ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" липня 2021 р.м. ХарківСправа № 922/2718/20

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Шарко Л.В.

при секретарі судового засідання Васильєвій Л.О.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Фізичної особи ОСОБА_1 , с-ще Трійчате, Первомайський р-н
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-Антік", м. Харків
про відшкодування частки у статутному капіталі товариства в розмірі 919 383,98 грн.
за участю представників:

позивача - Репетун К.В., ордер на надання правової допомоги серії ВІ № 1018275 від 26.08.20р.;

відповідача - Летючий В.П. (адвокат), ордер на надання правової допомоги серії АХ № 1023636 від 07.09.20р.

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа ОСОБА_1 (с-ще Трійчате, Первомайський р-н) звернулась до господарcького суду Харківської області з позовною заявою, в якій просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-Антік" (м. Харків) 600 000,00 грн., що відповідає її розміру внеску у статутний капітал (30%); 72789,00 грн. 3% річних; 246594,98 грн. інфляційне збільшення боргу. Судові витрати просить покласти на відповідача.

Ухвалою суду від 31.08.20р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на "28" вересня 2020 р. о 10:30 год.

07.09.20р. від відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

08.09.20р. від позивача надійшла відповідь на відзив.

28.10.20р. від позивача надійшло клопотання про проведення по справі судової експертизи.

В підготовчому засіданні 28.10.20р. оголошено протокольну ухвалу про продовження підготовчого провадження на 30 днів та відкладення підготовчого засідання відповідно на 10.11.2020 року о 14:00 год.

09.11.20р. від відповідача надійшли письмові заперечення щодо клопотання позивача про проведення по справі експертизи.

09.11.20р. від відповідача надійшли письмові заперечення на відповідь на відзив.

Ухвалою суду від 10.11.20р. призначено по справі № 922/2781/2020 комплексну судову економічну та будівельно-технічну експертизу проведення якої доручено Харківському національно-дослідному інституту судових експертиз ім. Засл. проф М.С. Бокаріуса Міністерства юстиції України (61177, м. Харків, вул. Золочівська, 8а).

01.02.21р. від судових експертів надійшло клопотання про надання додаткових матеріалів необхідних для проведення експертизи.

Ухвалою суду від 10.02.21р. клопотання судового експерта про надання додаткових матеріалів необхідних для проведення судової експертизи - задоволено. Ухвалено, на виконання вимог судового експерта відповідачу надати до суду:

1) Фінансова та проміжну фінансову звітність товариства (форми 1-4) за 2012 - 9 місяців 2015 року;

2) Оборотно-сальдову відомість по рахунку 10 за 9-ть місяців 2015 року.

3) Оборотно-сальдову відомість по рахунку 361 за 9-ть місяців 2015 року.

4) Перелік нематеріальних активів підприємства станом на 01.08.2015 року за наступними показниками:

назва об`єкту;

дата постановки на баланс;

рахунок обліку;

строк корисного використання, міс;

залишковий строк корисного використання, міс.;

первісна вартість, грн.;

залишкова вартість, грн.

5) Документи, що ідентифікують майнові права інтелектуальної власності (патенти, свідоцтва на торгові знаки, ліцензійні договори, договори про трансфер технологій та ін.).

6) Інформація по об`єктам права інтелектуальної власності.

7) Інформація для оцінки нематеріальних активів (майнові права - право на здійснення діяльності, наявність економічних, податкових, господарських привілеїв тощо).

8) Перелік основних засобів підприємства станом на 01.08.2015 року з обов`язковим зазначенням наступних даних: назва об`єкту; інв.№; дата введення в експлуатацію; рік будівництва; рахунок обліку; строк корисного використання (років); залишковий строк корисного використання (років); первісна вартість (грн.); залишкова вартість станом на дату оцінки (грн.).

9) Нерухоме майно (будівлі, споруди, передавальні пристрої) станом на 01.08.2015 року:

копії всіх правовстановлюючих документів на нерухоме майно (першого і другого порядку): технічні паспорти, витяги БТІ, свідоцтва про право власності тощо;

у разі відсутності правовстановлюючих документів проектно-кошторисна документація щодо будівництва об`єкта нерухомості в разі, якщо під час ідентифікації об`єкта оцінки не виявлено розбіжностей між фактичними фізичними характеристиками об`єкта оцінки та характеристиками, зазначеними в цій документації.

10)Перелік рухомого майна станом на 01.08.2015 року та зазначити:

технічну документацію та товарно-супровідні документи на рухоме майно, що підлягає оцінці (паспорти, інструкції, керівництва з експлуатації видаткові накладні тощо).

11) Надати складенні фахівцями акти технічного стану обладнання по кожному об`єкту товарознавчого дослідження (обладнанню) окремо. Вказати вихідні дані в актах технічного стану щодо досліджуваних об`єктів, а саме: найменування, виробник, модель, основні технічні характеристики, дата випуску (придбання), комплектність (склад, вага), строки експлуатації (інтенсивність), технічний стан (працездатність обладнання) та можливість експлуатації на дату оцінки (01.08.2015р.)

12) Опис виробничої діяльності підприємства: основні види діяльності (у вигляді довідки) технологічний процес виробництва основних видів продукції (у вигляді листа); інформація про плани відносно подальшого розвитку підприємства (у вигляді довідки, бізнес-плану, фінансового плану або будь-якої іншої інформації).

13) Інформація щодо реалізації та собівартості за три попередні роки, що передують даті оцінки.

14) Інформація про фактичні адміністративні витрати та витрати на збут за період 2012 рік - 3 квартал 2015 року.

15) Дані щодо фактичної собівартості виробництва товарної продукції (робіт, послуг) в натуральному та вартісному виразі по кожному виду продукції або по групам за період 2012 рік - 3 квартал 2015 року з зазначенням умовно-постійних та умовно - змінних витрат.

16) Зведені дані щодо фактичних витрат на поточний та капітальний ремонти за період 2012 рік - 3 квартал 2015 року.

17) Дані щодо сум нарахованої амортизації в розрізі окремих об`єктів нарахування за період 2012 рік - 3 квартал 2015 року.

18) Дані щодо наявності надлишкового майна станом на 01.08.2015 року.

19) інші документи, які мають суттєве значення під час проведення дослідження.

25.05.21р. матеріали господарської справи повернуто до господарського суду Харківської області з повідомленням про неможливість надання висновку експертів, оскільки у експерта відсутні в повному обсязі об`єкти досліджень.

Ухвалою суду від 02.06.21р. провадження у справі № 922/2718/20 поновлено. Підготовче засідання призначено на "02" червня 2021 р. о 10:00 год.

17.06.21р. від позивача надійшли додаткові документи, а саме: додаткові пояснення щодо строку звернення до суду з додатками; відповідь ГУ ДПС в Харківській області від 11.06.21р.; інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 16.06.21р.

22.06.21р. від позивача надійшла заява про долучення документів до матеріалів справи, а саме: докази направлення відповідачу додаткових пояснень; звіт з незалежної оцінки майна.

Підготовче засідання у справі №922/2718/20 було закрито протокольною ухвалою, яка занесена до протоколу підготовчого засідання від 22.06.21р. та призначено справу до розгляду в судовому засіданні.

02.07.21р. від позивача надійшла заява про визнання поважними причин пропуску строку на звернення до суду.

Представник позивача в судовому засіданні підтримувала позовні вимоги в повному обсязі, просила суд задовольнити позов у повному обсязі посилаючись на безумовне право позивача при виключенні учасника з товариства на виплату йому вартості частини майна товариства пропорційно його частці у статутному капіталі. Просила суд визнати причини пропуску позовної давності поважними.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував в повному обсязі з підстав пропуску позивачем позовної давності, просив суд відмовити в задоволенні позову у повному обсязі. Причини пропуску позовної давності просив суд визнати неповажними. Суму заявлених позовних вимог вважав недоведеними та необгрунтованими.

Враховуючи те, що одним з принципів судочинства є свобода в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих ним повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, та вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній та додатково поданими на вимогу суду матеріалами та документами.

Розглянувши матеріали справи, повно та всебічно дослідивши обставини та докази на їх підтвердження, судом встановлено наступне.

На підставі договору купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ "Агро-Антік", укладеного 29 січня 2010 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з однієї сторони та ОСОБА_1 (позивач) з іншої сторони, позивач прийняла у власність частку у статутному капіталі ТОВ "Агро-Антік", що становить 30% від статутного капіталу. Як свідчить протокол № 3 загальних зборів учасників ТОВ "Агро-Антік" від 29 січня 2010 року, ОСОБА_1 була прийнята до складу учасників із часткою в сумі 600000,00 гривень, що складає 30% статутного капіталу. Державну реєстрацію змін до статуту ТОВ "Агро-Антік" проведено 19 лютого 2010 року. Відповідно до п. 1.3. Статуту ТОВ."Агро-Антік", затвердженого загальними зборами учасників Товариства (протокол від 29.01.2010р.) учасниками Товариства були: ОСОБА_1 - 30% статутного капіталу, ОСОБА_4 - 50% статутного капіталу, ОСОБА_5 - 20% статутного капіталу.

10 серпня 2015 року рішенням позачергових загальних зборів учасників ТОВ "Агро-Антік", оформлених протоколом №15 від 10 серпня 2015 року, позивача було виключено зі складу учасників ТОВ "Агро-Антік" за систематичне не виконання (неналежним чином виконання) своїх обов`язків перед товариством, перешкоджання своїми діями досягненню мети товариства, здійсненню цілей та задач діяльності товариства. Прийнято рішення про виплату ОСОБА_1 вартість частини майна товариства, пропорційну її частці у статутному капіталі (виплата учаснику провадиться після затвердження звіту за рік, в якому він вийшов з товариства, і в строк до 12 місяців з дня виходу.

Рішенням господарського суду Харківської області від 12.10.15р. по справі №922/4746/15, яке залишено в силі постановою Харківського апеляційного господарського суду від 24.11.15р. та постановою Касаційного господарського суду України від 18.01.16р. було відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні позову про визнання недійсним рішення загальних зборів засновників ТОВ "Агро-Антік", оформленого протоколом № 15 від 10 серпня 2015 року про виключення ОСОБА_1 зі складу учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-Антік" та про визнання недійсною нової редакції статуту ТОВ "Агро-Антік", затвердженої рішенням загальних зборів Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-Антік", оформленого протоколом № 15 від 10 серпня 2015 року.

12.07.16р. ТОВ "АГРО-АНТІК" на загальних зборах учасників прийняло рішення про: - повідомлення ОСОБА_1 про необхідність отримання вартості майна товариства, пропорційній її частці у статутному капіталі товариства на день виключення із складу учасників; -визначення порядку виплати ОСОБА_1 вартості зазначеної частки майна; -проведення оцінки вартості зазначеної частки із залученням спеціаліста з оцінювання вартості корпоративних прав. На замовлення ТОВ "АГРО-АНТІК" суб`єктом оціночної діяльності ФОП Бондаренком Д. В. була проведена оцінка вартості майна - частки у статутному капіталі ТОВ "АГРО-АНТІК" на 30.09.2015 року та 08.08.2016 року складений відповідний звіт, згідно з яким вартість об`єкта оцінки склала 50640,00 грн.

У відзиві відповідач вказує про те, що ним 15.10.16 року ОСОБА_1 рекомендованим листом було надіслано повідомлення про необхідність надання банківських реквізитів для перерахування їй вартості її частки у статутному капіталі. Відповідач зазначив, що реквізитів ОСОБА_1 не надала, як і будь-якої відповіді. За твердженнями відповідача, зазначені обставини підтверджуються копіями: протоколу загальних зборів ТОВ "АГРО-АНТІК" від 12.07.2016 року; додатку до протоколу загальних зборів від 12.07.2016 року; листа-замовлення на проведення оцінки корпоративних прав; договору на проведення оцінки майна від 22.07.2016 року № 22-1707/2016; акту прийому-передачі робіт (послуг) від 08.08.2016 року; звіту про оцінку вартості майна №28/07/2015; повідомлення ТОВ "АГРО-АНТІК" ОСОБА_1 опису вкладення в цінний лист; фіскального чека УДППЗ "Укрпошта". За таких обставин, відповідач вважає, що ТОВ "АГРО-АНТІК" діяло у відповідності з приписами законодавства та статуту.

Представник позивача наголошує, що в даному випадку початок перебігу строку позовної давності повинен рахуватись починаючи з 13.07.2017 року, тобто з дня закінчення 12-ти місячного строку, встановленого протоколом №19 позачергових загальних зборів учасників товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-Антік", для зберігання грошових коштів, які належні до виплати ОСОБА_1 та які повинні були бути розміщені на спеціальному рахунку з 12-ти місячним терміном для їх використання. Проте, враховуючи, що відповідач жодним чином не повідомив позивачку про наявність такого рахунку, про наявність грошових коштів на цьому рахунку, не надав суду доказів існування такого рахунку, та враховуючи всі проблеми зі здоров`ям та пережите горе (втрата сина), просить поновити строк на звернення суду за для забезпечення права доступу до правосуддя.

З огляду на вищенаведене, позивач просить суд вважати причини пропуску строку на звернення до суду поважними та відновити її порушене право.

Оскільки, притягнення учасника товариства з обмеженою відповідальністю до корпоративної відповідальності у формі виключення тягне за собою відповідні правові наслідки, зокрема, виплату вартості частини майна товариства, пропорційно частці виключеного учасника у статутному капіталі, тому, у зв`язку з невиплатою ОСОБА_1 вартості частини майна товариства, пропорційну її частці у статутному капіталі, позивач звернулась до суду з відповідним позовом.

Надаючи правову кваліфікацію доказам, які надані сторонами та викладеним обставинам з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог і заперечень проти них суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. За положеннями ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Статтею 16 ЦК України, положення якої кореспондуються з положеннями ст. 20 ГК України, встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Названими нормами матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним.

За загальним положенням цивільного законодавства, зобов`язання виникають з підстав, зазначених у статті 11 ЦК України. За приписами частини 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є договір та інші правочини та юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Частиною першою статті 167 Господарського кодексу України визначено, що корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному фонді (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.

Відповідно до ст. 10 Закону України "Про господарські товариства", яка кореспондується зі ст. 116 ЦК України (станом на час виключення позивача з учасників товариства) учасники товариства мають право:

а) брати участь в управлінні справами товариства в порядку, визначеному в установчих документах, за винятком випадків, передбачених цим Законом;

б) брати участь у розподілі прибутку товариства та одержувати його частку (дивіденди). Право на отримання частки прибутку (дивідендів) пропорційно частці кожного з учасників мають особи, які є учасниками товариства на початок строку виплати дивідендів;

в) вийти в установленому порядку з товариства;

г) одержувати інформацію про діяльність товариства. На вимогу учасника товариство зобов`язане надавати йому для ознайомлення річні баланси, звіти товариства про його діяльність, протоколи зборів;

д) здійснити відчуження часток у статутному (складеному) капіталі товариства, цінних паперів, що засвідчують участь у товаристві, в порядку, встановленому законом.

Учасники можуть мати також інші права, передбачені законодавством і установчими документами товариства.

Зі змісту ч. 2 ст. 64 Закону України "Про господарські товариства" в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, вбачається, що виключення учасника з товариства призводить до наслідків, передбачених ст.54 і 55 цього Закону.

У відповідності до положень ст. 54 Закону України "Про господарські товариства" (станом на час виключення позивача з учасників товариства) при виході учасника з товариства з обмеженою відповідальністю йому виплачується вартість частини майна товариства, пропорційна його частці у статутному капіталі. Виплата провадиться після затвердження звіту за рік, в якому він вийшов з товариства, і в строк до 12 місяців з дня виходу. На вимогу учасника та за згодою товариства вклад може бути повернуто повністю або частково в натуральній формі.

Учаснику, який вибув, виплачується належна йому частка прибутку, одержаного товариством в даному році до моменту його виходу. Майно, передане учасником товариству тільки в користування, повертається в натуральній формі без винагороди.

Положеннями частини другої статті 148 ЦК України (станом на час виключення позивача з учасників товариства) учасник, який виходить із товариства з обмеженою відповідальністю, має право одержати вартість частини майна, пропорційну його частці у статутному капіталі товариства. Порядок і спосіб визначення вартості частини майна, що пропорційна частці учасника у статутному капіталі, а також порядок і строки її виплати встановлюються статутом і законом.

Згідно з частиною третьою статті 148 ЦК України (в редакції чинній на дату виходу) спори, що виникають у зв`язку з виходом учасника із товариства з обмеженою відповідальністю, у тому числі спори щодо порядку визначення частки у статутному капіталі, її розміру і строків виплати, вирішуються судом.

Відповідно до частини першої статті 190 ЦК України, майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки.

За змістом ч. 1 ст. 66 ГК України та ст. 139 ГК України майно підприємства становлять речі та інші цінності (включаючи нематеріальні активи), які мають вартісне визначення, виробляються чи використовуються у діяльності суб`єктів господарювання та відображаються в їх балансі або враховуються в інших передбачених законом формах обліку майна підприємства.

Отже, вартість частини майна товариства, що підлягає виплаті, повинна відповідати вартості активів товариства за вирахуванням вартості його зобов`язань (тобто вартості чистих активів), пропорційній до частки учасника в статутному капіталі товариства.

За наявності спору між учасником товариства та самою юридичною особою щодо визначення вартості майна останньої, учасник товариства має право вимагати проведення з ним розрахунків на підставі дійсної (ринкової) вартості майна товариства, а не на підставі вартості, за якою майно обліковується у товаристві. Взяття майна на облік за певною вартістю є односторонньою вольовою дією товариства, яка не може бути беззаперечним доказом дійсної вартості майна. Сторони можуть доводити дійсну вартість майна будь-якими належними доказами (стаття 76 ГПК України). До таких доказів належать, у тому числі, висновки експертів.

Аналогічний висновок, викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 24.04.2018 у справі №925/1165/14 (провадження № 12-38гс12).

Таким чином, позивач має право на розрахунок вартості своєї частки саме на підставі дійсної (ринкової) вартості майна товариства.

Представник позивача під час судового засідання зауважив, що його частка у статутному капіталі ТОВ "Агро-Антік" становить 600000,00 грн., і саме ця сума підлягає стягненню на користь позивача.

Також, позивач в судовому засіданні зазначав, що, оскільки станом на день подання позову з позивачем не було проведено розрахунку з позивачем та не було сплачено вартості внесеної частки в уставному капіталі у розмірі 600000,00 грн., позивач має право на стягнення 3% відсотків річних та інфляційних витрат.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував, зазначаючи, що позивач у своєму позові просить стягнути вартість частки майна у довільно визначеному розмірі, а саме у розмірі внеску до статутного капіталу товариства, а не вартості чистих активів товариства.

Заперечуючи проти позовних вимог, у відзиві на позовну заяву відповідач вказує про те, що діючи у відповідності з приписами Закону та статуту, ТОВ "АГРО-АНТІК" 12.07.16р. на загальних зборах учасників прийняло рішення про:

- повідомлення ОСОБА_1 про необхідність отримання вартості майна товариства, пропорційній її частці у статутному капіталі товариства на день виключення із складу учасників;

- визначення порядку виплати ОСОБА_1 вартості зазначеної частки майна;

- проведення оцінки вартості зазначеної частки із залученням спеціаліста з оцінювання вартості корпоративних прав.

На замовлення ТОВ "АГРО-АНТІК" суб`єктом оціночної діяльності ФОП Бондаренком Д.В. була проведена оцінка вартості майна - частки у статутному капіталі ТОВ "АГРО-АНТІК" станом на 30.09.2015р. був складений відповідний звіт 08.08.2016р.

На підтвердження своєї позиції під час розгляду справи представником відповідача було надано в якості доказу звіт про оцінку вартості майна № 28/07/2015 частки у розмірі 30% статутного капіталу (корпоративні права) ТОВ "Агро-Антік" (а.с. №106-223 том 1), у відповідності до якого вартість частки, належна до сплати ОСОБА_1 становить 50640 грн.

Таким чином, відповідач вважає, що вартість частки майна позивача складає 50640,00 грн.

Представник позивача в судовому засіданні наполягав на тому, що з наданих відповідачем документів вбачається, що у висновку про вартість об`єкта оцінки зазначена різна дата оцінки. Так, сам звіт має номер 28/07/2015, на іншому аркуші зазначено, що звіт проведений на підставі договору про проведення незалежної оцінки № 28/07/2016 від 22 липня 2017 року (а.с. № 68 том 1 - оборотна сторона а.с. №68 том 1).

Крім того, представник позивача в судовому засіданні звернув увагу на те, що у вищевказаному звіті визначений невірний розмір вартості частки майна позивачки, оскільки, зокрема, розрахунок вартості нерухомого майна товариства здійснений на підставі його балансової вартості, тобто, на підставі вартості, за якою майно обліковується у товаристві, а не на підставі його ринкової вартості.

Позивач звернув увагу, що у звіті, що наданий відповідачем (а.с. № 106-223 том 1) дані щодо оцінки нерухомого майна значно відрізняються від даних, які були зазначені звіті (висновку про вартість нерухомого майна), який був наданий позивачем (а.с. № 147-172 том 3).

У постанові ВС від 24.04.2018 року по справі № 925/1165/14, зокрема зазначено, що вартість частини майна товариства, належна до сплати учаснику, який виходить із цього товариства, визначається виключно із дійсної (ринкової вартості) об`єкта оцінки, з урахуванням загальної концепції визначення ринкової вартості об`єктів нерухомого майна та без урахування іншого майна товариства, є необґрунтованими.

За змістом ч. 1 ст. 66 ГК України та ст. 139 ГК України, майно підприємства становлять речі та інші цінності (включаючи нематеріальні активи), які мають вартісне визначення, виробляються чи використовуються у діяльності суб`єктів господарювання та відображаються в їх балансі або враховуються в інших передбачених законом формах обліку майна підприємства.

За наявності спору між учасником товариства та самою юридичною особою щодо визначення вартості майна останньої, учасник товариства має право вимагати проведення з ним розрахунків на підставі дійсної (ринкової) вартості майна товариства, а не на підставі вартості, за якою майно обліковується у товаристві. Взяття майна на облік за певною вартістю є односторонньою вольовою дією товариства, яка не може бути беззаперечним доказом дійсної вартості майна. Сторони можуть доводити дійсну вартість майна будь-якими належними доказами (стаття 76 ГПК України). До таких доказів належать, у тому числі, висновки експертів.

Як вбачається з наданого відповідачем висновку, оцінювач не є експертом, внесеним до переліку судових експертів, не попереджався про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок за ст.384 Кримінального Кодексу України та відмову експерта від виконання покладених на нього обов`язків за ст.385 Кримінального Кодексу України.

Так, у розумінні ст. 98 ГПК України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань.

Позивач, зокрема, наполягає на тому, що має право на розрахунок вартості своєї частки саме на підставі дійсної (ринкової) вартості майна товариства та звертаючись до суду з клопотанням про призначення по справі судової експертизи, обґрунтовував необхідність її проведення тим що, на переконання позивача, звіт про оцінку вартості майна №28/07/2015, наданий відповідачем, не відображає реальної ринкової вартості майна підприємства відповідача на момент виключення позивачки зі складу засновників та є значно заниженим.

Оскільки позивачем було поставлено під сумнів звіт про оцінку вартості майна №28/07/2015, наданого відповідачем, з метою встановлення реальної вартості частки позивача у статутному капіталі станом на дату виходу, та у зв`язку з необхідністю отримання належного та допустимого доказу такої вартості, судом було призначено проведення комплексної судової експертизи.

На вирішення судовому експерту були поставлені наступні питання:

1) Якою є дійсна (ринкова) вартість основних засобів ТОВ "Агро-Антік" (в тому числі нежитлових приміщень, які належали відповідачу на праві приватної власності, інших основних засобів, нематеріальних активів, майна невиробничого призначення, оборотних активів тощо) з урахуванням майнових зобов`язань товариства станом на 01 серпня 2015 року ?

2) Якою є частка майна з урахуванням дійсної (ринкової) вартості основних засобів ТОВ "Агро-Антік", що належить до сплати ОСОБА_1 , пропорційно розміру її частки (30% статутного капіталу) у зв`язку з її виключенням з ТОВ "Агро-Антік"?

Проте, у зв`язку з невиконанням відповідачем вимог судового експерта та ухвали суду від 10.02.21р., справу було повернено до суду з повідомленням про неможливість надання висновку експертів №19902/19903/136(складено 18.05.2021р.), (а.с. № 75-79 том 3).

Обґрунтовуючи неможливість надання витребуваних експертом документів відповідач вказує про те, що у зв`язку з відсутністю через сплив терміну зберігання відповідних фінансових та бухгалтерських документів ТОВ "Агро-Антік" не має змоги надати: - фінансову та проміжну фінансову звітність товариства (форми 1-4) за 2012 - 9 місяців 2015 року; - оборотно-сальдову відомість по рахунку 10 за 9-ть місяців 2015 року;- оборотно-сальдову відомість по рахунку 361 за 9-ть місяців 2015 року;- перелік основних засобів підприємства станом на 01.08.2015 року;- перелік рухомого майна станом на 01.08.2015 року;- інформацію про фактичні адміністративні витрати та витрати на збут за період 2012 рік - 3 квартал 2015 року; дані щодо фактичної собівартості виробництва товарної продукції (робіт, послуг) в натуральному та вартісному виразі по кожному виду продукції або по групам за період 2012 рік - 3 квартал 2015 року з зазначенням умовно-постійних та умовно - змінних витрат; - складенні фахівцями акти технічного стану обладнання по кожному об`єкту товарознавчого дослідження (обладнанню) окремо;- вказати вихідні дані в актах технічного стану щодо досліджуваних об`єктів на дату оцінки (01.08.2015р.);- зведені дані щодо фактичних витрат на поточний та капітальний ремонти за період 2012 рік - 3 квартал 2015 року;- дані щодо сум нарахованої амортизації в розрізі окремих об`єктів нарахування за період 2012 рік - 3 квартал 2015 року;- дані щодо наявності надлишкового майна станом на 01.08.15 року;- інші запитувані експертами відомості ТОВ "Агро-Антік" надати змоги немає у зв`язку з відсутністю на підприємстві відповідних документів та відповідних фахівців.

Згідно з пунктом 44.1 ПК України, для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Платники податків зобов`язані забезпечити зберігання документів, визначених у п. 44.1 ПКУ, а також документів, пов`язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, не менш як 1095 днів з дня подання податкової звітності, для складення якої використовуються зазначені документи, а у разі її неподання - з передбаченого ПКУ граничного терміну подання такої звітності (п. 44.3 ПКУ).

Якщо документи, визначені у пункті 44.1 ПКУ, пов`язані з предметом перевірки, проведенням процедури адміністративного оскарження прийнятого за її результатами податкового повідомлення-рішення або судового розгляду, такі документи повинні зберігатися до закінчення перевірки та передбаченого законом строку оскарження прийнятих за її результатами рішень та/або вирішення справи судом, але не менше строків, передбачених пунктом 44.3 ПКУ (пункт 44.4 ПКУ).

Тобто, статтею 44 ПКУ встановлено мінімальний термін зберігання документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, - 1095 днів з дня подання відповідної податкової звітності із збільшенням цього строку при проведенні процедури оскарження у разі визначення сум зобов`язання контролюючими органами.

Порядок створення, прийняття і відображення у бухгалтерському обліку, а також зберігання первинних документів, облікових регістрів, бухгалтерської звітності підприємствами встановлений Положенням №88.

Згідно з пп. 6.6 Положення №88 строк зберігання первинних документів, облікових регістрів, бухгалтерської та іншої звітності в архіві підприємства, установи визначається згідно з нормативно-правовим актом з питань визначення строків зберігання документів, затвердженим центральним органом виконавчої влади у сфері архівної справи і діловодства.

Наказом №578/5 встановлено Перелік типових документів, що створюються під час діяльності державних органів та органів місцевого самоврядування, інших установ, підприємств та організацій, із зазначенням строків зберігання документів (далі - Перелік № 578/5).

Перелік № 578/5 включає список типових документів, які створюються на підприємстві, із зазначенням строків їх зберігання та додаткових приміток до статей, які коментують і уточнюють строки зберігання документів.

Строки зберігання бухгалтерської документації конкретизує наступна примітка до статей: "За умови завершення перевірки державними податковими органами з питань дотримання податкового законодавства, а для органів виконавчої влади, державних фондів, бюджетних організацій, суб`єктів господарювання державного сектору економіки, підприємств і організацій, які отримували кошти з бюджетів усіх рівнів та державних фондів або використовували державне чи комунальне майно, - ревізії, проведеної органами державного фінансового контролю за сукупними показниками фінансово-господарської діяльності. У разі виникнення спорів (суперечок), порушення кримінальних справ, відкриття судами провадження у справах - зберігаються до ухвалення остаточного рішення" (пункт 2.11 Переліку №578/5, далі - Примітка).

Зазначена Примітка уточнює строки зберігання майже всіх документів бухгалтерського обліку та звітності, які визначені підпунктом 4.2 пункту 4 "Облік та звітність" розділу I Переліку № 578/5.

Зокрема, первинні документи і додатки до них, що є підставою для записів у регістрах бухгалтерського обліку та податкових документах, договори, угоди, документи про приймання виконаних робіт, облікові регістри бухгалтерського обліку тощо зберігаються 3 роки після закінчення строку дії договору з урахуванням строків, визначених Приміткою, тобто за умови завершення перевірки державними податковими органами з питань дотримання податкового законодавства (статті 330, 334, 336, 351 підпункту 4.2 пункту 4 розділу I Переліку № 578/5).

Згідно статті 311 підпункту 4.2 пункту 4 розділу I Переліку № 578/5 річна фінансова звітність зберігається до ліквідації організації, квартальна - 3 роки (за відсутності річної звітності - до ліквідації).

Таким чином, з урахуванням вищевикладеного, термін зберігання первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності та інших документів, пов`язаних з обчисленням та сплатою податків складає три роки за умови завершення перевірки державними податковими органами з питань дотримання податкового законодавства, а річної фінансової звітності - до ліквідації підприємства.

Документи, за якими закінчився строк зберігання, передбачений Переліком № 578, можуть бути знищені з дотриманням процедури встановленої главою 3 розділу V Правил організації діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, затверджених Наказом Міністерства юстиції України 18.06.2015 № 1000/5 (Привила №1000).

Так, відповідач вказуючи про неможливість надання частини фінансових та бухгалтерських документів у зв`язку з закінченням трирічного строку їх зберігання та, як наслідок, знищення, не надав суду відповідних доказів, а саме актів про вилучення для знищення документів, не внесених до НАФ, за формою, наведеною в додатку 15 до Привила №1000.

Суд не приймає посилання відповідача на неможливість надання інших запитуваних експертами відомостей ТОВ "Агро-Антік" у зв`язку з відсутністю на підприємстві відповідних документів та відповідних фахівців, як необгрунтовані.

Дані твердження відповідача, не підтверджені жодними належними та допустимими доказами, зокрема, не надано пояснень з причин відсутності витребуваних документів на підприємстві; відсутність відповідних спеціалістів на підприємстві, також, не спростовує обов`язку підприємства мати встановлені законом документи, зважаючи на те, що підтвердження у вигляді актів знищення до суду надано не було.

Неподання відповідачем витребуваних експертами документів у межах призначеної експертизи фактично унеможливило проведення такої експертизи.

Крім того, неподання відповідачем витребуваних судом та судовими експертами документів та ненадання належних та допустимих доказів щодо неможливості їх подання, на переконання суду, свідчить про намагання відповідача уникнути від встановлення дійсної вартості частки позивачки у статутному капіталі.

За наведених обставин, вказана бездіяльність відповідача, що виразилась у неподанні витребуваних доказів, необхідних для проведення експертизи, та будь-яких обґрунтувань та підтверджень стосовно знищення необхідних для проведення експертизи, та визначених в ухвалі суду документів, розцінюється судом, як зловживання своїми процесуальними правами.

Однією із найважливіших конституційних гарантій забезпечення та захисту прав та свобод особи є закріплення права на судовий захист.

Статтею 55 Конституції України встановлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Зміст цього права полягає в тому, що кожен має право звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод. Зазначена норма зобов`язує суди приймати заяви до розгляду навіть у випадку відсутності в законі спеціального положення про судовий захист (п. 2 рішення Конституційного Суду України 25 грудня 1997 року по справі № 9зп).

У відповідності до ч. 1 ст. 43 ГПК України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Таким чином, запобігання зловживанню правом - позитивний обов`язок суду згідно п. 1 ст. 6 ЄКПЛ.

Завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. (ч. 1 ст. 2 ГПК України)

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. (ч. 2 ст. 2 ГПК України)

Зловживання процесуальними правами - господарсьне процесуальне правопорушення, яке характеризується умисними недобросовісними діями учасників господарського процесу (їх представників), що спричиняють порушення процесуальних прав інших учасників господарського процесу (їх представників), перешкоджають гарантованому у п. 1 ст. 6 ЄКПЛ правосуддю, що є підставою для застосування судом процесуальних санкцій (позбавлення права на процесуальну дію або застосування судом інших негативних юридичних наслідків, передбачених законом).

Принцип рівності сторін у процесі - у розумінні "справедливого балансу" між сторонами - вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони, справи "Dombo Beheer B.V. v. The Netherlands", рішення ЄСПЛ від 27 жовтня1993 р., заява № 14448/88, п. 33, та "Ankerl v. Switzerland", рішення ЄСПЛ від 23 жовтня 1996 р., заява №17748/91, п. 38.

Таким чином, суд зазначає про те, що необґрунтовані посилання відповідача на неможливість надання запитуваних експертами відомостей для проведення судової експертизи, з метою встановлення вартості частки позивачки у статутному капіталі, ставлять позивачку у суттєво невигідне становище відносно другої сторони.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч. 1 ст. 74 ГПК України).

У постанові пленуму Вищого господарського суду України від 25.02.2016 №4 "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з корпоративних правовідносин" господарським судам під час вирішення спорів, що виникають з корпоративних відносин, було рекомендовано з`ясовувати наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного права або законного інтересу в правовідносинах, на захист яких подано позов, а також питання про наявність чи відсутність факту їх порушення, невизнання або оспорювання.

Аналогічні приписи містяться і в постанові пленуму Верховного Суду України в постанові від 24.10.2008 № 13 "Про практику розгляду судами корпоративних спорів".

Відповідно до ч.10 ст.81 ГПК України, у разі неподання учасником справи витребуваних судом доказів без поважних причин або без повідомлення причин суд, залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання та яке ці докази мають значення, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у її визнанні, або розглянути справу за наявними в ній доказами, а у разі неподання таких доказів позивачем - також залишити позовну заяву без розгляду.

Оскільки, відповідач без поважних причин ухилився від подання до суду витребуваних судовими експертами документів та надання витребуваних судом доказів для проведення судової експертизи, суд приходить до висновку про наявність законних підстав для захисту порушеного права позивачки, а саме отримання частки у статутному капіталі, у відповідності до положень ч. 10 ст. 81 ГПК України, шляхом визнання обставини встановленою, а саме розміру частки ОСОБА_1 , яка підлягає виплаті у зв`язку з виходом з товариства, в сумі 600000 гривень, що складає 30% статутного капіталу.

Посилання відповідача на те, що ним виконано вимоги закону щодо повідомлення позивачки про необхідність надання банківських реквізитів для перерахування їй вартості частки у статутному капіталі, що за твердженнями відповідача підтверджується рекомендованим листом від 15.10.16р. з описом вкладення у цінний лист, судом не приймаються, у зв`язку з тим, що суд не приймає опис вкладення в цінний лист (а.с. № 70 том 1) як належний доказ, оскільки копія опису не містить чіткої дати на поштовому штампі, оригінал даного опису відповідачем до суду не надавався, у зв`язку з чим неможливо встановити дату направлення такого листа. Доданий до опису вкладення фіскальний чек не підтверджує направлення позивачу повідомлення, оскільки є лише розрахунковим документом та підтверджує надання поштою послуг без зазначення їх виду.

Щодо заяви відповідача про застосування наслідків спливу строку позовної давності, суд зазначає наступне.

В Цивільному кодексі України позовну давність визначено як строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст. 256 ЦК України). Загальна позовна давність установлена тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Рішення про виключення позивачки зі складу учасників товариства було прийнято 10 серпня 2015 року, яке, в подальшому, було оскаржене ОСОБА_1 до суду. Рішенням господарського суду Харківської області від 12.10.15р. по справі №922/4746/15 було відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні позову про визнання недійсним рішення загальних зборів засновників ТОВ "Агро-Антік", оформленого протоколом № 15 від 10 серпня 2015 року про виключення ОСОБА_1 зі складу учасників ТОВ "Агро-Антік". Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 24.11.15р. та постановою Касаційного господарського суду від 18.01.2016 року рішення господарського суду Харківської області від 12.10.15р. по справі №922/4746/15 залишено без змін.

Представник позивача в судовому засіданні зазначив, що, оскільки рішення суду від 12.10.15р. по справі №922/4746/15, яким підтверджено правомірність виключення ОСОБА_1 зі складу учасників товариства, залишено без змін, тому, у відповідності до положень ст. 54 Закону України "Про господарські товариства" (редакція, що діяла станом на час виключення позивача з учасників товариства) у строк до 12 місяців з дня виключення позивачки з товариства (24.11.15р.) їй мало бути виплачено вартість частини майна товариства, пропорційну її частці у статутному капіталі.

Так, сторони посилались на те, що позовна давність повинна відраховуватись від дати рішення суду, що винесено за наслідками оскарження ОСОБА_1 її виключення із складу учасників товариства.

Втім, суд не приймає такі посилання представників сторін, оскільки згідно статей 257, 261, 267 ЦК України, в тій частині, що стосується визначення початку перебігу строку позовної давності і, яка має визначатися у даній справі не з дати ухвалення рішень, які оскаржуються, а від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, тому суд приходить до висновку, що початок перебігу позовної давності починає текти саме після спливу строку на виплату - 12 місяців з дня виключення позивачки з товариства (протокол №15 позачергових загальних зборів учасників ТОВ "Агро-Антік" від 10 серпня 2015 року) (а.с. №28 том1), тобто з 11 серпня 2016 року.

Суд приймає твердження позивача, що виплата частки вартості частини майна товариства, пропорційна частці позивачки у статутному капіталі мала бути здійснена у строк до 12 місяців з дня її виключення.

Проте, у зв`язку з нездійсненням відповідачем відповідної виплати з дня виключення позивачки з товариства у строк до 12 місяців, трирічний строк для звернення позивачки до суду про відшкодування частки у статутному капіталі при виході зі складу товариства, має відраховуватись з наступного дня від останнього дня дванадцятимісячного строку, передбаченого для здійснення виплати.

Отже, трирічний строк на звернення до суду, встановлений ст. 257 ЦК України, позивачем був пропущений, тобто закінчився 11 серпня 2019 року, а позов був поданий до суду 26 серпня 2020 року.

З матеріалів справи вбачається та наголошується представником позивачки, що ОСОБА_1 є людиною похилого віку та має проблеми зі здоров`ям.

Так, відповідно до виписки № 5195 із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого, у період з 26.12.2017 року по 29.12.2017 року позивачка проходила лікування у Національному інституті терапії імені Л. Т. Малої Національної академії медичних наук України. (а.с. №109 том 3).

Відповідно до виписки з історії хвороби № 18725 від 17.08.2019 року, позивач перебувала на стаціонарному лікуванні у Харківській міській клінічній лікарні швидкої та невідкладної медичної допомоги проф. О. І. Мещанінова у період з 12.08.2019 року до 17.08.2019 року. (а.с. №111 том 3).

Окрім цього, представником позивачки зазначено про те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер єдиний син - ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с. № 112 том 3), що, безумовно, спричинило позивачу важкі моральні страждання та призвело до погіршення здоров`я позивача.

Питання поважності причин пропущення позовної давності (наявність обставин, які з об`єктивних, незалежних підстав унеможливлювали або істотно утруднювали своєчасне подання позову) вирішується господарським судом у кожному конкретному випадку з урахуванням наявних фактичних даних про такі обставини.

При вирішенні питання про захист порушеного права, у разі пропущення позовної давності суд: а) у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, які обґрунтовують поважність причин пропущення позовної давності; б) вирішує дане питання у кожному конкретному випадку з урахуванням наявних фактичних даних про такі обставини; в) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі усіх обставини справи в їх сукупності, керуючись законом.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (п. 1 ст. 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення.

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, механізм застосування позовної давності повинен бути достатньо гнучким, тобто, як правило, він мусить допускати можливість зупинення, переривання та поновлення строку позовної давності, а також корелювати із суб`єктивним фактором, а саме - обізнаністю потенційного позивача про факт порушення його права (пункти 62, 66 рішення від 20.12.2007 у справі "Фінікарідов проти Кіпру").

Закон не наводить переліку причин, які можуть бути визнані поважними для захисту порушеного права, у випадку подання позову з пропуском строку позовної давності. Тому, дане питання віднесено до компетенції суду, який розглядає судову справу по суті заявлених вимог.

До висновку про поважність причин пропуску строку позовної давності можна дійти лише після дослідження усіх фактичних обставин та оцінки доказів у кожній конкретній справі. При цьому, поважними причинами при пропущенні позовної давності є такі обставини, які роблять своєчасне пред`явлення позову неможливим або утрудненим.

Конституційне право на судовий захист передбачає як невід`ємну частину такого захисту можливість поновлення порушених прав і свобод громадян, правомірність вимог яких встановлена в належній судовій процедурі і формалізована в судовому рішенні, і конкретні гарантії, які дозволяли б реалізовувати його в повному об`ємі і забезпечувати ефективне поновлення в правах за допомогою правосуддя, яке відповідає вимогам справедливості, що узгоджується також зі ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основних свобод.

У рішенні Європейського Суду з прав людини у справі "Іліан проти Туреччини", зазначено правило встановлення обмежень доступу до суду у зв`язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання слід звертати увагу на обставини справи.

Практика Європейського суду з прав людини при застосуванні положень пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує кожному право на звернення до суду, акцентує увагу на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Жоффр де ля Прадель проти Франції" від 16.12.1992).

Приймаючи до уваги, що відповідачем не виконано обов`язку щодо виплати позивачці її частки у статутному капіталі товариства, у зв`язку з виключенням зі складу товариства, не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що відповідачем вчинялись дії щодо здійснення такої виплати, зокрема розміщення коштів на банківському рахунку, як було вирішено на позачергових загальних зборах учасників відповідача від 12.07.16 року (а.с. № 63-64 том 1), а, також, зважаючи на похилий вік, стан здоров`я позивачки та втрату єдиної дитини (сина), суд приходить до висновку про поважність причин пропуску строку на звернення до суду з відповідним позовом з метою захисту порушеного права.

У відповідності до ч. 5 ст. 267 ЦК України, якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Таким чином, на підставі вищевикладеного, суд вважає позовні вимоги щодо стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-Антік" (м. Харків) на користь ОСОБА_1 600000,00 грн., що відповідає її розміру внеску у статутний капіталі 30%, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача 3% річних в розмірі 72789,00 грн. та інфляційних втрат в розмірі 246594,98 грн., суд зазначає таке.

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За положеннями частини першої статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений законом.

Відповідно до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У постанові Верховного Суду України від 12.12.2011 у справі № 14/214(10), викладено правову позицію про те, що учасник господарського товариства, який вийшов зі складу останнього, вправі вимагати сплати вартості майна з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми на підставі статті 625 Цивільного кодексу України.

Аналіз статті 625 ЦК України вказує на те, що наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінених грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов`язання.

Суд, перевіривши розрахунок Позивача, перевіривши період нарахування останнім вказаної суми 3% річних, дійшов висновку про те, що відповідний розрахунок є вірним, та відповідає нормам чинного законодавства, а тому підлягає стягненню з відповідача у повному обсязі в сумі 72 789,00 грн.

Що стосується заявленої вимоги позивача про стягнення з відповідача 246594,98 грн. суми інфляційних втрат, суд зазначає наступне.

Сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція) (лист Верховного Суду України "Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ" від 03.04.1997 № 62-97р). При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця.

В силу приписів статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Суд, перевіривши розрахунок інфляційних втрат визнав їх вірно розрахованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі, та стягненню підлягає сума інфляційних втрат в розмірі 246594,98 грн.

Відповідно до п.3 ч.4 ст.238 Господарського процесуального кодексу України у мотивувальній частині рішення зазначається, зокрема, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994р. Європейського суду з прав людини у справі "Руїс Торіха проти Іспанії"). Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006р. у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується ст. 129 ГПК України. Судовий збір покладається: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; 2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, судові витрати покладаються на відповідача в повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 6, 8, 19, 55, 124, 129 Конституції України; ст.ст. 11, 16, 190, 256, 257, 261, ч.5 ст. 267, 526, 612, 625 Цивільного кодексу України; ст.ст. 66, 139, 167 Господарського кодексу України; п. 44.1., 44.3., 44.4. Податкового кодексу України; ст.ст. 1-5, 12-15, 73, 74, ч. 10 ст. 81, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 256, 257, 259 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-Антік" (, адреса: 61020, Харківська обл., місто Харків, Жовтневий район, провулок Метизний, будинок 5) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) вартість частини майна товариства, що підлягає виплаті у розмірі 600000,00 грн., що відповідає розміру внеску в статутний капітал 30%, 72789,00 грн. - 3% річних, 246594,98 грн. інфляційного збільшення боргу, витрати по сплаті судового збору в сумі 13790,76 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку для оскарження. Зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Згідно ст.257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції, або до суду першої інстанції відповідно до п.17.5 Перехідних положень ГПК України.

Повне рішення складено "14" липня 2021 р.

Суддя Л.В. Шарко