ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" липня 2021 р. Справа№ 910/19469/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Дідиченко М.А.

суддів: Пономаренка Є.Ю.

Руденко М.А.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Адвокатського об`єднання "Поз, Солод Партнерс"

на рішення Господарського суду міста Києва від 25.02.2021 року (повний текст складено 21.04.2021)

у справі №910/19469/20 (суддя Ковтун С.А.)

за позовом Адвокатського об`єднання "Поз, Солод Партнерс"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Беніш Джі Пі Ес Україна"

про стягнення 158284,02 грн.,-

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог

До Господарського суду міста Києва звернулося з позовом адвокатське об`єднання "Поз, Солод Партнерс" до товариства з обмеженою відповідальністю "Беніш Джі Пі ЕС Україна" про стягнення 158 284,02 грн, з яких: 53621,52 грн пені, 104 662,50 грн штрафу.

Позовні вимоги обґрунтовані несвоєчасним виконанням відповідачем протягом грудня 2017 року - вересня 2020 року свого обов`язку за договором про надання правової допомоги № 1/8 від 01.06.2017 щодо оплати вартості наданої правової допомоги (гонорару), що є підставою для покладення на відповідача відповідальності у вигляду пені та штрафу.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 25.02.2021 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Беніш Джі Пі Ес Україна" на користь Адвокатського об`єднання "Поз, Солод Партнерс" 16736,41 грн. пені, 250,96 грн. судового збору.

В іншій частині позову відмовлено.

Стягнуто з Адвокатського об`єднання "Поз, Солод Партнерс" на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Беніш Джі Пі Ес Україна" 20 568,90 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції зазначив, що за розрахунком суду, пеня за прострочення оплати вартості наданих послуг становить 16736,41 грн. Також суд першої інстанції вказав, що оскільки відсутні обставини прострочення оплати відповідачем вартості послуг за актом № 4 від 22.01.2018 та актом № 5 від 22.02.2018, а прострочення за актом № 33 від 17.08.2020 не перевищує півмісячний строк, вимоги про стягнення штрафу не є обґрунтованими.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Адвокатське об`єднання "Поз, Солод Партнерс" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 25.02.2021 року у справі №910/19469/20 та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що на суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні дійшов до висновку, що першим місяцем надання правової допомоги за договором є жовтень 2017. Апелянт зазначає, що відповідно до п.п. 1, 2, 4 договору позивач надавав допомогу у вигляді представництва та захисту відповідача з першого дня дії договору, а саме з 01.06.2017, а не з жовтня 2017 року. Апелянт зазначає, що з огляду на численні прострочення, лише 23.10.2017 позивач склав, а сторони уклали акт № 1 за червень 2017. Раніше складати акти апелянт не вбачав за необхідне через умови п. 7 додаткової угоди № 2, а саме через самостійну оплату відповідачем.

Також апелянт не погоджуючись із стягненням витрат на професійну правничу допомогу адвоката, зазначив, що жодна із робіт по даній справі адвокатом Бондарем О.В. не вчинялася, тоді як всі дії по справі № 910/19469/20 від імені відповідача вчинялись представником Степаненко М.Ю. Також апелянт зазначає, що зміст відзиву на позовну заяву у даній справі є ідентичним за правовою позицією відповідача, які були викладені ним під час скасування судових наказів, виданих в порядку наказного провадження, та правовій позиції, викладеній у відзиві в справі № 910/17159/20, а тому заявлені до стягнення витрати є завищеними та не відповідають обсягу реальної правничої допомоги.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу №910/19469/20 передано на розгляд колегії суддів у складі: Дідиченко М. А. - головуюча суддя; судді - Пономаренко Є.Ю., Руденко М.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.05.2021 відкрито апеляційне провадження у справі № 910/19469/20 та роз`яснено сторонам, що апеляційна скарга буде розглянута без повідомлення учасників справи.

Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням учасників справи не заявлено.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

01.06.2017 між ТОВ «Беніш Джі Пі Ес Україна» (далі - клієнт) та АО «ПОЗ, Солод Партнерс» (далі - об`єднання) було укладено договір про надання правової допомоги №1/8 (далі - «Договір»), відповідно до п. 1 якого договір регламентує правовідносини сторін, що виникають у зв`язку з наданням об`єднанням й замовленням, прийняттям і оплатою клієнтом правової допомоги щодо представництва та захисту, іншої допомоги і інтересах клієнта, відповідно до законодавства та правил надання правової допомоги об`єднанням.

За змістом п. 6 Договору гонорар визначається сторонами в додатковій угоді до договору, а у разі її відсутності - у розмірі, визначеному об`єднанням за погодинною ставкою відповідно до правил, що оплачується клієнтом у безспірному порядку разовим платежем.

Пунктом 9 Договору передбачено, що питання, які не передбачені у Договорі, сторонами погоджені у Правилах надання правової допомоги адвокатським об`єднанням "Поз, Солод Партнерс", що викладені у додатку до Договору та вважаються прийнятими клієнтом за нормами статей 641, 642 Цивільного кодексу України з моменту підписання Договору.

Згідно з п. 11 договору він набирає чинності (вступає в силу) з моменту підписання сторонами та припиняється належним виконанням, але не пізніше річного строку з моменту вчинення останньої дії по договору стороною, чи за повідомленням однієї із сторін, якщо її зобов`язання за договором виконані повністю.

Рішенням Ради адвокатського об`єднання «Поз, Солод Партнерс» від 18.01.2016 (Протокол № 1) затверджені правила надання правової допомоги адвокатським об`єднанням «Поз, Солод Партнерс» (надалі - "Правила").

Відповідно до п. 10.1. Правил гонорар визначається на підставі складності та виду допомоги, що необхідна клієнту, очікуваного часу, витрати якого потребуються для надання допомоги у загальному або спеціальному порядку.

Згідно з п. 10.3. Правил загальна сума гонорару може бути визначена у спеціальному порядку в додатковій угоді до договору у вигляді разової або багаторазової винагороди, винагороди у відсотках, абонентської плати, юридичного страхування, передачі майнових прав та/або інших прав, в інший спосіб.

15.09.2017 сторонами укладена додаткова угода №1 до Договору, відповідно до п. 4, 5, 6 сторони погодили, що гонорар становить еквівалент 2 500,00 (дві тисячі п`ятсот) доларів (валюті Сполучених Штатів Америки) в гривнях (валюті України) за комерційним курсом об`єднання, що визначається об`єднанням самостійно на основі середньо-зваженого курсу продажу відповідної іноземної валюти на момент фактичного надання допомоги об`єднанням. Передбачений цією угодою гонорар визначено у спеціальному порядку у вигляді щомісячної абонентської оплати за договором, що надається в межах максимального ліміту часу, еквівалентного 50 (п`ятдесят) годин на місячний строк. При цьому, за перший місяць надання допомоги гонорар підлягає оплаті в подвійному розмірі, що обумовлено цілями допомоги. Клієнт оплачує гонорар у порядку відповідно до договору до 15 (п`ятнадцятого) числа місяця, в якому надається допомога чим підтверджує фактичне надання об`єднанням належної допомоги своєю оплатою гонорару.

Пунктом 8 додаткової угоди № 1 встановлено, що вона набирає чинності (вступає в силу) та є невід`ємною складовою частиною договору з моменту підписання (погодження) угоди обома сторонами, тобто з дати, яка зазначена в угоді, а у разі відсутності такого підписання (погодження) - з моменту видачі доручення відповідно до договору та/або видачі довіреності від імені клієнта та/або його представників на ім`я об`єднання та/або його представників, якщо проект угоди передано іншій стороні до того та/або з іншого моменту, передбаченого відповідно до договору.

20.09.2017 сторонами укладена додаткова угода №2 до Договору, відповідно до якої сторони дійшли згоди викласти умови додаткової угоди №1 від 15.09.2017 до Договору в новій редакції.

Відповідно до п. 5, 6, 7 додаткової угоди №2 від 20.09.2017 до Договору сторони погодили, що гонорар становить еквівалент 2 500,00 доларів (валюті Сполучених Штатів Америки) в гривнях (валюті України) за комерційним курсом об`єднання, що визначається об`єднанням самостійно на основі середньо-зваженого курсу продажу відповідної іноземної валюти на момент, визначений відповідно до договору, за місяць. Гонорар підлягає оплаті клієнтом щомісячно, а за перший місяць надання допомоги сплачується у подвійному розмірі.

Передбачений цією угодою гонорар визначено у спеціальному порядку у вигляді щомісячної абонентської оплати за договором, що надається в межах максимального ліміту часу, еквівалентного 25 (двадцять п`ять) годин на місячний строк. Обов`язок клієнта з оплати гонорару не залежить від мінімальної кількості часу, витраченого об`єднанням на надання допомоги, а її не надання через діяльність клієнта на розмір гонорару не впливає.

Клієнт оплачує гонорар у порядку відповідно до договору до 15 (п`ятнадцятого) числа місяця, в якому надається допомога чим підтверджує фактичне надання об`єднанням належної допомоги своєю оплатою гонорару. Для самостійної оплати гонорару клієнтом окреме виставлення об`єднанням рахунку та укладення сторонами акту наданої правової допомоги (виконаних робіт) не вимагається й здійснюється виключно в цілях бухгалтерського (податкового) обліку.

В рамках виконання Договору сторонами були підписані акти надання правової допомоги (виконаних робіт): № 2 від 05.12.2017, № 3 від 22.12.2017, № 4 від 22.01.2018, № 5 від 22.02.2018, № 6 від 22.03.2018, № 7 від 23.04.2018, № 8 від 21.05.2018, № 9 від 22.06.2018, № 10 від 24.07.2018, № 11 від 18.08.2018, № 12 від 24.09.2018, № 13 від 22.10.2018, № 14 від 22.11.2018, № 15 від 22.12.2018, № 16 від 22.01.2019, № 17 від 20.02.2019, № 18 від 20.03.2019, № 19 від 22.04.2019, № 20 від 24.05.2019, № 21 від 24.06.2019, № 22 від 24.07.2019, № 23 від 20.08.2019, № 24 від 23.09.2019, № 25 від 24.10.2019, № 26 від 20.11.2019, № 27 від 20.12.2019, № 28 від 27.01.2020, № 29 від 28.02.2020, № 30/1 від 23.03.2020, № 30/2 від 21.04.2020, № 30 від 18.05.2020, № 31 від 18.06.2020, № 32 від 15.07.2020, № 33 від 17.08.2020, № 34 від 16.09.2020.

У актах зазначено, що допомога надається відповідно до Договору та додаткової угоди № 1 від 15.09.2017, і вартість гонорару у кожному з цих актів визначений еквівалентом 2500 доларів США.

Одночасно зі складанням актів надання правової допомоги позивачем були складені та надані відповідачу відповідні рахунки-фактури (інвойси) для оплати наданої правової допомоги за Договором, які відповідають номеру та даті кожного з актів. У рахунках-фактурах сума для оплати зазначена у гривні і є еквівалентна 2500 доларам США.

Крім того, 23.10.2017 позивач склав рахунок-фактуру № 1 для оплати правової допомоги за Договором. Вартість правової допомоги за ним становить 134250 грн., що відповідає умові, передбаченій у п. 5 додаткової угоди № 1 - за перший місяць надання допомоги гонорар підлягає оплаті в подвійному розмірі.

Відповідач при здійсненні оплати зазначав реквізити рахунку, за яким проводиться оплата. Платежі здійснені відповідачем в такі строки:

- за рахунком № 2 від 05.12.2017 - 13.12.2017;

- за рахунком № 3 від 22.12.2017 - 03.01.2018;

- за рахунком № 4 від 22.01.2018 - 06.02.2018;

- за рахунком № 5 від 22.02.2018 - 12.03.2018;

- за рахунком № 6 від 22.03.2018 - 06.04.2018;

- за рахунком № 7 від 23.04.2018 - 18.05.2018;

- за рахунком № 8 від 21.05.2018 - 15.05.2018;

- за рахунком № 9 від 22.06.2018 - 17.07.2018;

- за рахунком № 10 від 24.07.2018 - 20.08.2018;

- за рахунком № 11 від 18.08.2018 - 05.10.2018;

- за рахунком № 12 від 24.09.2018 - 30.11.2018;

- за рахунком № 13 від 22.10.2018 - 25.10.2018;

- за рахунком № 14 від 22.11.2018 - 27.12.2018;

- за рахунком № 15 від 22.12.2018 - 04.02.2019;

- за рахунком № 16 від 22.01.2019 - 20.03.2019;

- за рахунком № 17 від 20.02.2019 - 14.03.2019;

- за рахунком № 18 від 20.03.2019 - 21.05.2019;

- за рахунком № 19 від 22.04.2019 - 03.05.2019;

- за рахунком № 20 від 24.05.2019 - 10.06.2019;

- за рахунком № 21 від 24.06.2019 - 09.07.2019;

- за рахунком № 22 від 24.07.2019 - 14.08.2019;

- за рахунком № 23 від 20.08.2019 - 11.09.2019;

- за рахунком № 24 від 23.09.2019 - 17.10.2019;

- за рахунком № 25 від 24.10.2019 - 18.11.2019;

- за рахунком № 26 від 20.11.2019 - 19.12.2019;

- за рахунком № 27 від 20.12.2019 - 23.01.2020;

- за рахунком № 28 від 27.01.2020 - 17.02.2020;

- за рахунком № 29 від 28.02.2020 - 17.04.2020;

- за рахунком № 31 від 18.06.2020 - 25.09.2020;

- за рахунком № 32 від 17.07.2020 (акт від 15.07.2020) - 25.09.2020;

- за рахунком, № 33 від 17.08.2020 - 25.09.2020;

- за рахунком № 34 від 16.09.2020 - 25.09.2020.

16.09.2020 сторони уклали додаткову угоду № 3 до Договору, у якій зазначено, що вона укладена внаслідок систематичного прострочення оплати гонорару.

Відповідно до п. 1 додаткової угоди № 3 з моменту укладення угоди сторони розривають (припиняють дію) договір, а за наявності невиконаних зобов`язань сторін за договором та Правилами у відповідній частині - з моменту їх повного виконання.

Також у п. 8 додаткової угоди № 3 зазначено, що на момент укладення угоди клієнт визнає факт безпідставного нездійснення оплати гонорару за рахунками-фактурами (інвойсами) № 30 від 23.03.2020 (за лютий 2020 року) на суму 67544 грн; № 30 від 21.04.2020 (за березень 2020 року) на суму 69185 грн; № 30 від 18.05.2020 (за квітень 2020 року) на суму 67544 грн; № 31 від 18.06.2020 (за травень 2020 року) на суму 68000 грн; № 32 від 17.07.2020 (за червень 2020 року) на суму 70000 грн; № 33 від 17.08.2020 (за липень 2020 року) на суму 69700 грн; № 34 від 16.09.2020 (за серпень 2020 року) на суму 72500 грн.

За приписами п. 9 додаткової угоди № 3 неоплачений (прострочений) клієнтом гонорар за рахунками фактурами (інвойсами) № 30 від 23.03.2020 (за лютий 2020 року) на суму 67544 грн, № 30 від 21.04.2020 (за березень 2020 року) на суму 69185 грн та № 30 від 18.05.20920 (за квітень 2020 року) на суму 67544 грн., всього на загальну суму 204 273,00 грн., підлягають прощенню об`єднанням виключно за умови виконання клієнтом всіх зобов`язань за договором та за повного настання у своїй сукупності наступних особливих фактів:

п. 9.1. - добровільної самостійної (за відсутності рішення суду) оплати клієнтом гонорару за рахунками фактурами № 31 від 18.06.2020 (за травень 2020 року) на суму 68000 грн, № 32 від 17.07.2020 (за червень 2020 року) на суму 70000 грн, № 33 від 17.08.2020 (за липень 2020 року) на суму 69700 грн та № 34 від 16.09.2020 (за серпень 2020 року) на суму 72500 грн - всього 280200 грн. протягом 5 банківських днів з моменту укладення угоди;

п. 9.2. - добровільної самостійної (за відсутності рішення суду) оплати клієнтом інфляційних втрат та курсової різниці за період прострочення оплати гонорару за рахунками-фактурами (інвойсами), передбаченими п. 9.1. угоди у загальному розмірі 10 000,00 грн. протягом 5 банківських днів з моменту укладення угоди.

У пункті 16 додаткової угоди № 3 сторони передбачили, що умови підпунктів 9.1 та 9.2 цієї додаткової угоди вважаються виконаними з боку клієнта виключно у разі надходження відповідних грошових коштів на банківський рахунок позивача на пізніше 18 години 00 хвилин 25.09.2020. Підтвердженням моменту надходження грошових коштів на банкірський рахунок позивача є відповідна виписка з банківського рахунку останнього.

Спір виник у справі у зв`язку із несвоєчасною, на думку позивача, оплатою відповідачем наданих на підставі Договору послуг, у зв`язку з чим позивач просить стягнути з відповідача 53621,52 грн. пені, 104662,50 грн. штрафу.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Відповідно до ч. 1 ст. 173 ГК України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Пункт 1 статті 902 Цивільного кодексу України встановлює, що виконавець повинен надати послугу особисто.

Відповідно до вимог статті 903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

За умовами Договору надання послуг носить оплатний характер. Сторони домовились, що гонорар визначається сторонами в додатковій угоді до Договору, а у разі її відсутності - у розмірі, визначеному об`єднанням за погодинною ставкою відповідно до Правил, що оплачується клієнтом у безспірному порядку разовим платежем (п. 6 Договору). Виходячи зі змісту пункту 6 Договору, він не встановлює розміру гонорару та порядку його визначення, і є бланкетною умовою.

Як вірно зазначено судом першої інстанції, на момент укладення Договору (01.06.2017) сторонами не було встановлено розміру гонорару та порядку його визначення, відсилаючи у вирішенні цього питання до додаткової угоди або до Правил (п. 6 договору). Тому, оскільки Правила є складовою Договору, які на рівні з ним регулюють правовідносини між сторонами щодо надання правової допомоги, до моменту укладення відповідної додаткової угоди визначення розміру гонорару, у випадку надання послуг, повинно здійснюватися за приписами Правил.

За процедурами, врегульованими Правилами, гонорар, якщо він не визначається безпосередньо договором між сторонами, залежить від складності та виду допомоги, часу, витрати якого потребуються для надання допомоги (п. 10.1 Правил). Якщо ж гонорар є предметом регулювання договору, який Правилами названий спеціальний порядок, він (гонорар) може носити характер разової або багаторазової допомоги, винагороди у відсотках, абонентської плати, юридичного страхування, передачі майнових та/або інших прав, інший спосіб (п. 10.3 Правил).

За умовами додаткової угоди № 1 до Договору, що укладена тільки 15.09.2017, гонорар визначений у формі абонентської плати - разової щомісячної суми у еквіваленті 2500 доларів (валюті Сполучених Штатів Америки), що підлягає оплаті в гривнях (валюті України). Цей платіж не залежить від складності та виду допомоги, що є підставою для визначення розміру гонорару за п. 10.1 Правил.

Додаткова угода № 1 та додаткова угода № 2, яка змінила строки оплати гонорару та ліміт часу, в межах якого надається щомісячна допомога, за своєю юридичною природою є правочинами щодо зміни Договору. А тому на них поширюються загальні положення про договір - розділ ІІ Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). Можливість застосування умов договору до відносин, які виникли до його укладення, повинна бути встановлена сторонами (ч. 3 ст. 631 ЦК України).

Ні п. 5 Додаткової угоди № 1 від 15.09.2017, ні п. 5 додаткової угоди № 2 від 20.09.2017, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, не містять домовленостей про те, що вони поширюють свої умови на відносини сторін, які виникли з червня 2017 року.

Вказане, зокрема, і підтверджується пунктом 8 додаткової угоди № 1 від 15.09.2017, відповідно до якого вона набирає чинності (вступає в силу) та є невід`ємною складовою частиною договору з моменту підписання (погодження) угоди обома сторонами, тобто з дати, яка зазначена в угоді.

А тому, як вірно зазначено судом першої інстанції, додаткова угода № 1 та додаткова угода № 2 не містять застережень щодо поширення їх умов на правовідносини, що склалися раніше, у зв`язку з чим вони не регулюють порядок визначення гонорару за послуги до вересня 2017 року.

Як вірно зазначено судом першої інстанції, Правилами на позивача покладено обов`язок під час надання допомоги скласти акт наданої правової допомоги (виконаних робіт) в письмовій формі та передати його для підписання відповідачу (п. 9.1 Правил). При складанні акту позивач повинен вказати в ньому вид допомоги та стадію, відповідальність за зміст акту Правилами покладена на позивача (п. 9.2 Правил).

В той же час, в матеріалах справи відсутні складені та підписані між сторонами акти наданої правової допомоги за період з червня по серпень 2017 року, які б підтверджували факт надання таких послуг відповідачу у даний період.

Акти надання правової допомоги (виконаних робіт) № 2 від 05.12.2017, № 3 від 22.12.2017, № 4 від 22.01.2018, № 5 від 22.02.2018, № 6 від 22.03.2018, № 7 від 23.04.2018, № 8 від 21.05.2018, № 9 від 22.06.2018, № 10 від 24.07.2018, № 11 від 18.08.2018, № 12 від 24.09.2018, № 13 від 22.10.2018, № 14 від 22.11.2018, № 15 від 22.12.2018, № 16 від 22.01.2019, № 17 від 20.02.2019, № 18 від 20.03.2019, № 19 від 22.04.2019, № 20 від 24.05.2019, № 21 від 24.06.2019, № 22 від 24.07.2019, № 23 від 20.08.2019, № 24 від 23.09.2019, № 25 від 24.10.2019, № 26 від 20.11.2019, № 27 від 20.12.2019, № 28 від 27.01.2020, № 29 від 28.02.2020, № 30/1 від 23.03.2020, № 30/2 від 21.04.2020, № 30 від 18.05.2020, № 31 від 18.06.2020, № 32 від 15.07.2020, № 33 від 17.08.2020, № 34 від 16.09.2020 не містять відомостей про період надання допомоги за кожним актом, що, за змістом п. 9.2 Правил, є відповідальністю позивача.

Водночас гонорар, який зазначений у цих актах, визначений у формі абонентської плати - разової щомісячної суми у еквіваленті 2500 доларів (валюті Сполучених Штатів Америки), що підлягає оплаті в гривнях (валюті України).

Тобто, при визначенні гонорару був застосований порядок, врегульований додатковою угодою № 1 до Договору, яка не поширює свою дію на правовідносини, що виникли до вересня 2017 року.

А тому є необґрунтованими доводи апелянта, що акт надання правової допомоги (виконаних робіт) № 2 від 05.12.2017 та № 3 від 22.12.2017 складені за наслідками надання правової допомоги у липні та серпні 2017 року, відповідно.

Відповідно до складеного позивачем 23.10.2017 рахунку-фактури № 1, вартість правової допомоги за один місяць становить 134 250,00 грн., що відповідає умові, передбаченій у п. 5 додаткової угоди № 1 від 15.09.2017 - за перший місяць надання допомоги гонорар підлягає оплаті в подвійному розмірі, що обумовлено цілями допомоги.

Як вже було зазначено вище, строки оплати допомоги, який був врегульований п. 6 додаткової угоди № 1 від 15.09.2017, в подальшому змінено п. 7 додатковою угодою № 2 від 20.09.2017. За цим пунктом клієнт оплачує гонорар до 15 числа місяця, наступного за місяцем, в якому надається допомога. Для самостійної оплати гонорару клієнтом окреме виставлення об`єднанням рахунку та укладення сторонами акту наданої правової допомоги не вимагається й здійснюється виключно в цілях бухгалтерського (податкового) обліку.

А тому, як вірно зазначено судом першої інстанції, першим місяцем надання правої допомоги, гонорар якої підлягає визначенню у порядку, передбаченому додатковою угодою № 1 (абонентська плата), є жовтень 2017 року.

Виходячи із наявних в матеріалах справи актів надання правової допомоги (виконаних робіт), судом першої інстанції вірно визначено, що вони відповідають таким календарним періодам надання допомоги:

акт № 2 від 05.12.2017 - листопад 2017 року;

акт № 3 від 22.12.2017 - грудень 2017 року;

акт № 4 від 22.01.2018 - січень 2018 року;

акт № 5 від 22.02.2018 - лютий 2018 року;

акт № 6 від 22.03.2018 - березень 2018 року;

акт № 7 від 23.04.2018 - квітень 2018 року;

акт № 8 від 21.05.2018 - травень 2018 року;

акт № 9 від 22.06.2018 - червень 2018 року;

акт № 10 від 24.07.2018 - липень 2018 року;

акт № 11 від 18.08.2018 - серпень 2018 року;

акт № 12 від 24.09.2018 - вересень 2018 року;

акт № 13 від 22.10.2018 - жовтень 2018 року;

акт № 14 від 22.11.2018 - листопад 2018 року;

акт № 15 від 22.12.2018 - грудень 2018 року;

акт № 16 від 22.01.2019 - січень 2019 року;

акт № 17 від 20.02.2019 - лютий 2019 року;

акт № 18 від 20.03.2019 - березень 2019 року;

акт № 19 від 22.04.2019 - квітень 2019 року;

акт № 20 від 24.05.2019 - травень 2019 року;

акт № 21 від 24.06.2019 - червень 2019 року;

акт № 22 від 24.07.2019 - липень 2019 року;

акт № 23 від 20.08.2019 - серпень 2019 року;

акт № 24 від 23.09.2019 - вересень 2019 року;

акт № 25 від 24.10.2019 - жовтень 2019 року;

акт № 26 від 20.11.2019 - листопад 2019 року;

акт № 27 від 20.12.2019 - грудень 2019 року;

акт № 28 від 27.01.2020 - січень 2020 року;

акт № 29 від 28.02.2020 - лютий 2020 року;

акт № 30/1 від 23.03.2020 - березень 2020 року;

акт № 30/2 від 21.04.2020 - квітень 2020 року;

акт № 30 від 18.05.2020 - травень 2020 року;

акт № 31 від 18.06.2020 - червень 2020 року;

акт № 32 від 15.07.2020 - липень 2020 року;

акт № 33 від 17.08.2020 - серпень 2020 року;

акт № 34 від 16.09.2020 - вересень 2020 року.

Дослідивши надані сторонами докази оплати гонорару, враховуючи акти наданих послуг та п. 6 додаткової угоди № 1 від 15.09.2017, який в подальшому змінено п. 7 додатковою угодою № 2 від 20.09.2017 (клієнт оплачує гонорар до 15 числа місяця, наступного за місяцем, в якому надається допомога), колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції,що відповідачем була прострочена оплата за наданими послугами, а саме:

- квітні 2018 року (сплачено 18.05.2018);

- червні 2018 року (сплачено 17.07.2018);

- липні 2018 року (сплачено 20.08.2018);

- серпні 2018 року (сплачено 05.10.2018);

- вересні 2018 року (сплачено 30.11.2018);

- листопаді 2018 року (сплачено 27.12.2018);

- січні 2019 року (сплачено 20.03.2019);

- березні 2019 року (сплачено 21.05.2019);

- вересні 2019року (сплачено 17.10.2019);

- жовтні 2019 року (сплачено 18.11.2019);

- листопаді 2019 року (сплачено 19.12.2019);

- грудні 2019 року (сплачено 23.01.2020);

- січні 2020 року (сплачено 17.02.2020);

- лютому 2020 року (сплачено 17.04.2020);

- червні 2020 року (сплачено 25.09.2020);

- липні 2020 року (сплачено 25.09.2020);

- серпні 2020 року (сплачено 25.09.2020);

- вересні 2020 року (сплачено 25.09.2020).

Також, у додатковій угоді № 3 від 16.09.2020 сторони в п. 8 зафіксували наявність заборгованості відповідача перед позивачем. Зокрема, сторони зазначили, що існує заборгованість за такими рахунками-фактурами:

№ 30 від 23.03.2020 (за лютий 2020 року) на суму 67544 грн;

№ 30 від 21.04.2020 (за березень 2020 року) на суму 69185 грн;

№ 30 від 18.05.20920 (за квітень 2020 року) на суму 67544 грн;

№ 31 від 18.06.2020 (за травень 2020 року) на суму 68000 грн;

№ 32 від 17.07.2020 (за червень 2020 року) на суму 70000 грн;

№ 33 від 17.08.2020 (за липень 2020 року) на суму 69700 грн;

№ 34 від 16.09.2020 (за серпень 2020 року) на суму 72500 грн.

За приписами п. 9 додаткової угоди № 3 неоплачений (прострочений) клієнтом гонорар за рахунками фактурами (інвойсами) № 30 від 23.03.2020 (за лютий 2020 року) на суму 67544 грн, № 30 від 21.04.2020 (за березень 2020 року) на суму 69185 грн та № 30 від 18.05.20920 (за квітень 2020 року) на суму 67544 грн., всього на загальну суму 204 273,00 грн., підлягають прощенню об`єднанням виключно за умови виконання клієнтом всіх зобов`язань за договором та за повного настання у своїй сукупності наступних особливих фактів:

п. 9.1. - добровільної самостійної (за відсутності рішення суду) оплати клієнтом гонорару за рахунками фактурами № 31 від 18.06.2020 (за травень 2020 року) на суму 68000 грн, № 32 від 17.07.2020 (за червень 2020 року) на суму 70000 грн, № 33 від 17.08.2020 (за липень 2020 року) на суму 69700 грн та № 34 від 16.09.2020 (за серпень 2020 року) на суму 72500 грн - всього 280200 грн. протягом 5 банківських днів з моменту укладення угоди;

п. 9.2. - добровільної самостійної (за відсутності рішення суду) оплати клієнтом інфляційних втрат та курсової різниці за період прострочення оплати гонорару за рахунками-фактурами (інвойсами), передбаченими п. 9.1. угоди у загальному розмірі 10 000,00 грн. протягом 5 банківських днів з моменту укладення угоди.

У пункті 16 додаткової угоди № 3 сторони передбачили, що умови підпунктів 9.1 та 9.2 цієї додаткової угоди вважаються виконаними з боку клієнта виключно у разі надходження відповідних грошових коштів на банківський рахунок позивача на пізніше 18 години 00 хвилин 25.09.2020. Підтвердженням моменту надходження грошових коштів на банкірський рахунок позивача є відповідна виписка з банківського рахунку останнього.

Отже, пунктом 16 додаткової угоди № 3 настання умов прощення боргу поставлено в залежність від своєчасності отримання коштів позивачем.

Кошти у розмірі 290 200,00 грн отримані позивачем 25.09.2020 о 16 год. 38 хв., про що свідчить виписка з банківського рахунку останнього.

А тому, вказане свідчить про настання умов, з якими додатковою угодою № 3 від 16.09.2020 сторони передбачили прощення боргу 204 273,00 грн.

Помилкове зазначення у рішенні суду суми боргу, яка була прощена - 280 200,00 грн. замість 204 273,00 грн. не призвело до прийняття судом першої інстанції невірного рішення в цій частині, а тому твердження апелянта колегією суддів відхиляються.

Частиною 1 ст. 612 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Згідно зі статтями 230, 231 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми, яку відповідач зобов`язаний сплатити за невиконання чи неналежне виконання господарського зобов`язання. Якщо розмір штрафних санкцій не визначено, санкції застосовуються у розмірі, передбаченому договором.

Відповідно до п. 13.3. Правил порушення строків виконання фінансових зобов`язань за Договором є підставою для застосування до винної сторони основної відповідальності перед іншою стороною у вигляді пені в розмірі подвійної облікової ставки, визначеної Національним банком України на відповідний період часу від суми невиконаного фінансового зобов`язання за кожен день прострочення.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши здійснений судом першої інстанції розрахунок пені, який був розрахований виходячи із місяців надання послуг, в який було наявне прострочення оплати (квітень, червень, липень, серпень, вересень, листопад 2018 року, січень, березень, вересень, жовтень, листопад, грудень 2019 року, січень, лютий, червень, липень, серпень та вересень 2020 року), з урахуванням моменту оплати (оскільки день оплати не включається в період нарахування пені), погоджується з висновком суду першої інстанції, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 16 736,41 грн. пені за загальний період з 16.05.2018 по 24.09.2020 за кожен місяць надання послуг окремо.

Згідно з п. 13.4. Правил, порушення строків виконання фінансових зобов`язань за Договором відповідачем понад півмісячний строк є підставою для застосування до останнього додаткової відповідальності у вигляді разового штрафу в розмірі 50 (п`ятдесят) відсотків від суми невиконаного фінансового зобов`язання.

Оскільки відсутні обставини прострочення оплати відповідачем вартості послуг за актом № 4 від 22.01.2018 та актом № 5 від 22.02.2018, а прострочення за актом № 33 від 17.08.2020 не перевищує півмісячний строк, суд першої інстанції дійшов до правомірного висновку про відсутність підстав для нарахування штрафу.

Крім того, позивач не погоджується із стягненням з нього на користь відповідача 20 568,90 грн. витрат на професійну правничу допомогу адвоката.

Згідно зі статтею 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до частин 1, 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Водночас за змістом частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

У розумінні положень частини 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

В той же час, загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

У частині 5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Зокрема відповідно до частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції, відповідачем подано договір про надання правничої допомоги від 02.10.2020, укладений з адвокатом Бондар Олегом Володимировичем, додаткову угоду № 1 від 08.12.2020, відповідно до якої адвокат зобов`язався надати клієнту (відповідачу) професійну правничу допомогу при розгляді справи № 910/19469/20, а саме: підготовка правової позиції та захист інтересів клієнта; підготовка заяви по суті спору; підготовка заяви з процесуальних питань.

Також, між відповідачем та адвокатом Бондар О.В. було складено звіт про надані послуги від 03.02.2021 на суму 23 000,00 грн., відповідно до яких адвокат надав відповідачу послуги з підготовки правової позиції на захист інтересів клієнта у справі № 910/19469/20; підготовка тексту відзиву від 30.12.2020 у справі № 910/19469/20; підготовка тексту заперечень від 18.01.2021 у справі № 910/19469/20; підготовка заяви про розподіл судових витрат у справі № 910/19469/20.

Посилання апелянта на те, що зміст відзиву у даній справі є ідентичним змісту відзиву у справі № 910/17159/20 колегією суддів відхиляються, оскільки подібність правових позицій (зокрема і у схожих справах) не виключає необхідності підготовки відповідного відзиву на позову заяву у справі № 910/19469/20. Також в межах даної справи подавалось заперечення на клопотання позивача про витребування доказів, підготовка яких також відображена у звіті про надані послуги від 03.02.2021.

Твердження апелянта, що жодна із робіт по даній справі адвокатом Бондарем О.В. не вчинялася, оскільки всі процесуальні документи від імені відповідача підписані представником Степаненко М.Ю., колегія суддів відхиляє, оскільки підписання відзиву, заперечень та заяви про розподіл судових витрат у справі № 910/19469/20 представником Степаненко М.Ю. не спростовує обставин надання адвокатом Бондар О.В. правової допомоги щодо підготовки таких документів, що і було відображено у звіті від 03.02.2021.

Вказане узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеною у додатковій постанові від 28.12.2019 у справі № 924/122/19.

Посилання апелянта на відсутність доказів оплати відповідачем наданих адвокатських послуг колегією суддів також відхиляються, оскільки за змістом п. 1 ч. 2 ст. 126, ч. 8 ст.129 ГПК України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу, за умови підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 126 цього Кодексу).

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, від 20.12.2019 у справі № 903/125/19.

А тому, оскільки позивачем не доведено неспівмірності розміру витрат відповідача на оплату послуг адвоката за розгляд справи у суді першої інстанції, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про обґрунтованість вимог відповідача в частині покладення на позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 20 568,90 грн. (пропорційно розміру задоволених позовних вимог).

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

За наведених вище обставин, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду першої інстанції, наведених в оскаржуваному рішенні, а тому відсутні підстави для скасування або зміни рішення Господарського суду міста Києва від 25.02.2021 у справі № 910/19469/20 в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника.

Керуючись ст.ст. 74, 129, 269, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

1. Апеляційну скаргу Адвокатського об`єднання "Поз, Солод Партнерс" на рішення Господарського суду міста Києва від 25.02.2021 у справі № 910/19469/20 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 25.02.2021 у справі № 910/19469/20 залишити без змін.

3. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на апелянта.

4. Матеріали справи № 910/19469/20 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом двадцяти днів в порядку, визначеному ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя М.А. Дідиченко

Судді Є.Ю. Пономаренко

М.А. Руденко