ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

(додаткова)

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" липня 2021 р. Справа№ 760/9300/17-ц

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Корсака В.А.

суддів: Кропивної Л.В.

Дідиченко М.А.

за участю секретаря судового засідання: Костяк В.Д.

за участю представника(-ів): згідно протоколу судового засідання від 19.07.2021,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву представника ОСОБА_1 про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції,

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Українська залізниця"

на рішення Господарського суду міста Києва від 06.01.2021, повний текст якого складено 29.01.2021,

у справі №760/9300/17-ц (суддя Ягічева Н.І.)

за позовом ОСОБА_1

до Акціонерного товариства "Українська залізниця"

про визнання наказу про звільнення незаконним, поновлення на роботі та стягнення вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог.

У травні 2017 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Солом`янського районного суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (нова назва - Акціонерне товариство "Українська залізниця"; далі - відповідач) про: визнання незаконним та скасувати наказ від 19 січня 2017 року №72/ос про його звільнення позивача з роботи у зв`язку з припиненням повноважень посадової особи згідно пунктом 5 частини першої статті 41 КЗпП України; визнати незаконним рішення правління ПАТ "Укрзалізниця" від 17-18 січня 2017 року (Протокол № Ц - 57/4 Ком.т.) в частині звільнення у зв`язку з припиненням повноважень посадової особи згідно пунктом 5 частини першої статті 41 КЗпП України; поновити його на посаді начальника філії "Відомча воєнізована охорона" ПАТ "Укрзалізниця"; стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу починаючи з 11 травня 2017 року по дату ухвалення рішення по справі.

Позов мотивовано незаконним звільненням ОСОБА_1 з посади начальника філії "Відомча воєнізована охорона" ПАТ "Укрзалізниця", позаяк позивач вважав, що його звільнення проведено з порушенням норм трудового законодавства, оскільки він не входить до керівного складу ПАТ "Укрзалізниця" за займаною посадою та не є таким, що може бути звільнений на підставі пункту 5 частини першої статті 41 КЗпП України, у зв`язку з чим позивач звернувся з позовними вимогами.

Під час розгляду справи у господарському суді, 28.07.2020 позивач подав пояснення, у яких просив про стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 150375,56 грн, тобто з 11.05.2017, що дорівнює 188 дням, по 14.11.2017.

Хід розгляду справи.

Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 14.11.2017 задоволено позов ОСОБА_1 , визнано незаконним рішення Правління Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" від 17-18.01.2017 року в частині звільнення ОСОБА_1 з роботи за ст. 41 ч.1 п.5 КЗпП України, визнано незаконним та скасовано наказ Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" №72/0с від 19.01.2017 про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника філії "Відомча воєнізована охорона" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" за ст.41 ч.1 п.5 КЗпП України, поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника філії "Відомча воєнізована охорона" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь ОСОБА_1 150 375,56 грн середнього заробітку за час вимушеного прогулу за вирахуванням необхідних податків та платежів.

Постановою Апеляційного суду міста Києва від 25.01.2018, задоволено апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", скасовано рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 14.11.2017 у справі 760/9300/17-ц.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 29.01.2021 касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 14.11.2017 та постанову Апеляційного суду м. Києва від 25.01.2018 року скасовано, провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" про визнання незаконним та скасування наказу, визнання незаконним рішення правління, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу закрито.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 03.01.2020 справу № 760/9300/17-ц передано для продовження розгляду до Господарського суду міста Києва.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 06.01.2021 у справі №760/9300/17-ц позов задоволено:

- Визнано незаконним та скасувано рішення правління Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" від 18.01.2017 (Протокол №Ц-57/4 Ком.т.) в частині щодо звільнення ОСОБА_1 у зв`язку з припиненням повноважень посадової особи згідно п. 5 ч. 1. ст. 41 КЗпП України.

- Визнано незаконним та скасовано наказ Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" від 19.01.2017 №72/ос про звільнення ОСОБА_1 у зв`язку з припиненням повноважень посадової особи згідно п. 5 ч. І. ст. 41 КЗпП України.

- Поновлено ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на посаді начальника філії "Відомча воєнізована охорона" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця".

- Стягнуто з Акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь ОСОБА_1 150 375 (сто п`ятдесят тисяч триста сімдесят п`ять) грн 56 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу та 30 037 (тридцять тисяч тридцять сім) грн 56 коп. витрат на професійну правничу допомогу.

- Стягнуто з Акціонерного товариства "Українська залізниця" в дохід Державного бюджету України 7055 (сім тисяч п`ятдесят п`ять) грн 63 коп. судового збору.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 05.07.2021 апеляційну скаргу АТ "Українська залізниця" залишено без задоволення. Рішення Господарського суду міста Києва від 06.01.2021 у справі №760/9300/17-ц залишено без змін.

Стислий виклад вимог заяви та аргументи учасників справи.

09.04.2021 до Північного апеляційного господарського суду позивач подав відзив, у якому просив стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу адвоката по розгляду справи у суді апеляційної інстанції у розмірі 10 000,00 грн.

Відповідачем до суду подано клопотання про зменшення витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які заявив позивач, в яких він просить у задоволенні заяви відмовити у повному обсязі з посиланням на відсутність правових підстав для їх стягнення, так як суму визначену договором вже стягнуто за рішенням суду першої інстанції; крім того, зазначив про те, якщо суд дійде висновку про наявність підстав для задоволення заяви, то відповідач просить зменшити заявлений розмір витрат, з огляду на їх не співмірність, та невідповідність критеріям розумності та реальності судових витрат.

Хід розгляду заяви.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.07.2021 повідомлено учасників справи про призначення до розгляду заяви ОСОБА_1 про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу у справі №760/9300/17-ц на 19.07.2021 о 14 год. 10 хв. Повідомлено учасників справи, що неявка їх представників в судове засідання не є перешкодою для розгляду клопотання.

Явка представників сторін.

В судове засідання від 19.07.2021 з`явилися представники позивача та відповідача.

Щодо суті поданої заяви про правничу допомогу.

Розглянувши заяву представника позивача про розподіл судових витрат, господарський суд зазначає таке.

За приписами п. 3 ч. 1 ст. 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

За приписами ч. 1, п. п. 1, 4 ч. 3 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема належать витрати на професійну правничу допомогу та витрати, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката згідно з ч. 2 ст. 126 ГПК України підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

За змістом наведених законодавчих приписів необхідною умовою для вирішення питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу є наявність доказів, які підтверджують фактичне здійснення таких витрат учасником справи.

При цьому витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 126 ГПК України).

Відповідна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, а також у додатковій постанові Верховного Суду від 04.03.2020 у справі № 914/633/18.

На підтвердження витрат на правову допомогу позивачем подано ордер серія ВВ №1004978 від 16.07.2020, у якому зазначено, що адвокат Глушпенко В.О. діє на підставі договору про надання правової допомоги №27-ТП від 18.05.2020.

Акт №3, до договору «Про надання правничої правової допомоги №27-ТП від 18.05.2020». Акт датований 15 березня 2021 року.

У матеріалах справи наявна копія договору про надання правничої, правової допомоги №27-ТП від 18.05.2020, що укладений між Адвокатським об`єднанням "ВЕСТ ІСТ ЛОЙЕРЗ ПАРТНЕРС" та позивачем.

У акті зазначено, що такий укладено до договору про надання правничої правової допомоги №27-ТП від 18.05.2020. Акт визначає розмір та порядок оплати юридичних послуг за супроводження (представництво) справи №760/9300/17 у суді апеляційної інстанції, в якій клієнт є позивачем.

Відповідно до п. 2 Акту визначено, що вартість послуг виконавця за цим актом складає 10 000,00 грн. Пунктом 1, також визначено перелік таких послуг: консультація (0,5 год) 500,00 грн; ознайомлення із апеляційною скаргою (3 год) 3000,00 грн; підготовка та написання процесуальних документів (відзив на апеляційну скаргу) (3 год) 3 000,00 грн; надістання відзиву на апеляційну скаргу відповідачу та суду (2 год) 2 000,00 грн; участь у судовому засіданні (1,5 год) 1 500,00 грн.

Проаналізувавши наявний у справі договір, а також поданий відповідачем акт №3, до договору «Про надання правничої правової допомоги №27-ТП від 18.05.2020», колегія суддів дійшла висновку відмовити у задоволенні заяви позивача, враховуючи наступне.

Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначаються Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Згідно зі статтею 1 Закону (у редакції на час укладення договору) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) (далі - Закон) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до частини першої статті 26 Закону адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Згідно із частиною першою статті 27 Закону договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі.

До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права (частина третя статті 27 Закону).

За своєю правовою природою договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, що регулюється Главою 63 ЦК України та загальними положенням про договір, передбаченими Главою 52 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до статті 903 ЦК України визначено, що у разі, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору (частина п`ята статті 626 ЦК України).

Отже, договір про надання правової допомоги, як і будь-який договір про надання послуг, може бути оплатним або безоплатним.

Глава 52 Цивільного кодексу України регулює загальні поняття та принципи будь-якого цивільного договору, включаючи договір про надання послуг. Стаття 632 Цивільного кодексу України регулює поняття ціни договору; за приписами вказаної статті ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін, зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом, а якщо ціна у договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається виходячи із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору.

Відповідно до статті 14 Правил адвокат надає правову допомогу відповідно до законодавства України про адвокатуру та адвокатську діяльність на підставі договору про надання правової допомоги.

Згідно з статтею 30 Закону, статтею 28 Правил адвокатської етики ( у редакції на час укладення договору зі змінами) гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Отже, адвокатський гонорар є однією із умов, яка визначається сторонами договору про надання правової допомоги, зазначення у договорі розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару (погодинної оплати або фіксованого розміру) дає підстави вважати, що сторони при укладенні договору про надання правової допомоги погодили розмір адвокатського гонорару (ціну договору).

У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково.

Така правова позиція викладена у додаткових постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 06.03.2019 у справі № 922/1163/18, від 19.11.2019 у справі № 5023/5587/12.

Судом встановлено, що відповідно до п.п. 1.2.3 договору визначено, що адвокат здійснює представництво інтересів клієнта у судах усіх рівнів та юрисдикцій.

Розділом 3 договору сторонами узгоджено порядок розрахунків.

Відповідно до п. 3.1. №27-ТП від 18.05.2020 договору сторони погодили виплату фіксованої суми гонорару (винагороди) за надання правової допомоги, вказаної в Договорі у розмірі 15 000 (п`ятнадцять тисяч) грн. Детальний розрахунок викладається в акті про попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат. Сторони погодили, що виплата гонорару (винагороди) авансом здійснюється в розмірі 15 000 (п`ятнадцять тисяч) грн. Адвокатське об`єднання вправі не приступати до виконання обов`язків за Договором до отримання авансу (п. 3.2. договору). Сторони домовились про доплату гонорару (винагороди) за позитивний результат по справі в розмірі 10% від суми стягнутого середнього заробітку за час вимушеного прогулу відповідно до КЗпП України.

Отже, договором, сторонами узгоджено порядок обчислення гонорару, а саме: у вигляді фіксованої суму за надання правової допомоги, вказаної в Договорі у розмірі 15 000,00 грн, також сторони погодили, що виплата гонорару (винагороди) авансом здійснюється в розмірі 15 000 (п`ятнадцять тисяч) грн.; також узгоджено порядок та підстави для зміни розміру гонорару, а саме у письмовій формі за підисом сторін.

Тобто, зміст цієї угоди (форма викладу) свідчить про домовленість сторін про фіксовану суму гонорару, порядок його обчислення та порядок його сплати.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що визнаним міжнародним стандартом здійснення адвокатської діяльності є принципи чесності та добропорядної репутації адвоката, який відображений в етичних кодексах поведінки адвокатів та який розповсюджується на всі напрями професійної діяльності адвоката. Договір про надання правової допомоги має відповідати вимогам Закону та Правилам, а також визнаним міжнародним та національним стандартам надання правової допомоги.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що в ході розгляду справи у суді першої інстанції, на підтвердження понесення витрат на правову допомогу позивачем надано копію договору про надання правничої, правової допомоги №27-ТП від 18.05.2020, укладений між Адвокатським об`єднанням "ВЕСТ ІСТ ЛОЙЕРЗ ПАРТНЕРС" та позивачем, Акт №1 про попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат на суму 15000, 00 грн від 18.05.2020, Акт №2 приймання-передачі наданих послуг №1 від 21.07.2020 на суму 15000, 00 та квитанцію від 27.07.2020 на вказану суму.

Крім того, сторонни у договорі домовились про доплату гонорару (винагороди) за позитивний результат по справі в розмірі 10% від суми стягнутого середнього заробітку за час вимушеного прогулу відповідно до КЗпП України.

Встановивши положення, викладені у ч. 5 ст. 129 та ч. 4 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України, а також приймаючи до уваги наслідки вирішення даної справи - задоволення позовних вимог у повному обсязі, суд першої інстнції дійшов висновку про необхідність покладення на відповідача витрат позивача на оплату послуг адвоката у розмірі 30 037,56 грн (15000 грн гонорару (винагороди) авансом та 15 037,56 грн доплати гонорару за позитивний результат по справі у розмірі 10% від суми стягнутої середньої заробітної плати).

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 05.07.2021 рішення Господарського суду міста Києва від 06.01.2021 у справі №760/9300/17-ц залишено без змін.

Звідси вбачається, що фіксований розмір гонорару, узгоджений сторонами за договором №27-ТП від 18.05.2020, стягнуто у повному обсязі у сумі 30 037,56 грн, ця сума включає фіксований розмір гонорару відповідно до п.3.1 договору та гонорар успіху відповідно п.3.3 договору.

При цьому, умовами договору не передбачено, що цей розмір гонорару визначений сторонами за надання послуг у кожній судовій інстанції окремо, розділ 3 договору визначає фіксовану суму гонорару (винагороди) за надання правової допомоги за договором в цілому.

Відповідно до ст. 632 ЦК України, ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін; за ст. 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Пунктом 6.3 визначено, що будь-які зміни, доповнення, факт виконання зобов`язань за договором, розрахунків за договором оформлюються в письмовій формі і підисуються сторонами.

Суд при розгляді питання компенсацій позивачу витрат на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції, виходить з того, що правові підстави для стягнення винагороди адвоката за надані послуги (гонорар) мають підтверджуватися належними та допустимими доказами, а саме договором про надання правової допомоги, письмовими документами, які підтверджують факт надання послуг (обсяг, кількість, витрачений час), документи про проведені розрахунки між сторонами договору тощо.

Разом з тим, сторонами у відповідності до положень діючого законодавства України, а також п. 6.3 договору, не подано суду апеляційної інстанції доказів, що сторонами було змінено ціну договору визначену у розділі 3, шляхом внесення відповідних пунктів в умови договору, чи укладено додаткову угоду щодо збільшення ціни тощо.

Тобто, правова підстава для стягнення витрат на професійну правничу допомогу адвоката в суді апеляційної інстанції у розмірі більшому ніж визначено договором у даному випадку відсутня.

Сам по собі акт №3 до договору не є доказом зміни ціни договору, вартості послуг за договором в розумінні діючого законодавства та умов п. 6.3 договору.

Висновки за результатами розгляду заяви про правничу допомогу.

З огляду на викладене колегія суддів не вбачає підстав для задоволення заяви у частині стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу адвоката в суді апеляційної інстанції у розмірі 10 000,00 грн.

Керуючись ст.ст. 129, 244 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. У задоволенні заяви представника ОСОБА_1 адвоката Глушпенка В.О. про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу у справі №760/9300/17-ц відмовити.

2. Матеріали справи повернути до господарського суду першої інстанції.

Додаткова постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 287-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст додаткової постанови складено та підписано - 21.07.2021.

Головуючий суддя В.А. Корсак

Судді Л.В. Кропивна

М.А. Дідиченко