ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" червня 2021 р. м. Київ Справа № 911/478/21

Господарський суд Київської області у складі судді Сокуренко Л.В.

за участю секретаря судового засідання Абраменко М.К., дослідивши матеріали справи

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю БІОСТІМУЛ
до Товариства з обмеженою відповідальністю Бориспільський комбікормовий завод
простягнення 1 481 968,80 грн.

Представники сторін:

від позивача: Тарасенко О.М.;

від відповідача: не з`явився;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «БІОСТІМУЛ» звернулося до Господарського суду Київської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Бориспільський комбікормовий завод» про стягнення 1 481 968,80 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем не виконанні свої зобов`язання щодо виконання умов договору поставки фосфату монокальція № 45/2020/БКЗ від 04.06.2020 в частині оплати за поставлений товар. У зв`язку із чим позивачем було подану зазначену позовну заяву про стягнення з відповідача 1 481 968,80 грн. основного боргу.

Ухвалою суду від 18.02.2021 було відкрито провадження у справі № 911/478/21 та призначено підготовче засідання на 17.03.2021, запропоновано відповідачу у строк протягом п`ятнадцяти днів з моменту отримання ухвали про відкриття провадження у справі подати до суду відзив на позов у порядку, передбаченому статтею 178 Господарського процесуального кодексу України, з викладенням мотивів повного або часткового відхилення вимог позивача з посиланням на діюче законодавство; письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову; докази направлення відзиву позивачу.

17.03.2021 в судове засідання з`явився представник позивача. Представник відповідача 17.03.2021 в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, вимоги ухвали про відкриття провадження у справі не виконав, про дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином.

В судовому засіданні 17.03.2021 судом оголошено ухвалу суду про відкладення підготовчого судового засідання на 08.04.2021, яка занесена до протоколу судового засідання.

З метою повідомлення відповідача про дату наступного засідання, судом складено та направлено на адресу останнього ухвалу-повідомлення від 18.03.2021.

08.04.2021 в судове засідання з`явився представник позивача. Представник відповідача 08.04.2021 в друге в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, вимоги ухвали про відкриття провадження у справі не виконав, про дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином.

В судовому засіданні 08.04.2021 судом оголошено ухвалу про витребування у позивача додаткових матеріалів по справі, а також, про відкладення підготовчого судового засідання на 19.05.2021.

14.05.2021 від позивача надійшло клопотання про долучення документів до матеріалів справи на вимогу ухвали суду від 08.04.2021.

В судове засідання 19.05.2021 з`явився представник позивача. Представник відповідача 19.05.2021 в третє в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, вимоги ухвали про відкриття провадження у справі не виконав, про дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином.

В судовому засіданні судом ухвалено продовжити строк проведення підготовчого провадження на 30 днів та відкласти підготовче судове засіданні на 02.06.2021, що занесено до протоколу судового засідання.

З метою повідомлення відповідача про дату наступного засідання, судом складено та направлено на адресу останнього ухвалу-повідомлення від 24.05.2021.

02.06.2021 від позивача надійшло до суду клопотання про долучення документів до матеріалів справи на вимогу ухвали від 19.05.2021.

В судове засідання 02.06.2021 з`явився представник позивача. Представник відповідача 02.06.2021 повторно в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, вимоги ухвали про відкриття провадження у справі не виконав, про дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином.

В судовому засіданні 02.06.2021 судом розглянуто та задоволено клопотання позивача про долучення документів до матеріалів справи та оголошено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначено розгляд справи по суті на 17.06.2021, про що занесено до протоколу судового засідання.

З метою повідомлення відповідача про дату наступного засідання, судом складено та направлено на адресу останнього ухвалу-повідомлення від 03.06.2021

17.06.2021 в судове засідання з`явився представник позивача. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату та час проведення судового засідання був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

В судовому засіданні 17.06.2021 представник позивача надав усні пояснення по суті спору, відповідно до яких просив суд позов задовольнити в повному обсязі, посилаючись на наступне.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на невиконання відповідачем своїх зобов`язань щодо виконання умов договору поставки фосфату монокальція № 45/2020/БКЗ від 04.06.2020 в частині оплати за поставлений товар. У зв`язку із чим позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про стягнення з останнього 1 481 968,80 грн. основного боргу.

В свою чергу, представник відповідача, в судові засідання жодного разу не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином, у строк, встановлений ухвалою суду про відкриття провадження у справі, не подав до суду відзив на позов, позовних вимог не оспорив, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами.

Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті (ч. 1 ст.202 Господарського процесуального кодексу України).

Зі змісту п. 1 ч.3 ст.202 Господарського процесуального кодексу України вбачається, що суд розглядає справу за відсутності учасника справи, якого було належним чином повідомлено про судове засідання, та яким не було повідомлено про причини неявки.

Згідно ч.1 ст.3 Господарського процесуального кодексу України судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України Про міжнародне приватне право, Закону України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

За приписами ст.9 Конституції України, статті 19 Закону України Про міжнародні договори України і статті 4 Господарського процесуального кодексу України господарські суди у процесі здійснення правосуддя мають за відповідними правилами керуватися нормами документів, ратифікованих законами України.

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950р., Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції Україна повністю визнає на своїй території дію приписів Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо визнання обов`язковою і без укладення спеціальної угоди юрисдикцію Суду в усіх питаннях, що стосуються її тлумачення і застосування.

Водночас ст.17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий розгляд його справи.

У рішенні 15-рп/2004 від 02.11.2004р. Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень ст.69 Кримінального кодексу України (справа про призначення судом більш м`якого покарання) визначено, що справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню. У сфері реалізації права справедливість проявляється, зокрема, у рівності всіх перед законом і засобах, що обираються для їх досягнення.

Значення принципів справедливості та добросовісності поширюється не тільки на сферу виконання зобов`язань, а і на сферу користування правами, тобто, такі засади здійснення судочинства виступають своєрідною межею між припустимим використанням права (як формою правомірного поводження) та зловживанням правами (як формою недозволеного використання прав).

Одночасно, застосовуючи відповідно до ч.1 ст.11 Господарського процесуального кодексу України, ст.17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини при розгляді справи ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі ЮніонЕліментаріяСандерс проти Іспанії (AlimentariaSanders S.A. v. Spain).

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі Смірнова проти України).

Приймаючи до уваги, що відповідач у строк, встановлений ухвалою суду про відкриття провадження у справі, не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, проте, за висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

У судовому засіданні 17.06.2021 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Частина 6 ст. 233 ГПК України встановлює, що у виняткових випадках залежно від складності справи складання повного рішення (постанови) суду може бути відкладено на строк не більш як десять днів, а якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження - п`ять днів з дня закінчення розгляду справи.

Враховуючи те, що суддя Сокуренко Л.В., починаючи з 05.07.2021 по 13.07.2021 включно знаходилась у відпустці, тому повний текст рішення суду складено суддею після виходу на роботу.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд Київської області,

ВСТАНОВИВ:

04.06.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю «БІОСТІМУЛ» (далі - постачальник, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Бориспільський комбікормовий завод» (далі - покупець, відповідач) укладено договір поставки фосфату монокальція № 45/2020/БКЗ (далі договір). Відповідно до п. 1.1. договору, предметом договору є поставка фосфат монокальція, що використовується в якості мінеральної кормової добавки (далі за текстом товар).

Пунктом 2.1. договору визначено, що умовами поставки є «DAPAT PLACE» Київська обл., м. Бориспіль, вул. Привокзальна, 46.

Відповідно до п 2.1.1. договору передбачено, що строк поставки товару складає 2 (два) робочі дні та визначається з моменту підтвердження замовлення «Постачальником», якщо інший строк поставки товару не визначено у рахунку-фактурі. Поставка здійснюється в робочі дні тижня до 13 години. Поставка товару після 13 години дня заборонена.

Згідно з п. 2.2.3. договору, приймання товару здійснюється уповноваженою особою покупця, повноваження якої підтверджуються довіреністю, за кількістю та якістю згідно з даними, вказаними у супровідних документах на товар, в порядку, що визначається чинним законодавством України та даним договором.

Пунктом 2.3.1. договору визначено, що кількість та асортимент товару зазначається в акцептованих покупцем рахунках-фактурах, виданих на підставі наданого замовлення покупця (у письмовому вигляді та/або засобами електронного зв`язку, визначеними п. 5.5. даного договору). Замовлення покупця може бути надано усно.

У рахунку-фактурі зазначається наступна інформація: номер договору, дата підписання договору, найменування товару, асортимент товару, кількість товару, одиниця виміру, ціна товару за одиницю, загальна вартість товару, строк поставки товару, при умові якщо він складає більше строку передбаченого п. 2.2. даного договору. Рахунок-фактура, що не відповідає вимогам викладеним в даному пункті, не приймається до розгляду та, відповідно, не підлягає оплаті.

Судом встановлено, що позивачем, на виконання умов договору, поставлено відповідачу товар на загальну суму 3 324 930,00 грн., що підтверджується наступними видатковими накладними: № РН-0000004 від 05.06.2020 на суму 303 993,60 грн., № РН-0000005 від 11.06.2020 на суму 284 994,00 грн., № РН-0000008 від 24.06.2020 на суму 322 993,20 грн., № РН-0000016 від 07.07.2020 на суму 398 991,60 грн., № РН-0000030 від 22.07.2020 на суму 208 995,60 грн., № РН-0000040 від 31.07.2020 на суму 56 998,80 грн., № РН-0000060 від 20.08.2020 на суму 265 994,40 грн., № РН-0000066 від 02.09.2020 на суму 208 995,60 грн., № РН-0000068 від 09.09.2020 на суму 208 995,60 грн., № РН-0000074 від 16.09.2020 на суму 94 998,00 грн., № РН-0000083 від 22.09.2020 на суму 189 996, 00 грн., № РН-0000090 від 03.10.2020 на суму 113 997,60 грн., № РН-0000093 від 07.10.2020 на суму 227 995,20 грн., № РН-0000095 від 14.10.2020 на суму 113 997, 60 грн. та № РН-0000103 від 21.10.2020 на суму 322 993, 20 грн.; товарно-транспортними накладними, а саме: № 04062002 від 04.06.2020, № 110620 від 11.06.2020, № 230620 від 23.06.2020, № 060720 від 06.07.2020, № 210720 від 21.07.2020, № 300720-1 від 30.07.2020, № 19082001 від 19.08.2020, № 010920 від 01.09.2020, № 080920 від 08.09.2020, № 150920 від 15.09.2020, № 210920 від 21.09.2020, № 021020 від 02.10.2020, № 061020 від 06.10.2020, № 131020 від 13.10.2020, № 201020 від 20.10.2020; а також, зареєстрованими податковими накладними: № 4 від 05.06.2020, № 5 від 11.06.2020, № 9 від 24.06.2020, № 5 від 07.07.2020, № 18 від 22.07.2020, № 28 від 31.07.2020, № 16 від 20.08.2020, № 1 від 02.09.2020, № 3 від 09.09.2020, № 9 від 16.09.2020, № 18 від 22.09.2020, № 2 від 03.10.2020, копії яких долучені до матеріалів справи.

Пунктом 2.4. даного договору визначено, що вартість товару визначається в рахунку-фактурі, що видається постачальником на кожну окрему партію товару.

Пунктом 2.7. договору сторони визначили порядок розрахунків. Зокрема, відповідно до п.п. 2.7.1 договору, розмір оплати - 80% від вартості товару; строк оплати - протягом 14 (чотирнадцяти) робочих днів; момент оплати - з моменту поставки товару, підписання сторонами видаткової накладної та отримання від постачальника документів вказаних в п. 2.6. цього договору.

Відповідно до п.п. 2.7.2 договору, розмір оплати - 20 % від вартості товару; строк оплати - протягом 3 (три) робочих днів; момент оплати - після того, як постачальник в строки передбачені чинним законодавством засобами електронного зв`язку надіслав покупцю податкову накладну, зареєстровану у Єдиному реєстрі податкових накладних, але в будь-якому разі не раніше строку, вказаного в підпункті 2.7.1. договору.

Судом встановлено, що відповідачем здійснено часткову оплату поставленого товару на суму 1 842 961,20 грн., із якої 265 994,40 грн. фактично було сплачено ТОВ «Комплекс Агромарс», на підставі укладеного договору доручення № 52/2020/БКЗ, що підтверджується довідками з банку позивача, які наявні у матеріалах справи.

Враховуючи вищенаведене, у відповідача утворилася перед позивачем заборгованість у розмірі 1 481 986,80 грн. Матеріали справи не містять доказів здійснення оплати відповідачем зазначеної суми боргу за поставлений товар. Протилежного суду не доведено, доказів повної оплати продукції відповідачем не надано.

Відповідно до п. 5.1. договору, договір вступає в силу з моменту його підписання та діє до « 31» грудня 2025 р. без можливості подальшої пролонгації.

З огляду на встановлений ст.204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, суд приймає до уваги договір поставки фосфату монокальція № 45/2020/БКЗ від 04.06.2020, як належну підставу, у розумінні норм ст.11 названого Кодексу України, для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов`язків.

За правовою природою укладений між сторонами договір є договором поставки.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Положеннями статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Судом встановлено, що позивач виконав свої зобов`язання за договорами належним чином, поставивши відповідачеві товар по договору на загальну суму 3 324 930,00 грн., що підтверджується видатковими накладними, ТТН, довіреностями відповідача та податковими накладними копії яких наявні у матеріалах справи. Зазначені видаткові накладні та ТТН з боку відповідача підписано без будь-яких зауважень та заперечень.

Відповідно до ст. 691 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу.

За приписами ч.1 ст.692 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Як передбачено ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як вказувалось вище, сторонами передбачено та закріплено у п.п. 2.7.1. договору, що розмір оплати становить 80% від вартості товару; строк оплати - протягом 14 (чотирнадцяти) робочих днів з моменту поставки товару, підписання сторонами видаткової накладної та отримання від постачальника документів вказаних в п. 2.6. цього договору. Відповідно до п.п. 2.7.2. договору, розмір оплати - 20 % від вартості товару; строк оплати - протягом 3 (три) робочих днів; момент оплати - після того, як постачальник в строки передбачені чинним законодавством засобами електронного зв`язку надіслав покупцю податкову накладну, зареєстровану у Єдиному реєстрі податкових накладних, але в будь-якому разі не раніше строку, вказаного в підпункті 2.7.1. договору

Враховуючи дату останньої видаткової накладної (21.10.2020) та строки, встановлені сторонами для здійснення оплати, господарський суд встановив, що строк оплати товару, поставленого позивачем відповідачу, є таким, що настав.

Судом встановлено, що відповідачем здійснено часткову оплату поставленого товару на суму 1 842 961,20 грн., із якої 265 994,40 грн. фактично було сплачено ТОВ «Комплекс Агромарс», на підставі укладеного договору доручення № 52/2020/БКЗ, що підтверджується довідками з банку позивача, які наявні у матеріалах справи.

Враховуючи вищенаведене, товар на загальну суму 1 481 968,80 грн. є неоплаченим. Протилежного відповідачем не доведено, доказів повної оплати до суду не подано.

07.12.2020 позивач звернувся до відповідача з претензією-вимогою вих. № 07122020-1 від 07.12.2020 р., у якій він вимагав сплатити існуючу суму заборгованості за договором у розмірі 1 481 968,80 грн. на розрахунковий рахунок позивача.

Стаття 525 Цивільного кодексу України встановлює, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Слід зазначити, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч.5 ст.236 Господарського процесуального кодексу України).

Таким чином, зважаючи на встановлені факти та вимоги вищезазначених правових норм, а також враховуючи, що відповідач в установленому порядку обставини, які повідомлені позивачем, не спростував та належних доказів на заперечення відомостей повідомлених позивачем не надав, господарський суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення суми основного боргу нормативно та документально доведені, а тому підлягають задоволенню повністю в сумі 1 481 968,80 грн.

Слід зазначити, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч.5 ст.236 Господарського процесуального кодексу України).

Всі інші клопотання, заяви, доводи та міркування учасників судового процесу залишені судом без задоволення та не прийняті до уваги як необґрунтовані та безпідставні.

Приймаючи до уваги висновки суду про повне задоволення позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 22 229,53 грн.

Керуючись ст.ст. 74, 76-80, 129, 236 - 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Бориспільський комбікормовий завод (місцезнаходження: 08300, Київська обл., м. Бориспіль, вул. Привокзальна, 46; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю БІОСТІМУЛ (місцезнаходження: 61166, Харківська обл., м. Харків, пр. Науки, буд. 38, 7 поверх, оф. 93/94; ) 1 481 968,80 грн. основного боргу та 22 229,53 грн. судового збору.

3. Рішення господарського суду набирає законної сили у відповідності до приписів ст.241 Господарського процесуального кодексу України. Згідно ч.1 ст.256 та п.п.17.5 пункту 17 Розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення складено та підписано 16.07.2021.

Суддя Л.В. Сокуренко