У Х В А Л А

про відмову у видачі судового наказу

15 липня 2021 року м. Чернігівсправа № 927/725/21

Суддя Господарського суду Чернігівської області Шморгун В. В., розглянувши матеріали заяви від 08.07.2021 №08/07/21-2 За заявою: Товариства з обмеженою відповідальністю «Профіт Транс» , , вул. Гусенка, 17, оф. 138, м. Дніпро, 49005 до боржника: Товариства з обмеженою відповідальністю «Агроресурс-2006», , вул. Осипенка, 43, с. Киселівка, Менський район, Чернігівська область, 15640 про видачу судового наказу,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Профіт Транс» звернулось до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Агроресурс-2006» заборгованості у розмірі 117 000,00 грн.

В обґрунтування поданої заяви заявник посилається на невиконання боржником взятих на себе зобов`язань за договором перевезення вантажу №09/10-20ПТ-3 від 09.10.2020 в частині сплати коштів за надані послуги.

Розглянувши подану Товариством з обмеженою відповідальністю «Профіт Транс» заяву разом з доданими до неї документами, суд дійшов висновку про наявність підстав для відмови у видачі судового наказу з огляду на наступне.

Згідно з п. 1 ч. 1, ч. 2, 4 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України) господарське судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку, зокрема, наказного провадження.

Наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Умови, за яких суд має право розглядати вимоги про стягнення грошових сум у наказному провадженні, а справи - у загальному або спрощеному позовному провадженні, визначаються цим Кодексом.

Підстави та порядок видачі судового наказу врегульовано положеннями Розділу ІІ ГПК України.

Згідно ст. 147 ГПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 148 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги. Заявником та боржником в наказному провадженні можуть бути юридичні особи та фізичні особи - підприємці.

Виходячи з загальних засад наказного провадження та встановленого порядку розгляду заяви про видачу судового наказу, наказне провадження у господарському судочинстві забезпечує можливість стягнення грошової заборгованості, наявність та безспірність якої підтверджується доданими до заяви документами.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обов`язкові вимоги до форми та змісту заяви про видачу судового наказу викладені у ст. 150 ГПК України, відповідно до п. 4, 5 ч. 2 якої у заяві про видачу судового наказу повинно бути зазначено вимоги заявника та обставини, на яких вони ґрунтуються, а також перелік доказів, якими заявник обґрунтовує обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 150 ГПК України до заяви про видачу судового наказу додається копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості.

До заяви заявник додав копію договору перевезення вантажу №09/10-20ПТ-3 від 09.10.2020 (далі Договір), за умовами якого ТОВ «Профіт Транс» (Перевізник) зобов`язалось отримувати ввірений йому для перевезення вантаж, транспортним засобом доставляти його до пункту призначення і видавати уповноваженій на одержання вантажу особі, а ТОВ «Агроресурс-2006» (Замовник) зобов`язалось своєчасно оплачувати послуги Перевізника.

Згідно з п. 1.3 Договору дані, необхідні для надання послуг (реквізити вантажовідправника та вантажоодержувача, характеристики вантаж, адреси пунктів завантаження та призначення, розмір плати за перевезення і строк доставляння вантажа тощо) вказуються у заявках (далі Заявка), що є невід`ємними частинами даного Договору. Погоджені Сторонами Заявки регулюють взаємовідносини Сторін щодо кожного окремого перевезення та є невід`ємними частинами даного Договору.

Відповідно до п. 4.2 Договору розрахунок Замовником Перевізнику здійснюється на підставі рахунків наданих Перевізником електронним зв`язком до вивантаження вантажу, якщо інше не вказано Заявці. По факту виконаних робіт складаються Акти приймання-передачі наданих послуг по договору на виконання транспортних перевезень, якщо інше не зазначено в Заявці. За умовами Заявки, можлива повна або часткова передоплата.

Отже, умовами Договору передбачено, що кожне перевезення вантажу Перевізником здійснюється на підставі поданих Замовником заявок, у яких зазначаються, зокрема, вантаж, одержувач, маршрут перевезення, а також може вказуватись порядок здійснення оплати за надані послуги.

Зі змісту Договору вбачається, що такі заявки складаються та надаються Замовником Перевізнику у письмовій формі, погоджуються сторонами та становлять невід`ємну частину цього Договору.

Проте заявник не надав заявок ТОВ «Агроресурс-2006», на підставі яких ТОВ «Профіт Транс» були здійснені перевезення вантажу на загальну суму 117 000,00 грн, а у заяві взагалі не зазначив обставин щодо надання таких заявок.

Встановлений нормами п. 3 ч. 3 ст. 150 ГПК України обов`язок подання до суду копії договору передбачає необхідність подання не лише самого договору, але й усіх додатків до нього, які є його невід`ємною частиною і з урахуванням яких пред`являються вимоги про стягнення грошової заборгованості.

Враховуючи те, що заявки на перевезення вантажу є невід`ємною частиною Договору, проте не були додані заявником до заяви, суд доходить висновку, що ТОВ «Профіт Транс» не надано суду договору, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості, у повному обсязі, а отже заяву подано з порушенням вимог ст. 150 ГПК України.

Крім того, у заяві заявник зазначає, що відповідно до п. 4.2 Договору розрахунок за надані послуги здійснюється до вивантаження вантажу.

Проте з наведеного у п. 4.2 Договору формулювання щодо порядку проведення розрахунків: «розрахунок Замовником Перевізнику здійснюється на підставі рахунків наданих Перевізником електронним зв`язком до вивантаження вантажу, якщо інше не вказано Заявці», зважаючи на побудову цього речення та розставлені (не розставлені) розділові знаки, неможливо чітко встановити, яка саме подія повинна настати «до вивантаження вантажу» - розрахунок чи надання рахунку електронним зв`язком.

При цьому одночасно як у цьому ж реченні, так і в інших, викладених у п. 4.2 Договору, міститься посилання на Заявку, у якій може бути передбачений порядок здійснення розрахунків за послуги з перевезення, однак, як вже зазначав суд, таких заявок заявником суду не надано.

Згідно зі ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Отже право грошової вимоги у кредитора виникає саме з настанням строку виконання грошового зобов`язання.

За наведених вище обставин суд дійшов висновку, що із поданої заяви та доданих до неї документів не вбачається виникнення у заявника грошової вимоги до боржника.

Згідно з п. 1, 8 ч. 1 ст. 152 ГПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заяву подано з порушенням вимог статті 150 цього Кодексу та якщо із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу.

Відповідно до ч. 2 ст. 152 ГПК України про відмову у видачі судового наказу суддя постановляє ухвалу не пізніше десяти днів з дня надходження до суду заяви про видачу судового наказу.

При цьому суд зазначає, що відповідно до ст. 153 ГПК України відмова у видачі судового наказу з наведених вище підстав не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків.

Відповідно до ч. 2 ст. 151 ГПК України у разі відмови у видачі судового наказу або в разі скасування судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається. У разі пред`явлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору, сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу, зараховується до суми судового збору, встановленої за подання позовної заяви.

Керуючись статтями 12, 147, 150-153, 233, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

УХВАЛИВ:

Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю «Профіт Транс» у видачі судового наказу про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Агроресурс-2006» заборгованості у розмірі 117 000,00 грн.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею. Ухвалу може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду, з урахуванням п. 17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України, у строки, визначені ст. 256 цього кодексу.

Веб-адреса Єдиного державного реєстру судових рішень: http://reyestr.court.gov.ua/.

Суддя В.В. Шморгун