Господарський суд Рівненської області
РІШЕННЯ
"12" липня 2021 р. м. Рівне Справа № 918/360/21
Господарський суд Рівненської області у складі судді Андрійчук О., за участю секретаря судового засідання Рижого Б., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні матеріали справи
за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області
до Національного природного парку "Дермансько - Острозький"
про стягнення грошових коштів,
за участю представників сторін:
від позивача: Гайдусь О., дов. 22.01.2021,
від відповідача: Якимчук О., дов. від 22.09.2020,
У травні 2021 року Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (позивач) звернулося до Господарського суду Рівненської області із позовною заявою до Національного природного парку "Дермансько - Острозький" (відповідач) про стягнення 7 332,00 грн, з яких: 6 384,40 грн основного боргу та 947,60 грн пені за договором № 21/550 про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю від 16.12.2019.
Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.
Згідно із позовною завою, 03.06.2019 між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Рівненській області та Національним природним парком "Дермансько - Острозький" укладений договір №1693-2019 оренди нерухомого майна, що належить до державної власності (зі змінами від 20.06.2019), за умовами якого передано в оренду частину третього поверху адмінприміщення площею 103,7 кв.м., розташованого за адресою: Рівненська область, м. Острог, проспект Незалежності, 9, що перебуває на балансі Корецького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області, для розміщення національного природного парку "Дермансько - Острозький". 16.12.2019 на виконання умов цього договору між позивачем (балансоутримувач) та відповідачем (орендар) укладено договір № 21/550 про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю. Відповідачу щомісячно надавалися рахунки на відшкодування послуг теплової енергії та послуг з протипожежного захисту, проте відповідач оплату за надані послуги проводив не у повному обсязі, надані послуги оплачував частково, станом на 20.04.2021 заборгованість відповідача за відшкодування послуг теплової енергії становила 6 384,40 грн. За несвоєчасне внесення оплати позивач нарахував пеню у розмірі 947,60 грн, яку, разом із основним боргом, просить стягнути у судовому порядку.
У матеріально-правове обґрунтування заявлених позовних вимог посилається на ст. 525, 526, 549, 610, 612 ЦК України, ст. 67, 173, 175, 193 ГК України.
14.06.2021 від відповідача надійшов відзив, згідно з якими останній заявлені позовні вимоги визнає частково, на суму 3 684,40 грн, оскільки після звернення позивача до суду з цим позовом здійснив часткове погашення заборгованості, а саме: 14.05.2021 в розмірі 980,41 грн, 24.05.2021 - 319,59 грн, 10.06.2021 - 1 400,00 грн, на загальну суму 2 700,00 грн (6 384,40 грн - 2 700,00 грн = 3 684,40 грн). Окрім того, відповідач не визнає пеню в розмірі 947,60 грн, оскільки порядок її нарахування відсутній, що унеможливлює перевірити вірність такого нарахування. Також відповідач зазначає, що не ухиляється від виконання зобов`язань, а виконує їх по мірі надходження коштів з держбюджету, так як є бюджетною, неприбутковою установою тощо.
22.06.2021 від позивача надійшла заява про збільшення розміру позовних вимог, в якій останній просить суд стягнути з відповідача 26 684,08 грн основного боргу за договором та 1 220,91 грн пені. Зважаючи, що вказана заява подана у порядку та в строк, передбачені п. 2 ч. 2, ч. 5 ст. 46 ГПК України, відтак приймається судом.
08.07.2021 від позивача надійшла відповідь на відзив на заяву про збільшення позовних вимог, в якій позивачем наданий обґрунтований розрахунок пені.
09.07.2021 від відповідача надійшли заперечення, в яких зазначено, що відповідач систематично, при надходженні коштів з державного бюджету, вживає заходів, спрямованих на належне виконання взятих на себе фінансових зобов`язань перед позивачем, заразом у зв`язку із недостатнім фінансуванням існують об`єктивні причини наявної заборгованості. Натомість позивач не вчинив жодних дій щодо усунення недоліків стосовно якості послуг з теплопостачання. Зважаючи на викладене, відповідач просить суд зменшити пеню.
Процесуальні рішення, заяви і клопотання сторін, результати їхнього розгляду.
Ухвалою суду від 17.05.2021 позовну заяву Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області залишено без руху.
Ухвалою суду від 27.05.2021 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження, справу призначено до розгляду в судовому засіданні на 23.06.2021.
Ухвалою суду від 23.06.2021 провадження у справі в частині стягнення основного боргу в розмірі 2 700,00 грн закрито.
У судовому засіданні 23.06.2021 оголошені перерви до 05.07.2021 та 12.07.2021.
Заяв та клопотань не надходило.
Дослідивши матеріали справи у їх сукупності та взаємозв`язку, оцінивши надані докази, суд установив таке.
Фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин.
03.06.2019 між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Рівненській області (орендодавець) та відповідачем (орендар) укладений договір № 1693-2019 оренди нерухомого майна, що належить до державної власності (зі змінами і доповненнями, внесеним додатковим договором від 20.06.2019), за п. 1.1. якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування державне нерухоме майно: частину третього поверху адмінприміщення (далі - майно), загальною площею 103,7 кв.м, розміщене за адресою: Рівненська область, м. Острог, проспект Незалежності, 9, що перебуває на балансі Головного управління Пенсійного фонду України Рівненської області (далі - балансоутримувач), вартість якого визначена згідно зі актом оцінки на 31.03.2019 і становить за залишковою вартістю 29 581,54 грн без ПДВ.
У п. 10.1. договору оренди сторони погодили, що цей договір укладено строком на 2 роки 11 місяців з 03.06.2019 до 02.05.2022.
У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення цього договору або зміну його умов після закінчення строку його чинності протягом одного місяця, договір уважається продовженим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені цим договором. Зазначені дії оформлюються договором про внесення змін до цього договору, який є невід`ємною частиною цього договору (п. 10.4 договору).
Пунктом 10.11. договору оренди передбачено, що майно вважається поверненим балансоутримувачу з моменту підписання сторонами акта приймання - передачі. Обов`язок щодо складання акта передавання про повернення майна покладається на орендаря.
Майно передається в оренду з метою розміщення національного природного парку "Дермансько - Острозький" (установи, яка фінансується з державного бюджету)(п. 1.2. договору оренди).
Згідно з п. 2.1., 2.2. договору оренди орендар вступає у строкове платне користування майном у термін, указаний у договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього договору та акта приймання - передавання майна. Передача майна в оренду не тягне за собою виникнення в орендаря права власності на це майно. Власником майна залишається держава, а орендар користується ним протягом строку оренди.
Відповідно до умов п. 5.1, 5.3., 5.11. договору оренди орендар зобов`язаний використовувати орендоване майно відповідно до його призначення та умов цього договору, своєчасно і у повному обсязі сплачувати орендну плату до державного бюджету та балансоутримувачу (у платіжних дорученнях, які оформлює орендар, вказується призначення платежу за зразком, який надає орендодавець листом при укладенні договору оренди), здійснювати витрати, пов`язані з утриманням орендованого майна, протягом 15 робочих днів після підписання цього договору укласти з балансоутримувачем орендованого майна договір про відшкодування витрат на утримання орендованого майна та надання комунальних послуг. Контроль за виконанням умов покладається на балансоутримувача.
03.06.2019 за актом приймання - передавання майна, який складено представниками Регіонального відділення Фонду державного майна України по Рівненській області та Національного природного парку "Дермансько - Острозький", державне нерухоме майно передане відповідачу в строкове платне користування.
На виконання умов цього договору між позивачем (балансоутримувач) та відповідачем (орендар) 16.12.2019 укладено договір № 21/550 про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю (зі змінами і доповненнями, внесеним додатковими угодами № 1 від 21.10.2020 та № 453 від 28.12.2020).
Згідно з п. 1.1. договору про відшкодування витрат балансоутримувача позивач (балансоутримувач) забезпечує обслуговування, експлуатацію та ремонт будівлі, що знаходиться за адресою: Рівненська область, м. Острог, проспект Незалежності, 9 (далі - будівля), загальною площею 1 534,1 кв.м., а орендар бере участь у витратах балансоутримувача на виконання вказаних робіт та послуг пропорційно до займаної ним площі у цій будівлі, кількості працівників орендаря по загальній чисельності працівників, які працюють у будівлі, якщо інше не випливає з характеру послуг, наданих балансоутримувачем за цим договором. Орендар користується службовими приміщеннями, які розміщені на 3 поверсі будівлі (далі - орендоване приміщення) відповідно до плану розміщення приміщення. Загальна площа орендованого приміщення становить 103,7 кв.м. Орендоване приміщення використовується для розміщення працівників Національного парку "Дермансько - Острозький".
Пунктом 2.1. договору про відшкодування витрат балансоутримувача визначено обов`язки балансоутримувача, відповідно до яких останній зобов`язується забезпечити виконання всього комплексу робіт, пов`язаних з обслуговуванням та утримуванням будівлі і прибудинкової території та створення необхідних умов для здійснення господарської діяльності, у тому числі орендарю і його співробітникам згідно з вимогами чинного законодавства про користування будівлями. Перелік таких робіт та послуг, порядок та умови їх оплати встановлюються цим договором. Розмір плати за обслуговування і ремонт будівлі, прибудинкової території утримання допоміжних приміщень будівлі залежить від складу робіт і послуг, як надаються балансоутримувачу житлово-експлуатаційними, ремонтно - будівельними організаціями та іншими суб`єктами господарювання, і визначається розрахунком щомісячних платежів (кошторисом витрат) за обслуговування та ремонт будівлі, комунальні та інші послуги балансоутримувача. Надання орендарю комунальних послуг за діючими розцінками і тарифами, є також ксерокопій відповідних рахунків надавачів послуг. Інформування орендаря про зміни витрат на утримання будівлі і тарифу на послуги.
У свою чергу, відповідно до п. 2.2. цього договору орендар зобов`язується дотримуватися вимог установлених правил користування будівлею за цим договором. Щомісячно, до останнього числа місяця, у якому подано рахунок чи акт наданих послуг, вносити плату на рахунок балансоутримувача будівлі за обслуговування будівлі та допоміжних приміщень будівлі відповідно до загальної площі приміщення, ремонт відповідно до вартості приміщення, а також комунальні послуги. При несвоєчасному внесенні плати сплачувати пеню із розрахунку подвійної облікової ставки НБУ від несплаченої суми наданих послуг за кожен день прострочення.
За підп. 3.1.2. п. 3.1. договору про відшкодування витрат балансоутримувача позивач має право стягнути в установленому порядку прострочену заборгованість по платежах, що наведені в п. 2.2.3. договору.
Цей договір сторони уклали строком на два 2 роки 11 місяців, він діє з 03.06.2019 по 02.05.2022 включно, але у будь - якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за договором.
Додатковими угодами № 1 від 21.10.2020 та № 453 від 28.12.2020 до договору про відшкодування витрат балансоутримувача зазначено, що у зв`язку із укладенням між балансоутримувачем та Управлінням поліції охорони в Рівненській області договору № 255 від 13.07.2020 про закупівлю послуг протипожежного захисту орендованих приміщень, які обладнані пожежною сигналізацією та системою спостереження, сторони дійшли згоди внести до договору такі зміни, а саме: п. 5 додатка № 1 до договору «Перелік робіт та послуг, розрахунок щомісячних платежів щодо утримання, обслуговування та ремонту будівлі, комунальні та інші послуги балансоутримувача» викласти в такій редакції: «Відшкодування експлуатаційних витрат: витрат за технічне обслуговування (ремонту) та утримання в належному стані систем внутрішньобудинкових мереж тепло -, водо -, електропостачання та водовідведення, вентиляційних систем, протипожежного обладнання, технічних пристроїв будівель та елементів зовнішнього упорядження на закріпленій в установленому порядку прибудинковій території, повірка, пломбування, обслуговування і ремонт засобів обліку води, електроенергії та теплової енергії; оплата податків і зборів, обов`язкових платежів), послуги з протипожежного захисту (цілодобове спостереження та технічне обслуговування пожежної автоматики) та інші послуги, пов`язані з обслуговуванням та утриманням будівлі, тощо, проводиться разово після їх оплати балансоутримувачем надавачу послуг пропорційно до загальної площі: 151,76 кв.м/1534,1 кв.м х 100% = 9, 89%".
Як установлено судом, відповідач після подання позовної заяви здійснив погашення заборгованості в розмірі 2 700,00 грн, у зв`язку з чим провадження у в цій частині закрито, залишок боргу становив 3 684,40 грн (6 384,40 грн - 2 700,00 грн), а з урахуванням заяви позивача про збільшення розміру позовних вимог на суму 22 996,68 грн, загальний розмір заборгованості становить 26 684,08 грн ( 3 684,40 грн+22 996,68 грн).
Відповідно до підп. 2.2.3. п. 2.2. договору позивачем за несвоєчасне внесення плати нараховано пеню у розмірі 1 220,91 грн.
Позивач підготував та направив на адресу відповідача претензію від 15.03.2021, яку останній отримав 16.03.2021, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення.
Станом на дату розгляду вказаного спору докази погашення з боку відповідача заборгованості за договором про відшкодування витрат балансоутримувача відсутні.
З урахуванням викладеного судом установлено, що між сторонами виникли правовідносини з оренди державного майна, а спір у цій справі пов`язаний із неналежним виконанням відповідачем умов договору про відшкодування витрат на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг, регулювання яких здійснюється на підставі Закону України "Про оренду державного та комунального майна", ГК України та ЦК України.
Норми права, що підлягають до застосування, та мотиви їх застосування, оцінка аргументів, наведених сторонами.
Частинами 1, 4, 5 ст. 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" встановлено, що орендна плата встановлюється у грошовій формі і вноситься у строки, визначені договором. Орендар за користування об`єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків провадження господарської діяльності. Порядок розподілу орендної плати для об`єктів, що перебувають у державній власності, між державним бюджетом, орендодавцем і балансоутримувачем визначається Порядком передачі майна в оренду.
Пунктом 3 Постанови КМ України від 04.10.1995 № 786, якою затверджено Методику розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, передбачено, що до плати за оренду індивідуально визначеного майна не включаються витрати на утримання орендованого майна та плата за послуги, які відповідно до укладених угод зобов`язуються надавати орендарю державне підприємство, організація, господарське товариство, на балансі яких перебуває це майно.
Витрати на утримання нерухомого майна, зданого в оренду одночасно кільком підприємствам, організаціям, і прибудинкової території, розподіляються між ними залежно від наявності, кількості, потужності, часу роботи електроприладів, систем тепло- і водопостачання, каналізації за спеціальними рахунками, а в неподільній частині - пропорційно розміру займаної підприємствами, організаціями загальної площі (п. 11 Постанови КМ України від 04.10.1995 № 786).
Згідно з п. 5.13 Типового договору оренди індивідуально визначеного (нерухомого або іншого) майна, що належить до державної власності, затвердженого наказом Фонду державного майна України від 23.08.2000 № 1774 (із змінами і доповненнями), орендар зобов`язаний здійснювати витрати, пов`язані з утриманням орендованого майна. Якщо ж приміщеннями користуються і орендар, і балансоутримувач, то орендар бере участь в утриманні відповідних приміщень (у відповідній пропорції). Між орендарем і балансоутримувачем укладається договір відповідно до Примірного договору про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю, затвердженого вказаним наказом.
Відповідно до ст. 11 ЦК України та ст. 174 ГК України договір є підставою для виникнення цивільних прав і обов`язків (господарських зобов`язань).
У силу вимог ч. 1, ч. 7 ст. 193 ГК України, які кореспондуються зі ст. 525, 526 ЦК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.
Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).
За ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Судом із фактичних обставин справи установлено, що сума основного боргу відповідача перед позивачем за договором про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг становить 26 684,08 грн, яку відповідач визнав у повному обсязі.
У силу вимог ч. 1 ст. 75 ГПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованих підстав вважати їх недостовірними або визнаними у зв`язку з примусом. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.
Отже, позовна вимога в цій частині є обґрунтованою та такою, що підлягає до задоволення.
Крім того, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем покладеного на нього обов`язку щодо своєчасного внесенні плати, позивач просив суд стягнути з відповідача 1 220,91 грн пені.
Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України).
За ч. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.
Відповідно до ч. 4 ст. 231 ГК України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).
Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано (ч. 2 ст. 232 ГК України).
За змістом наведених норм можна зробити висновок про те, що особливість пені у тому, що вона нараховується з першого дня прострочення та доти, поки зобов`язання не буде виконане. Період, за який нараховується пеня за порушення зобов`язання, обмежується правила ч. 2 ст. 232 ГК України, якщо інше не встановлено договором. Її розмір збільшується залежно від тривалості порушення зобов`язання. Тобто вона може нараховуватись на суму невиконаного або неналежно виконаного грошового зобов`язання (зокрема, щодо повернення кредиту чи сплати процентів за кредитом) протягом усього періоду прострочення, якщо інше не вказано у законі чи в договорі.
Пеню належить рахувати з наступного дня після дати, в яку зобов`язання мало бути виконано (з урахуванням святкових, вихідних та неробочих днів), і по переддень фактичного виконання грошового зобов`язання, або по відповідний день через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано, але в межах періоду, визначеного позивачем.
Судом із наявних матеріалів справи установлено, що пеня в розмірі 947,60 грн ґрунтується на рахунку № Сч-01 від 20.01.2021, згідно з якими остання нараховувалася на суму 21 915,05 грн за період з 01.03.2020 по 09.12.2020. Водночас позивачем первинних документів, на яких ґрунтується такий розрахунок та з яких можна було б достовірно встановити суми боргу, на які здійснювалося нарахування пені, дати його виникнення та порядок погашення, суду не надано, а тому відсутні підстави для стягнення пені у вказаному розмірі.
Щодо пені в розмірі 225,84 грн, 47,47 грн, то остання нарахована на суму 6 100,00 грн та 980,41 грн (згідно з актами № Сч-11 від 14.12.2020 на суму 7 080,41 грн та 3 000,00 грн, а всього 1 080,41 грн, з урахуванням проплат (дат зарахування коштів на рахунки позивача) від 21.12.2020 на суму 3 000,00 грн, 19.04.2021 на суму 6 100,00 грн та 17.05.2021 на суму 980,41 грн) та на 65,27 грн (згідно з актом № Сч-01 від 11.02.2021 на суму 65,27 грн, з урахуванням проплати від 01.04.2021 на суму 80,11 грн), то суд, здійснивши перерахунок пені (з урахуванням вимог ч. 2 ст. 232 ГК України), установив, що її загальний розмір становить 273,29 грн (при заявленому - 273,31 грн), отже, пеня підлягає частковому задоволенню.
Окремо суд зазначає, що з урахуванням п. 30.1 ст. 30 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" моментом виконання грошового зобов`язання є дата зарахування коштів на рахунок кредитора або видачі їх йому готівкою, а згідно з п. 8.1 ст. 8 цього Закону банк зобов`язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження. При цьому порушення банком, що обслуговує платника (боржника), строку перерахування коштів до банку, який обслуговує кредитора, або несвоєчасне зарахування банками коштів на рахунок кредитора, в зв`язку з чим сталося прострочення виконання грошового зобов`язання, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання цього зобов`язання, однак надає боржникові право звернутися до банку, який його обслуговує, з вимогою щодо сплати пені відповідно до п. 32.2 ст. 32 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні", ч. 3 ст. 343 ГК України.
Щодо клопотання відповідача про зменшення пені, то суд зазначає таке.
Частинами 1, 2 ст. 233 ГК України передбачено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.
Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
При застосуванні ч. 3 ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України слід мати на увазі, що поняття "значно" та "надмірно" є оціночними і мають конкретизуватися судом у кожному конкретному випадку. При цьому слід враховувати, що правила ч. 3 ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України направлені на запобігання збагаченню кредитора за рахунок боржника, недопущення заінтересованості кредитора у порушенні зобов`язання боржником.
Зі змісту зазначених норм убачається, що зменшення розміру заявленої до стягнення пені є правом суду, а за відсутності переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені. Отже, вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду.
Судовий розсуд - це право суду, яке передбачене та реалізується на підставі чинного законодавства, що надає йому можливість під час прийняття судового рішення (вчинення процесуальної дії) обрати з декількох варіантів рішення, встановлених законом, чи визначених на його основі судом (повністю або частково за змістом та/чи обсягом), такий, що є найбільш оптимальним в правових і фактичних умовах розгляду та вирішення справи, з метою забезпечення верховенства права, справедливості та ефективного поновлення порушених прав та інтересів учасників судового процесу.
Оцінивши фактичні обставини справи, судом установлено, що основний борг сплачений відповідачем частково, період прострочення є незначним, однак невиконання зобов`язання носить систематичний характер, заразом розмір пені, який підлягає до задоволення, є незначним, а щодо відсутності у відповідача фінансування, то згідно з практикою Європейського Суду з прав людини, зокрема у справах "Кечко проти України", "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України", «Бакалов проти України» Європейський Суд зауважив, що відсутність бюджетних коштів не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання.
За таких обставин підстави для зменшення пені відсутні.
Висновки суду за результатами вирішення спору.
За результатами з`ясування обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні, і з наданням оцінки всім аргументам учасників справи у їх сукупності та взаємозв`язку, як це передбачено вимогами ст. 75-79, 86 ГПК України, суд дійшов висновку про порушення майнових прав позивача, що полягало в неотриманні ним обумовленої договором про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг плати, а, отже, про наявність підстав для часткового задоволення позову.
Розподіл судових витрат.
Згідно з ч. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи (ч. 1 ст. 124 ГПК України).
У позовній заяві позивачем зазначено попередній розрахунок судових витрат, що складаються із судового збору в розмірі 2 270,00 грн.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Окрім того, судом установлено, що відповідач визнав позов (не погодився лише із сумою пені, у задоволенні стягнення якої відмовлено за результатами вирішення спору).
Приписами ч. 1 ст. 130 ГПК України, ч. 3 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" передбачено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.
Зважаючи, що розмір судового збору в сумі 2 270,00 грн є мінімально необхідним для подання позовної заяви, отже, 1 135,00 грн підлягають поверненню позивачу з державного бюджету у зв`язку із визнанням відповідачем позову.
Стосовно судового збору в розмірі 1 135,00 грн, то останній підлягає розподілу пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме: 1 096,41 грн покладається на відповідача, а решта - на позивача.
Керуючись ст. 73, 74, 76-79, 86, 91, 120, 123, 129, 233, 238, 240, 241 ГПК України, суд
У задоволенні позовних вимог про стягнення 947,62 грн пені відмовити.
Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ч. 1 ст. 256 ГПК України).

Інформацію по справі, що розглядається, можна отримати на сторінці суду на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: http://rv.arbitr.gov.ua/sud5019/.

Повне судове рішення складене та підписане 12.07.2021.

Суддя О. Андрійчук