.

Позивач зазначив, що в порушення взятих на себе зобов`язань за Договором № 1809 від 01.04.2016 відповідач не сплатив на користь позивача в повному обсязі орендну плату за період з лютого по липень 2020 року, що призвело до виникнення заборгованості в сумі 82988,72 грн, враховуючи часткову оплату у розмірі 16338,45 грн.

На підставі приписів статей 222, 224 ГК України позивачем було пред`явлено відповідачу претензії № 35-28/5-61 від 10.06.2020 на суму 49408,52 грн заборгованості за Договором за період лютий-квітень 2020 року та № 35-28/5-154 від 14.09.2020 на суму 99327,17 грн заборгованості за Договором за період лютий-липень 2020 року. Докази отримання претензій долучені до матеріалів справи.

07.08.2020 відповідач надав відповідь (лист № 01-10.1-329 від 07.08.2020) на претензію № 35-28/5-61 від 10.06.2020, згідно з якою відповідач не визнав вимоги ДП "МА "Бориспіль" щодо сплати суми заборгованості за період лютий-квітень 2020 року.

Згідно з ч. 1 ст. 173 ГК України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Відповідно до ст. 759 Цивільного кодексу України, яка кореспондується зі ст. 283 Господарського кодексу України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

У відповідності до ст. 760 Цивільного кодексу України, предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ). Законом можуть бути встановлені види майна, що не можуть бути предметом договору найму. Предметом договору найму можуть бути майнові права.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та не заперечується сторонами, на виконання умов Договору № 1809 від 01.04.2016 орендодавець передав, а орендар прийняв у строкове платне користування майно - нежитлове приміщення № 206, реєстровий номер за ЄРОДВ 20572069.1435.НЛТНПД1884, загальною площею 27,3 кв. м, що розміщене на 2-му поверсі пасажирського терміналу "D", що знаходиться за адресою: Київська область, м. Бориспіль, Міжнародний аеропорт "Бориспіль", та перебуває на балансі ДП "Міжнародний аеропорт "Бориспіль". Наведене підтверджується наявним в матеріалах справи Актом приймання-передачі орендованого майна від 01.04.2016, який підписаний уповноваженими представниками сторін і скріплений їх печатками.

У відповідності до ч. 1 ст. 762 Цивільного кодексу України, за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Згідно ст. 283 Господарського кодексу України, за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. У користування за договором оренди передається індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення (або цілісний майновий комплекс), що не втрачає у процесі використання своєї споживчої якості (неспоживна річ).

Відповідно до ст. 286 ГК України орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності.

Частиною 1 ст. 762 ЦК України передбачено, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як вже зазначалось у даній постанові, що відповідно до п. 3.2 Договору в редакції Додаткового договору № 3 від 03.04.2019 орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 № 786 (зі змінами) (далі - Методика) і становить без ПДВ за перший (базовий) місяць оренди грудень 2018 року - 31435,50 грн без ПДВ.

Пунктом 3.3 Договору сторони погодили, що орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць. Оперативна інформація про індекси інфляції, розраховані Державною службою статистики України, розміщуються на веб-сайті Фонду державного майна України.

Згідно пунктом 3.6 Договору орендна плата перераховується до державного бюджету та балансоутримувачу у співвідношенні 70% до 30% щомісяця, не пізніше 15 числа місяця відповідно до пропорцій розподілу, установлених Кабінетом Міністрів України і чинних на кінець періоду, за який здійснюється платіж.

Як вже зазначалось, для сплати орендної плати за період з лютого 2020 по липень 2020 відповідачу боло виставлено рахунки на загальну суму 238385,18 грн, з яких на користь позивача (балансоутримувача) підлягало сплаті 99327,17 грн: № 76/491 від 31.03.2020 за березень 2020 на суму 39525,98 грн, з яких до сплати позивачу - 16469,16 грн; № 76/732 від 30.04.2020 за квітень 2020 на суму 39842,18 грн, з яких до сплати позивачу - 16600,91 грн; № 76/913 від 31.05.2020 за травень 2020 на суму 39961,72 грн, з яких до сплати позивачу - 16650,72 грн; № 76/1119 від 30.06.2020 за червень 2020 на суму 40041,64 грн, з яких до сплати позивачу - 16684,02 грн; № 76/1277 від 31.07.2020 за липень 2020 на суму 39801,38 грн, з яких до сплати позивачу - 16583,91 грн.

З матеріалів справи встановлено, що для сплати орендної плати за період з лютого по липень 2020 року позивачем виставлено відповідачу рахунки-фактури:

- рахунок-фактура № 76/252 від 29.02.2020 на суму 39 212, 28 грн, з яких на користь позивача підлягало сплаті 16 388, 45 грн, згідно Акту приймання-здачі виконаних послуг від 29.02.2020;

- рахунок-фактура № 76/491 від 31.03.2020 на суму 39 525, 98 грн, з яких на користь позивача підлягало сплаті 16 469, 16 грн, згідно Акту приймання-здачі виконаних послуг від 31.03.2020;

- рахунок-фактура № 76/732 від 30.04.2020 на суму 39 842, 18 грн, з яких на користь позивача підлягало сплаті 16 600, 91 грн, згідно Акту приймання-здачі виконаних послуг від 30.04.2020;

- рахунок-фактура № 76/913 від 31.05.2020 на суму 39 961, 72 грн, з яких на користь позивача підлягало сплаті 16 650, 72 грн, згідно Акту приймання-здачі виконаних послуг від 31.05.2020;

- рахунок-фактура № 76/1119 від 30.06.2020 на суму 40 041, 64 грн, з яких на користь позивача підлягало сплаті 16 684, 02 грн, згідно Акту приймання-здачі виконаних послуг від 30.06.2020;

- рахунок-фактура № 76/1277 від 31.07.2020 на суму 39 801, 38 грн, з яких на користь позивача підлягало сплаті 16 583, 91 грн, згідно Акту приймання-здачі виконаних послуг від 31.07.2020.

Згідно наявних в матеріалах справи копій Реєстрів виданих/отриманих оригіналів документів, зазначені рахунки-фактури та акти приймання-здачі виконаних послуг за період з лютого по липень 2020 року були отримані Товариством з обмеженою відповідальністю "ІНТЕРАВІА".

Як вказувалось раніше, відповідно до п. 5.2 Договору орендар зобов`язаний до 15 числа місяця, наступного за звітним, самостійно одержувати в бухгалтерії балансоутримувача Акт приймання-здачі виконаних послуг та рахунок. Підписаний Акт приймання-здачі виконаних послуг орендар зобов`язаний повернути в бухгалтерію балансоутримувача протягом 5-ти днів з дати його отримання або надати в цей строк вмотивовану відмову від його підписання. Якщо протягом 5-ти днів Акт приймання-здачі виконаних послуг не буде повернуто балансоутримувачу та не надана в цей строк вмотивована відмова від його підписання, він вважається підписаним Сторонами.

Таким чином, згідно з умовами п. 5.2 Договору акти приймання-здачі виконаних послуг за період з лютого по липень 2020 року вважаються підписаним сторонами.

Враховуючи умови п. 3.6 Договору, відповідач (орендар) відповідно до пропорцій розподілу, установлених Кабінетом Міністрів України, мав сплати на користь позивача (балансоутримувача) за оренду майна:

- 16 388, 45 грн грн за рахунком-фактурою № 76/252 від 29.02.2020 згідно Акту приймання- здачі виконаних послуг від 29.02.2020 у строк до 15.03.2020;

- 16 469, 16 грн за рахунком-фактурою № 76/491 від 31.03.2020 згідно Акту приймання-здачі виконаних послуг від 31.03.2020 у строк до 15.04.2020;

- 16 600, 91 грн за рахунком-фактурою № 76/732 від 30.04.2020 згідно Акту приймання-здачі виконаних послуг від 30.04.2020. у строк до 15.05.2020;

- 16650, 72 грн за рахунком-фактурою № 76/913 від 31.05.2020 згідно Акту приймання-здачі виконаних послуг від 31.05.2020 у строк до 15.06.2020;

- 16 684, 02 грн за рахунком-фактурою № 76/1119 від 30.06.2020 згідно Акту приймання-здачі виконаних послуг від 30.06.2020 у строк до 15.07.2020;

- 16 583, 91 грн за рахунком-фактурою № 76/1277 від 31.07.2020 згідно Акту приймання-здачі виконаних послуг від 31.07.2020 у строк до 15.08.2020.

Спір у справі виник у зв`язку із наявністю чи відсутністю правових підстав для стягнення заборгованості на підставі Договору оренди.

Судом встановлено, що акти приймання-здачі виконаних послуг за лютий - липень 2020 по Договору № 1809 від 01.04.2016, отримані відповідачем від ДП "МА "Бориспіль" разом з рахунками-фактурами за лютий - липень 2020 року, не були підписані відповідачем.

Отримавши відповідні рахунки та акти приймання-здачі виконаних послуг, відповідач звернувся до РВ ФДМУ, до ДП "МА "Бориспіль" з листами № 01.10.1-194 від 17.04.2020, № 01.10.1-228 від 19.05.2020, № 01.10.1-256 від 15.06.2020, № 01-08-305 від 22.07.2020, № 01.10.1-363 від 19.08.2020, відповідно до яких заперечив проти прийняття до обліку та сплати рахунків-фактур та актів приймання-здачі виконаних послуг за березень - липень 2020 року, просив скорегувати рахунки за березень - липень 2020 року з огляду на постанову Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 (якою з 12.03.2020 на всій території України встановлено карантин), розпорядження Кабінету Міністрів України від 14.03.2020 № 287-р (яким тимчасово закрито з 00 год 00 хв. 17.03.2020 пункти пропуску (пункти контролю) через державний кордон для міжнародного пасажирського повітряного сполучення), постанову Кабінету Міністрів України від 23.03.2020 № 228 (якою заборонено прийняття та відправлення повітряних суден, що виконують пасажирські перевезення осіб, які здійснюють подорож з туристичною метою), постанову Кабінету Міністрів України від 15.07.2020 № 611.

У відповідь на листи відповідача, ДП "МА "Бориспіль" зазначив, що заяви щодо зменшення орендної плати можуть бути задоволені за умови затвердження КМУ проекту постанови "Про питання сплати орендної плати за державне майно під час карантину" (лист № 19-22/1-301 від 23.06.2020), що перерахунок орендної плати буде можливим після отримання відповідного роз`яснення від РВ ФДМУ (лист, додатковий договір), за яким такий перерахунок буде можливим (лист № 25-22-282 від 11.09.2020), про необхідність додаткового договору як підстави для коригування рахунків (листи № 19-22/1-454 від 03.11.2020, № 19/22/1-485 від 25.11.2020).

РВ ФДМУ листом № 50-02.02-4120 від 02.10.2020 зазначив відповідачу, що орендоване приміщення не підпадає під критерії, визначені Постановою Кабінету Міністрів України від 15.07.2020 № 611.

З аналізу доводів позивача та відповідача, змісту наявного листування сторін, суд зауважує, що фактично між орендарем та балансоутримувачем не було досягнуто згоди щодо задоволення звернень орендаря щодо зміни розміру орендної плати у спірний період; балансутримувачем (позивачем) пред`явлена до стягнення з відповідача заборгованість у розмірі несплаченої орендної плати за виставленими рахунками у повному обсязі, проти відповідного нарахування відповідач заперечує.

Як в ході розгляду справи у суді першої інстанції, так і у доводах апеляційної скарги відповідач посилається на необхідність застосування до спірних правовідносин ч.6 ст. 762 ЦК України.

Умовами частини 1 ст. 762 ЦК України передбачено, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Згідно з ч. 6 ст. 762 ЦК України наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає.

Норма права, закріплена в ч. 6 ст. 762 ЦК України, визначає в якості підстави звільнення від зобов`язання сплатити орендну плату об`єктивну безпосередню неможливість використовувати передане у найм майно (бути допущеним до приміщення, знаходитись у ньому, зберігати у приміщенні речі тощо) через обставини, за які орендар не відповідає. Обставини, зазначені у даній статті можуть бути спричинені, зокрема, й безпосередньо вольовою дією як орендодавця, так і орендаря.

Для застосування ч. 6 ст. 762 ЦК України та звільнення наймача від плати за користування орендованим майном, визначальною умовою звільнення від сплати орендної плати є наявність обставин, за які орендар не відповідає. Обставини, які свідчать про те, що майно не використовувалося або не могло бути використане наймачем і він не відповідає за це, мають бути доведені.

Аналогічна правова позиція щодо застосування приписів ст. 762 ЦК України неодноразово викладена Верховним Судом, зокрема, у постановах у справах № 914/2264/17, № 914/1248/18, № 914/70/18.

При настанні таких обставин вже після укладення договору оренди доказами на підтвердження неможливості використання майна можуть бути, зокрема, сертифікат торгово-промислової палати щодо форс-мажорних обставин, документально оформлені результати розгляду заяв та скарг до правоохоронних органів, акт державного виконавця про арешт майна та його передачу третій особі на відповідальне зберігання, судове рішення у справі за позовом про усунення перешкод у користуванні майном, висновок судової експертизи про аварійний стан об`єкта оренди, рішення компетентного державного органу про початок його реконструкції, реставрації чи капітального ремонту тощо.

Подібні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 905/1601/17.

За нормою частини першої статті 19 Закону орендар зобов`язаний вносити орендну плату незалежно від наслідків його господарської діяльності саме за користування об`єктом оренди. Ця норма не конкурує з положеннями частини шостої статті 762 ЦК України, яка звільняє орендаря від плати за весь час, протягом якого орендоване майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає, оскільки ці обставини є окремими та незалежними від наслідків його господарської діяльності.

У випадку, коли орендар позбавлений можливості використовувати передане в оренду майно через обставини, за які він не відповідає (частина шоста статті 762 ЦК України), він звільняється від обов`язку вносити орендну плату, який покладено на нього частиною третьою статті 18 та частиною першою статті 19 Закону на весь час, протягом якого орендоване майно не могло бути використане через такі обставини. Тобто орендодавець не має права вимагати від орендаря сплачувати орендну плату за договором оренди державного майна за весь час, протягом якого орендоване майно не могло бути використане орендарем, через обставини, за які він не відповідає. (Подібні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 30.06.2020 у справі № 915/1046/19).

У підтвердження обставин щодо неможливості користування орендованим майном відповідач посилається на рішення ДП "МА "Бориспіль" перевести обслуговування рейсів з пасажирського терміналу "D" до терміналу "F", у зв`язку з чим відповідно до наказу генерального директора ТОВ "ІНТЕРАВІА" № 27 від 17.03.2020 було тимчасово зупинено діяльність ТОВ "ІНТЕРАВІА" з обслуговування пасажирів та повітряних суден в пасажирському терміналі "D", а наказом генерального директора ТОВ "ІНТЕРАВІА" №29 від 31.03.2020 у ТОВ "ІНТЕРАВІА" встановлено простій з 04.04.2020 по 24.04.2020.

Дослідивши зазначені докази, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про відсутність належних та допустимих доказів на підтвердження заборони на здійснення відповідачем господарської діяльності та, відповідно, використання орендованого приміщення для такої діяльності.

В контексті зазначеного, суд правомірно відхилив посилання відповідача, зазначивши, що обмеження регулярних пасажирських перевезень та переведення обслуговування рейсів з пасажирського терміналу "D" до терміналу "F" не позбавляє відповідача права доступу до орендованого приміщення та його використання.

Разом з тим, надана роздруківка з сайту позивача про закриття терміну "D" Міжнародного аеропорту "Бориспіль" не слугує належним доказом обмеження відповідача у реалізації використання працівниками відповідача орендованого приміщення.

Суд першої інстанції правомірно вказав, що саме лише посилання відповідача на те, що у зв`язку з запровадженням карантинних заходів з 12.03.2020 та встановлення КМУ України відповідних обмежень у сфері авіаперевезень та закриття кордонів, ТОВ "ІНТЕРАВІА", як підприємство, що здійснює наземне обслуговування повітряних суден, пасажирів, багажу, тимчасово призупинило виробничу діяльність, оголосило простій, не є безумовною підставою настання форс-мажорних обставин у спірних правовідносинах щодо оренди державного нерухомого майна, оскільки має бути оцінено неможливість використання орендованого майна відповідача у сукупності з усіма обставинами.

У розгляді цього питання судом враховано, що пунктом 14 "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України встановлено, що з моменту встановлення карантину, введеного Постановою Кабінету Міністрів України "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" від 11 березня 2020 року № 211 (із наступними змінами і доповненнями), і до його відміни (скасування) в установленому законом порядку, плата за користування нерухомим майном (його частиною) підлягає зменшенню за вимогою наймача, який здійснює підприємницьку діяльність з використанням цього майна, впродовж усього часу, коли майно не могло використовуватися в підприємницькій діяльності наймача в повному обсязі через запроваджені обмеження та (або) заборони. У випадку, визначеному абзацом першим цього пункту, розмір плати за користування майном не може перевищувати сукупний (пропорційно до орендованої площі) обсяг витрат, які наймодавець здійснив або повинен буде здійснити за відповідний період для внесення плати за землю, сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, і сплати вартості комунальних послуг. Зазначені витрати покладаються на наймача як плата за користуванням майном за відповідний період пропорційно площі нерухомого майна, яку він наймає відповідно до договору, якщо договором не передбачений обов`язок наймача самостійно сплатити ці витрати повністю або частково. Ця норма не поширюється на суб`єктів господарювання, які впродовж дії карантину фактично здійснювали діяльність з використанням цього майна в своїй господарській діяльності в повному обсязі, а також на договори найму майна, яке належить територіальній громаді.

Відповідно до Договору № 1809 від 01.04.2016 орендодавцем державного майна є Регіональне відділення Фонду Державного майна України по Київській області (реорганізоване у Регіональне відділення Фонду Державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях), а отже забезпечити нарахування орендної плати на період карантину може тільки орендодавець.

Фонд державного майна України листом № 10-16-8306 від 30.04.2020 "Щодо деяких питань реалізації Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про Держаний бюджет України на 2020 рік" надав роз`яснення щодо порядку застосування звільнення орендарів державного майна від сплати орендної плати, зі змісту яких вбачається, що для отримання звільнення від орендної плати необхідно:

1. Перевірити чи поширюються заборони зі здійснення певного виду підприємницької та іншої діяльності, що запроваджені постановою Кабінету Міністрів України "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" від 11 березня 2020 року № 211 (із змінами і доповненнями) на вид діяльності (цільове призначення), за яким використовується державне майно за договором оренди.

2. Якщо так, то орендар звертається із заявою до орендодавця з проханням звільнити такого орендаря від орендної плати за договором відповідно до статті 762 Цивільного кодексу України.

3. Після отримання звернення орендаря орендодавець спільно з балансоутримувачем майна, що є об`єктом договору оренди, здійснює обстеження орендованого приміщення з метою отримання доказів призупинення орендарем діяльності на об`єкті оренди, про що складається акт.

4. На підставі заяви орендаря і складеного представниками орендодавця і балансоутримувача акту обстеження орендодавець приймає рішення про звільнення орендаря від сплати орендної плати на період карантину.

З зазначеного вище вбачається, що задля реалізації свого права на звільнення від орендної плати, відповідачу необхідно було звернутися з відповідною заявою до орендодавця - Регіонального відділення Фонду Державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях і це право, як вбачається з наданих відповідачем листів, було реалізоване.

Водночас, будь-яких доказів встановлення у визначеному порядку обстеження орендованого приміщення з метою фіксування доказів призупинення орендарем діяльності на об`єкті оренди та складання відповідного акту суду не надано.

Отже, зважаючи на викладене вище, оцінивши доводи сторін та надані сторонами докази, суд першої інстанції прийшов до висновку, що відповідачем не доведено наявності підстав у розумінні ч. 6 ст. 762 Цивільного кодексу України для звільнення від сплати орендної плати у період з 17.03.2020 по 14.06.2020 включно, що становить частину спірного періоду у даній справі. З даним висновком погоджується і суд апеляційної інстанції.

Щодо посилань відповідача на Постанову Кабінетів Міністрів України від 15.07.2020 № 611 "Деякі питання сплати орендної плати за державне майно під час дії карантину", слід зазначити наступне.

Пунктом 3.5 Договору № 1810 від 01.04.2016 передбачено, що розмір орендної плати переглядається на вимогу однієї зі сторін у разі зміни Методики її розрахунку, істотної зміни стану об`єкта оренди з незалежних від сторін причин та в інших випадках, передбачених чинним законодавством.

Постановою Кабінетів Міністрів України від 15.07.2020 № 611 "Деякі питання сплати орендної плати за державне майно під час дії карантину" (далі - Постанова № 611) врегульовані питання щодо звільнення орендарів від орендної плати.

Так пунктом 1 Постанови № 611 визначено, що на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2:

1) звільняються від орендної плати орендарі за переліком згідно з додатком 1;

2) нарахування орендної плати за користування нерухомим державним майном, розрахованої відповідно до Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 4 жовтня 1995 року № 786 (ЗП України, 1996 р., № 2, ст. 57; Офіційний вісник України, 2011р., № 71, ст. 2677), здійснюється у розмірі:

- 50 відсотків суми нарахованої орендної плати для орендарів за переліком згідно з додатком 2;

- 25 відсотків суми нарахованої орендної плати для орендарів за переліком згідно з додатком 3.

Згідно пункту 2 Постанови № 611 постановлено орендодавцям державного майна забезпечити нарахування орендної плати орендарям згідно з пунктом 1 цієї постанови, починаючи з дати встановлення карантину.

Враховуючи зазначене, від орендної плати звільняються лише ті орендарі, що зазначені у Додатку 1 до Постанови № 611. В той же час, як встановлено судом, відповідач до визначеного переліку орендарів згідно Додатку 1 до Постанови № 611 не входить.

У Додатку 2 до Постанови № 611 наведено перелік орендарів, для яких нарахування орендної плати за користування нерухомим державним майном здійснюється у розмірі 50 відсотків. До таких орендарів віднесено орендарів, які використовують нерухоме державне майно для розміщення офісних приміщень (зокрема в аеропортах) (абз. 14 п. 1 Додатку 2 до Постанови № 611).

Відповідно до п. 1.1 та п. 1.2 Договору № 1809 від 01.04.2016, відповідач орендував нежитлове приміщення № 206, загальною площею 27.3 кв. м, що розташоване на 2-му поверсі пасажирського терміналу «D», що знаходиться за адресою: Київська область, м. Бориспіль, Міжнародний аеропорт "Бориспіль", та перебуває на балансі ДП "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" саме з метою розміщення роздягальні.

Відтак, відповідач, як орендар, який використовує нерухоме державне майно для розміщення кімнат відпочинку персоналу, не входить до переліку орендарів, для яких нарахування орендної плати за користування нерухомим державним майном здійснюється у розмірі 50 відсотків (Додаток 2 до Постанови № 611), оскільки визначена у п.1.2 Договору № 1809 від 01.04.2016 мета використання орендованого майна не підпадає під критерії, визначені Додатком 2 до Постанови №611 і таке не спростовано відповідачем належними та допустимими доказами у розумінні ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України.

Таким чином, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції, що відповідачем належними та допустимими доказами не доведено наявності підстав для зменшення орендної плати на 50% від суми нарахованої орендної плати за спірний період на підставі Постанови № 611.

Щодо вимог в частині стягнення штрафу та пені, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно зі статтями 230, 231 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми, яку відповідач зобов`язаний сплатити за невиконання чи неналежне виконання господарського зобов`язання. Якщо розмір штрафних санкцій не визначено, санкції застосовуються у розмірі, передбаченому договором.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Згідно п. 3.7 Договору орендна плата, перерахована невчасно або не в повному обсязі, підлягає індексації і стягується до бюджету та балансоутримувачу у визначеному пунктом 3.6 співвідношенні відповідно до чинного законодавства України з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожний день прострочення, включаючи день оплати.

Пунктом 3.8 Договору сторони погодили, що, у разі, якщо на дату сплати орендної плати заборгованість за нею становить загалом не менше ніж три місяці, орендар також сплачує штраф у розмірі 21% від суми заборгованості.

При цьому, колегією суддів відхиляються доводи відповідача щодо безпідставності нарахування балансоутримувачем пені та 21% штрафу, оскільки такі нарахування передбачені п.п. 3.6., 3.8. договору, та враховуючи загальні умови розподілу між орендодавцем та балансоутримавачем орендної плати, такі штрафні санкції також підлягають розподілу пропорційно між орендодавцем та балансоутримавачем.

Таким чином, у балансоутримувача наявне право на нарахування та стягнення на його користь штрафних санкцій за невиконання відповідного зобов`язання відповідачем відповідно по договору оренди з урахуванням своєї пропорції.

Північний апеляційний господарський суд, здійснивши перевірку проведеного судом першої інстанції розрахунку пені та штрафу, приходить до висновку, що він є арифметично вірним та таким, що відповідає матеріалам справи. Відтак висновок Господарського суду міста Києва про стягнення з відповідача 5 441, 69 грн пені, 20 858, 75 грн штрафу є правомірним.

Стосовно позовних вимог в частині стягнення 3 % річних та інфляційних витрат колегія суддів вважає за можливе зазначити наступне.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, відсутність у боржника грошей у готівковій формі або грошових коштів на його рахунку в банку, і як наслідок, неможливість виконання ним грошового зобов`язання, якщо навіть у цьому немає його провини, не звільняють боржника від відповідальності за прострочення грошового зобов`язання.

Передбачене законом право кредитора вимагати стягнення боргу враховуючи індекс інфляції та відсотків річних є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.

Інфляційні нарахування на суму боргу здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Апеляційний суд перевіривши розрахунок позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних та інфляційних втрат приходить до висновку, що він є арифметично вірним та таким, що відповідає матеріалам справи.

Твердження відповідача про те, що у даному випадку відсутні підстави нарахування пені, штрафу, 3 % річних та інфляційних витрат, оскільки мало місце прострочення кредитора у зв`язку з неправомірним не зменшенням розміру орендної плати, колегія суддів відхиляє з огляду на наступне.

Згідно ст. 616 ЦК України, якщо порушення зобов`язання сталося з вини кредитора, суд відповідно зменшує розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника. Суд має право зменшити розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника, якщо кредитор умисно або з необережності сприяв збільшенню розміру збитків, завданих порушенням зобов`язання, або не вжив заходів щодо їх зменшення.

Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 613 ЦК України кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов`язку. Боржник за грошовим зобов`язанням не сплачує проценти за час прострочення кредитора.

В той же час, зволікання відповідача зі сплатою орендних платежів до надання відповідних роз`яснень орендодавцем і балансоутримувачем та задоволення його вимог про звільнення від сплати та/або зменшення орендної плати відповідно до Постанови № 611 не звільняло відповідача від обов`язку здійснювати оплату орендної плати у відповідному розмірі за договором оренди.

А тому, оскільки відповідачем не доведено обставин, які б свідчили про наявність вини позивача, яка б могли бути підставою для зменшення розміру неустойки відповідно до ст. 616 ЦК України або взагалі звільнення боржника від сплати неустойки за весь час прострочення відповідно до ч. 4 ст. 613 ЦК України, доводи апелянта в цій частині колегія суддів відхиляє.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про те, що місцевим господарським судом неповно з`ясовані обставини справи та невірно застосовані норми процесуального та матеріального права не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи в апеляційному порядку.

Саме лише прагнення скаржника ще раз розглянути та оцінити ті самі обставини справи і докази в ній не є достатньою підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.

Поряд з цим, суд апеляційної інстанції зазначає, що хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України", no. 4241/03 від 28.10.2010).

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994 року Європейського суду з прав людини у справі «Руїс Торіха проти Іспанії»).

Проаналізувавши текст оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку про вмотивованість судового рішення, враховуючи, що доводи та аргументи сторін були почуті, судом зазначено з достатньою ясністю підстави, на яких ґрунтується його рішення, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини (рішення у справах "Хаджинастасиу проти Греції", "Кузнєцов та інші проти Російської Федерації").

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду вважає, що місцевим господарським судом належним чином досліджено обставини справи та надано цим обставинам відповідну правову оцінку, рішення Господарського суду міста Києва від 16.03.2021 у справі № 910/19965/20 відповідає фактичним обставинам справи, не суперечить чинному законодавству України, а тому передбачених законом підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення в розумінні приписів ст. 277 ГПК України не вбачається.

Скаржником не наведено переконливих аргументів у відповідності з нормами чинного законодавства, щодо спростування висновків суду першої інстанції.

Судові витрати, в порядку ст. 129 ГПК України, покладаються на апелянта (відповідача у даній справі).

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтеравіа" на рішення Господарського суду міста Києва від 16.03.2021 у справі № 910/19965/20 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 16.03.2021 у справі № 910/19965/20 залишити без змін.

3. Поновити дію рішення Господарського суду міста Києва від 16.03.2021 у справі № 910/19965/20.

4. Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю "Інтеравіа".

5. Справу № 910/19965/20 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, що визначені в ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Головуючий суддя С.О. Алданова

Судді А.І. Мартюк

Л.П. Зубець

Повний текст постанови складено 12.07.2021