РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

19.07.2021Справа № 910/8985/21

Господарський суд міста Києва у складі судді Кирилюк Т.Ю., розглянувши в

порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін матеріали

господарської справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ТК» Технокомплект»

до Комунального підприємства «Київпастранс»

про стягнення 100 181, 84 грн.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ТК» Технокомплект» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Комунального підприємства «Київпастранс» про стягнення 100 181, 84 грн.

Позов обґрунтований тим, що відповідач повністю не виконав свої грошові зобов`язання за договором № 52.20-201 від 12.05.2020.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.06.2021 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі №910/8985/21, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін та встановлено строки надання сторонами відзиву, відповіді на відзив та заперечень.

Представник відповідача 29.06.2021 подав до суду клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Станом на день ухвалення рішення у даній справі відповідачем відзиву суду не надано.

Згідно з частиною другою статті 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

Сторонами у справі 12.05.2020 укладено договір № 52.20-201, за яким позивач зобов`язався поставити та передати у власність відповідачу кріпильні деталі, а відповідач - прийняти та оплатити їх вартість.

Згідно пункту 1.1 додатку № 3 до договору № 52.20-201 від 12.05.2020 датою поставки товару за договором вважається відповідна дата підписання сторонами накладної на фактично поставлений товар.

Позивач протягом періоду часу 04.09.2020 - 03.03.2021 поставив відповідачу кріпильні деталі на суму 110 377, 20 грн., що підтверджується підписаними уповноваженими представниками сторін без заперечень та зауважень видатковими накладними № 4215 від 04.09.2020 на суму 8 688, 00 грн., № 5663 від 12.11.2020 на суму 27 000, 00 грн., № 5996 від 27.11.2020 на суму 18 300, 00 грн., № 972 від 03.03.2021 на суму 27 829, 20 грн., № 6568 від 29.12.2020 на суму 17 640, 00 грн., № 6280 від 11.12.2020 на суму 10 920, 00 грн. та довіреностями № 111 від 11.11.2020, № 137 від 26.11.2020, № 20 від 01.03.2021, № 178 від 28.12.2020, № 129 від 10.12.2020.

Про належне виконання позивачем своїх зобов`язань за договором № 52.20-201 від 12.05.2020 також свідчить відсутність з боку відповідача претензій та повідомлень про порушення позивачем умов даної угоди.

Згідно пункту 1 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частини першої статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 655 Цивільного кодексу України унормовано, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

У відповідності до частини першої статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктом 4.1 договору № 52.20-201 від 12.05.2020 встановлено, що розрахунок за поставлений товар здійснюється відповідачем шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок позивача протягом 60 календарних днів з дати підписання відповідачем видаткової накладної на фактично поставлену окрему партію товару.

Судом встановлено, що строк оплати за поставлений товар по договору № 52.20-201 від 12.05.2020 є таким, що настав.

З доданих до позовної заяви платіжних доручень № ДТД02247/2 від 15.12.2020, № ДТД02248/2 від 24.12.2020 вбачається, що відповідач оплатив поставлений товар тільки частково на суму 17 000, 00 грн., у результаті чого на момент звернення до суду існує прострочена заборгованість у розмірі 93 377, 20 грн.

Матеріали справи не містять доказів оплати відповідачем вказаної суми заборгованості.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що заявлена позивачем вимога про стягнення з відповідача основного боргу у розмірі 93 377, 20 грн. є правомірною і підлягає задоволенню повністю.

Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача 3 505, 75 грн. - пені, 773, 75 грн. - 3 % річних та 2 525, 14 грн. - інфляційних втрат, нарахованих за період часу з 04.11.2020 по 03.06.2021.

Відповідно до статті 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно зі статтею 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 7.3 договору № 52.20-201 від 12.05.2020 встановлено, що за порушення термінів оплати товару відповідач сплачує позивачу пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, від вартості поставленого товару, за кожен день прострочення оплати.

Судом перевірено наведений у позовній заяві розрахунок пені та визнано його арифметично вірним.

За таких обставин, суд задовольняє позовну вимогу про стягнення з відповідача 3 505, 75 грн. пені, нарахованої за період часу 04.11.2020 по 03.06.2021.

Частиною першою статті 612 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За приписом частини другої статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Здійснивши перевірку розрахунку суми 3% річних, суд дійшов висновку про те, що нарахування здійснено вірно.

Враховуючи наведене, суд задовольняє позовну вимогу про стягнення з відповідача 773, 75 грн. - 3 % річних та 2 525, 14 грн. - інфляційних втрат, нарахованих за період часу з 04.11.2020 по 03.06.2021.

Також позивач просить суд стягнути з відповідача 10 000, 00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

У відповідності до статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Позивачем та Адвокатським бюро «Апонащенко та партнери» 04.01.2021 укладено договір про надання правової допомоги № 0104/2021, за яким адвокатське об`єднання зобов`язалось надавати позивачу правову допомогу, а позивач - оплачувати надані послуги.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу, позивачем надано додаткову угоду № 7 від 26.05.2021 та платіжне доручення № 2703 від 27.05.2021.

Відповідно до частини шостої статті 126 Господарського процесуального кодексу України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені статею 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

Суд зазначає, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

З огляду на розумну необхідність витрат для цієї справи, зважаючи на складність справи, обсяг наданих адвокатських послуг, предмет та підстави позовних вимог, заперечення відповідача проти розміру витрат на правову допомогу, суд дійшов висновку, що визначений позивачем розмір витрат на послуги адвоката є завищеним, не відповідає критеріям розумності та співрозмірності, що суперечить принципу розподілу витрат.

У зв`язку з цим, суд дійшов висновку про необхідність зменшення витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, та наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 7 000,00 грн.

Відповідно до cтатті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись статтями 129, 238, 241-242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Комунального підприємства «Київпастранс» (04070, місто Київ, вулиця Набережне Шосе, будинок 2, ідентифікаційний код 31725604) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ТК» Технокомплект» (03083, місто Київ, вулиця Пирогівський шлях, будинок 34, ідентифікаційний код 24185151) 93 377 (дев`яносто три тисячі триста сімдесят сім) грн. 20 коп. - основного боргу, 3 505 (три тисячі п`ятсот п`ять) грн. 75 коп. - пені, 773 (сімсот сімдесят три) грн. 75 коп. - 3 % річних, 2 525 (дві тисячі п`ятсот двадцять п`ять) грн. 14 коп. - інфляційних втрат, 7 000 (сім тисяч) грн. 00 коп. - витрат на правову допомогу та 2 270 (дві тисячі двісті сімдесят) грн. 00 коп. - судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Т.Ю.Кирилюк