РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

02.07.2021Справа № 910/3937/21

Господарський суд міста Києва у складі судді ДЖАРТИ В.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Приватного підприємства "АВТОДЕН" (49000, Дніпропетровська обл., місто Дніпро, ПРОВУЛОК ЛЮДМИЛИ МОКІЄВСЬКОЇ, будинок 5, квартира 47; ідентифікаційний код 35394689)

до Підприємства з 100 % іноземними інвестиціями "БІЛЛА-Україна" (02141, місто Київ, ВУЛИЦЯ ГРИШКА, будинок 3; ідентифікаційний код 25288083)

про стягнення грошових коштів у розмірі 74 846,05 грн (з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 22.04.2021),

Без повідомлення (виклику) представників учасників справи,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У березні 2021 року Приватне підприємство "АВТОДЕН" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до Підприємства з 100 % іноземними інвестиціями "БІЛЛА-Україна" (далі - відповідач) стягнення грошових коштів у розмірі 67 813,45 грн, з яких 66 702,56 грн основна сума заборгованості, 888,72 грн пеня, три проценти річних у розмірі 222,17 грн, а також судові витрати на професійну правничу допомогу.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором поставки № 390197 від 01.04.2016 щодо здійснення розрахунку за поставлений товар за видатковими накладними у встановлений договором строк.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.03.2021 за вказаним позовом відкрито провадження у справі № 910/3937/21 та ухвалено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін (без проведення судового засідання); визначені строки для подання відзиву на позов, відповіді на відзив та заперечень на відповідь на відзив.

Відповідач в установлений строк відзив до суду не надав.

Щодо повідомлення відповідача про розгляд справи суд зазначає наступне.

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини 4 статті 120 цього Кодексу.

Відповідно до частини 11 статті 242 Господарського процесуального кодексу України у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Нормами частини4 статті 89 Цивільного кодексу України передбачено, що відомості про місцезнаходження юридичної особи вносяться до Єдиного державного реєстру.

За приписами частини 1 статті 7 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру.

Так, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, з метою повідомлення відповідача про розгляд справи, ухвала від 19.03.2021 про відкриття провадження у справі була направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Поштове відправлення було отримане відповідачем 28.03.2021 на підтвердження чого в матеріалах справи міститься рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (трекінг поштового відправлення - 718).

Правом на надання відзиву відповідач не скористався.

Частиною 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) передбачено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Беручи до уваги, що відповідач у строк, встановлений частиною 1 статті 251 ГПК України та ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.03.2021, не подав до суду відзив, тому останній не скористався наданими йому процесуальними правами, у зв`язку із чим за висновками суду, справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 2 статті 178 ГПК України.

22.04.2021 через загальний відділ діловодства позивачем подана заява про збільшення та зменшення позовних вимог, обґрунтована тим, що після подання позову та відкриття провадження у даній справі у відповідача перед позивачем, окрім заявленої у позові основної несплаченої заборгованості за Договором поставки № 390197 від 01.04.2016, виникла заборгованість, ще й за видатковою накладною № 71 від 05.02.2021 на суму 7 996, 80 грн. строк виконання по сплаті котрої настав, внаслідок чого позивач, в силу вимог статті 46 ГПК України, скористався правом на збільшення позовних вимог на суму 7 996,80 грн.

Також 12.04.2021, тобто після подання позову позивачем, від відповідача отримано акт наданих послуг з виставленим рахунком ВО від 31.03.2021 за договором надання послуг на суму 964,20 грн, у зв`язку з чим позивач здійснює зменшення дебіторської заборгованості відповідача (Покупця) перед позивачем (Постачальником) за видатковими накладними № 6 від 22.01.2021 та № 71 від 05.02.2021, а також відповідно до статей 42,46 ГПК України зменшує суму основних позовних вимог на 964, 20 грн.

При цьому позивач звертає увагу, що за видатковими накладними № 6, № 71 нарахування штрафних санкції за порушення строків виконання грошового зобов`язання ним не здійснювалось.

Будь-яких інших заяв, клопотань або заперечень від сторін до суду не надходило.

Згідно з частиною 4 статті 240 ГПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

01.04.2016 між Приватним підприємством «АВТОДЕН» (постачальник) та Підприємством з 100% іноземними інвестиціями «БІЛЛА - Україна» (покупець) укладено договір поставки № 390197 (далі - договір), відповідно до пункту 1.2 якого постачальник зобов`язався на замовлення покупця передавати останньому у власність (постачати) товар, а покупець приймати та оплачувати товар на умовах передбачених договором, у тому числі додатковими умовами поставки, котрі погоджуються сторонами в додатку № 1, додатку № 2 та Додатку № 3, специфікаціях технічних параметрів товару.

Відповідно до умов пунктів 2.1 - 2.4 договору поставка товару здійснюється партіями на підставі замовлень покупця. Зазначений в замовленні покупця товар є замовленою партією товару, який повинен бути поставлений покупцю постачальником. Замовлення оформлюються і надаються покупцем постачальнику шляхом використання системи EDI (система електронного обміну файлами). Дата отримання постачальником замовлення вважається дата розміщення покупцем відповідного замовлення в системі EDI. Якщо інше не доведено постачальником, замовлення вважається прийнятим постачальником в день розміщення такого замовлення в системі EDI. Сторони підтверджують, що вони визнають данні електронного обміну інформацією і документами, включаючи обмін в стандарті EDI, що мають юридичну силу, і можуть бути використанні в якості доказів в судовому процесі. За умови не можливості використання системи EDI, замовлення складається в письмовій формі і надається постачальнику на вибір покупця за допомогою електронної пошти або факсу. В такому випадку датою отримання замовлення в зазначених випадках вважається, згідно підпункту 2.3.2 договору, що при направленні замовлення за допомогою електронної пошти - дата, що зазначена у звіті про отримання електронного повідомлення покупця за електронною адресою постачальника, що зазначена в додатку № 4 до цього договору.

Пунктом 2.4 договору встановлено, що сторони підтверджують, що при умові виконання відповідних умов цього договору щодо обміну документами та повідомленнями, замовлення, що направлені покупцем постачальнику за допомогою електронної пошти чи факсимільним зв`язком за реквізитами, що зазначені в додатку № 4 до цього договору є тотожними (еквівалентними) відповідним паперовим документам та можуть бути застосовані в якості доказів в судовому процесі при вирішення спорів в судовому порядку.

Відповідно до пункту 2.7 договору інформування постачальника про анулювання замовлення здійснюється в один із способів, що передбачені у пункті 2.3 цього договору не пізніше ніж за 24 години до запланованого часу та дати поставки.

Пунктом 2.8 Договору встановлено, що замовлення, які були відправленні покупцем постачальнику, є обов`язковими для постачальника й підлягають виконанню в повному об`ємі. Відмова постачальника від виконання вважається обґрунтованою тільки у разі настання обставин непереборної сили. В іншому випадку це буде розглядатися сторонами як факт невиконання постачальником свого зобов`язання по постачанню. При цьому виконання постачальником замовлення покупця на поставку товару, який має строк придатності тридцять календарних днів (включно), не менше ніж на 90 %, а товару, який має строк придатності більше тридцяти календарних днів, не менше ніж на 98% від загальної кількості товару, зазначеного у відповідному замовленні покупця, не вважається не поставкою (недопоставкою) товару і порушенням постачальником його зобов`язань по постачанню товару.

Згідно з пунктом 5.1, 5.2 договору постачальник зобов`язується поставляти покупцю товар у строк, що узгоджені сторонами у додатку № 3 до цього договору. Поставка товару здійснюється згідно з замовленнями покупця до торгових точок чи РЦ покупця в межах території України, що вказані у відповідних замовленнях.

Відповідно до умов пункту 6.1 договору приймання товару покупцем і його перевірка за кількістю, якістю, комплектністю та асортиментом, а також на відповідність умовам цього Договору відбувається в присутності представника покупця в торговій точці чи РЦ (далі «Приймальник») та представника постачальника, який передає товар приймальнику, в результаті чого факт приймання товару оформлюється проставленням печаток і підписами представників сторін договору, із зазначенням їхніх прізвищ на товаротранспортних (товаросупровідних) документах. Разом з тим, сторони підтверджують, що вказані особи є їх уповноваженими представниками на вчинення правочинів щодо виконання договору, передбачених цією статтею.

У силу вимог пункту 7.2 договору загальна ціна договору визначається виходячи із загальної вартості товару, поставленого за умовами цього договору, що визначається на підставі належним чином оформлених видаткових накладних з обов`язковим вирахуванням з цієї суми вартості Товару, що був повернутий.

Ціна товару, що підлягає поставці за умовами цього договору визначається та узгоджується сторонами в специфікації ціни, що є невід`ємною частиною договору (пункт 7.3 договору).

Згідно з пунктом 7.10 договору оплата товару покупцем здійснюється виключно після факту поставки товару, у строки, що узгоджені сторонами в додатку № 2 до цього договору.

Пунктом 1.1 додатку № 2 від 31.12.2019 до договору визначено сторонами строк оплати товару покупцем 45 календарних днів з дати отримання товару покупцем.

Договір вступає в дію з моменту його підписання повноважними представниками сторін і діє протягом одного календарного року, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх договірних зобов`язань. У випадку якщо до жодної із сторін за 30 календарних днів до закінчення строку дії договору від жодної з сторін не надійде пропозиції щодо завершення дії договору, договір вважається пролонгованим на наступний календарний рік на тих самих умовах. Це правило є чинним невизначену кількість разів.

На виконання умов договору позивач на підставі замовлень відповідача, направлених за допомогою системи EDI, поставив відповідачу товар на загальну суму 86 562,00 грн., що підтверджується видатковими накладними: № 789 від 30.10.2020 на суму 14 640,00 грн.; № 832 від 13.11.2020 на суму 9 343,20 грн.; № 865 від 27.11.2020 на суму 8 163,60 грн; № 909 від 09.12.2020 на суму 11 696,40 грн.; № 941 від 24.12.2020 на суму 23 434,80 грн.; № 6 від 22.01.2021 на суму 11 287,20 грн; № 71 від 05.02.2021 на суму 7 996,80 грн, на яких проставлені підписи уповноважених представників сторін та печатки підприємств.

Також між позивачем та відповідачем був укладений договір про надання послуг № 390197-П/16 від 01.04.2016, відповідно до умов якого відповідач взяв на себе зобов`язання надати позивачу послуги з оброблення поставленого товару на розподільчому центрі (РЦ), щодо механізованого та/або ручного завантаження/розвантаження, зберігання, комплектування, підготовки товаросупровідних документів, транспортування товару до торгових точок (магазинів) торгової мережі відповідача, а позивач зобов`язався своєчасно сплачувати їх вартість відповідно до умов Договору послуг.

Пунктами 4.1, 4.2 названого договору встановлено, що приймання - передача наданих послуг в межах цього договору здійснюється щомісячно шляхом підписання сторонами актів наданих послуг, які після їх підписання становитимуть невід`ємну частину договору послуг. Акти за послуги будуть формуватися і надсилатися відповідачем і сплачуватися позивачем щомісяця. Відповідач надсилає позивачу акти наданих послуг за адресами, в тому числі за електронними, що узгоджені сторонами в додатку № 2 до цього договору.

На виконання умов означеного договору відповідачем було складено та надано позивачу на підписання акти наданих послуг від 11.11.2020 на суму 1 148,04 грн., 09.12.2020 на суму 1 607,34 грн., 31.12.2020 на суму 1 756,56 грн, які погоджені обома сторонами, внаслідок чого були підписані також й акти про залік взаємних вимог відповідні суми.

Зважаючи на залік взаємних вимог, позивачем була зменшена сума заборгованості відповідача на суму за актами наданих послуг.

Як вказує позивач, 15.12.2020 відповідачем здійснено часткову оплату поставленого товару за видатковою накладною № 789 від 30.10.2020 у сумі 7 350,70 грн. А також 12.04.2021, тобто після подання позову позивачем, від відповідача отримано акт наданих послуг з виставленим рахунком ВО від 31.03.2021 за договором надання послуг на суму 964,20 грн

В іншій частині відповідач свої зобов`язання щодо здійснення розрахунку за поставлений товар в повному обсязі не виконав, в зв`язку з чим за ним рахується борг в розмірі 73 735,16 грн.

Доказів протилежного відповідач суду не надав.

З метою досудового врегулювання спору позивач направив відповідачу письмові вимоги за Вих. № 0502/21 від 05.02.2021 та Вих. № 1802/21 18.02.2021 , в яких вимагав погашення заборгованості за договором та попередив про настання правових наслідків, у разі не оплати існуючої заборгованості.

Вищезазначені вимоги залишені без відповіді.

Невиконання відповідачем зобов`язань за договором в повному обсязі, стало підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.

Оцінюючи наявні в матеріалах справи докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про наступне.

Частинами 1 та 2 статті 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Згідно ст. 627 ЦК України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно статті 173 Господарського кодексу України (надалі також - ГК України), господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Частиною 1 статті 175 ГК України встановлено, що майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Укладений між сторонами договір від 01.04.2016 № № 390197 є договором про поставку та є підставою для виникнення у сторін господарських зобов`язань, а саме майново-господарських зобов`язань згідно статей 173, 174, 175 ГК України, статей 11, 202, ЦК України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частини 1 статті 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі - продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Норми вказаної статті кореспондуються з положеннями статті 193 ГК України.

Відповідно до частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Судом встановлено, що позивач на виконання умов договору позивач на підставі замовлень відповідача, направлених за допомогою системи EDI, поставив відповідачу товар на загальну суму 86 562,00 грн., що підтверджується видатковими накладними: № 789 від 30.10.2020 на суму 14 640,00 грн.; № 832 від 13.11.2020 на суму 9 343,20 грн.; № 865 від 27.11.2020 на суму 8 163,60 грн; № 909 від 09.12.2020 на суму 11 696,40 грн.; № 941 від 24.12.2020 на суму 23 434,80 грн.; № 6 від 22.01.2021 на суму 11 287,20 грн; № 71 від 05.02.2021 на суму 7 996,80 грн, на яких проставлені підписи уповноважених представників сторін та печатки підприємств.

А також на виконання умов договору про надання послуг № 390197-П/16 від 01.04.2016 позивач отримав від відповідача послуги згідно з актами наданих послуг від 11.11.2020 на суму 1 148,04 грн., 09.12.2020 на суму 1 607,34 грн., 31.12.2020 на суму 1 756,56 грн, які погоджені обома сторонами, внаслідок чого були підписані також й акти про залік взаємних вимог відповідні суми.

15.12.2020 відповідачем здійснено часткову оплату поставленого товару за видатковою накладною № 789 від 30.10.2020 у сумі 7 350,70 грн. А також 12.04.2021 від відповідача отримано акт наданих послуг з виставленим рахунком ВО від 31.03.2021 за договором надання послуг № 390197-П/16 від 01.04.2016 на суму 964,20 грн

В іншій частині відповідач свої зобов`язання щодо здійснення розрахунку за поставлений товар в повному обсязі не виконав, в зв`язку з чим за ним рахується борг в розмірі 73 735,16 грн.

Водночас, беручи до уваги, що доказів сплати 73 735,16 грн боргу відповідачем до суду не надано, суд дійшов висновку про стягнення вказаної суми на користь позивача.

Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача пеню у розмірі 888,72 грн та 3% річних - 222,17 грн.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина 3 статті 549 Цивільного кодексу України).

Згідно із частиною 6 статті 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Частиною 6 статті 232 ГК України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Відповідно пункту 8.1 договору у випадку не виконання або неналежного виконання сторонами своїх договірних зобов`язань за цим договором, сторони несуть відповідальність згідно з положеннями чинного законодавства України, положень цього договору та додатків (зокрема додатку № 2) до договору, що є його невід`ємною частиною.

Відповідно до пункту 8.7 договору у випадку допущення покупцем прострочення строку оплати отриманих товарів, що узгоджений сторонами в додатку № 2 до цього договору, постачальник має право стягнути з покупця пеню у розмірі, що узгоджено сторонами в додатку № 2 до цього договору.

Пунктом 4.1 додатку № 2 до договору встановлено, що у випадку невиконання або неналежного виконання Покупцем своїх зобов`язань щодо оплати товару за умовами цього договору, постачальник має право стягнути з покупця пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від загальної вартості не своєчасно оплаченого товару, але не більше 5 % від вартості несвоєчасно оплаченого товару.

Зважаючи на відсутність у матеріалах справи доказів, які свідчать про встановлення законом чи укладеними між сторонами договорами більш тривалого строку нарахування цієї штрафної санкції, ніж встановлений частиною 6 статті 232 ГК України, суд дійшов висновку про те, що нараховування пені на заборгованість з орендної плати за кожен місяць окремо за кожен день прострочення має припинитися через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Статтею 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Дії відповідача, які полягають в порушенні зобов`язання щодо своєчасної оплати продукції, є порушенням умов договору, як наслідок є підставою для захисту майнових прав та інтересів позивача відповідно до вимог статті 625 Цивільного кодексу України.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Здійснивши перевірку наведеного позивачем розрахунку пені та трьох процентів річних, суд дійшов висновку, що останні є арифметично правильними, а позовні вимоги в цій частині обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до статті 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

За змістом частин 1, 3 статті 124 Господарського процесуального кодексу України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Статтею 126 Господарського процесуального кодексу України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При цьому, частиною 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Так розмір судових витрат на професійну правничу допомогу складає 19 500,00 грн. Надання та оплата підтверджується Договором, додатковою угодою № 1, актомприймання-передачі наданих послуг від 10.03.2021, рахунком на оплату.

Враховуючи вищенаведене в сукупності та приймаючи до уваги часткове погашення заборгованості після звернення позивача з даним позовом до суду, в силу вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору та витрати на правову допомогу покладаються на відповідача.

Керуючись статями 74, 76-80, 129, 236-242, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов Приватного підприємства "АВТОДЕН" до Підприємства з 100 % іноземними інвестиціями "БІЛЛА-Україна" про стягнення грошових коштів у розмірі 74 846,05 грн (з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 22.04.2021) - задовольнити повністю.

2. Стягнути з Підприємства з 100 % іноземними інвестиціями "БІЛЛА-Україна" (02141, місто Київ, ВУЛИЦЯ ГРИШКА, будинок 3; ідентифікаційний код 25288083) на користь Приватного підприємства "АВТОДЕН" (49000, Дніпропетровська обл., місто Дніпро, ПРОВУЛОК ЛЮДМИЛИ МОКІЄВСЬКОЇ, будинок 5, квартира 47; ідентифікаційний код 35394689) 73 735,16 грн (сімдесят три тисячі сімсот тридцять п`ять гривень 16 копійок) основний борг, 888,72 грн (вісімсот вісімдесят вісім гривень 72 копійки) пеня, 222,17 грн (двісті двадцять дві гривні 17 копійок) три проценти річних, а також 2 270,00 грн (дві тисячі двісті сімдесят гривень 00 копійок) судового збору та 19 500,00 грн (дев`ятнадцять тисяч п`ятсот гривень 00 копійок) витрат на правову допомогу.

3. Після набрання рішенням Господарського суду міста Києва законної сили видати відповідні накази.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

СУДДЯ В. В. ДЖАРТИ