СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" липня 2021 р. Справа № 917/2058/20

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Пуль О.А., суддя Мартюхіна Н.О. , суддя Тарасова І.В.;

за участі секретаря судового засідання Гончарова О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Акціонерного товариства Полтаваобленерго (вх.№1709П/2) на рішення господарського суду Полтавської області від 27.04.2021 (повний текст рішення складено 13.05.2021 суддею Іванко Л.А. у приміщенні господарського суду Полтавської області) у справі №917/2058/20

за позовом Акціонерного товариства "Полтаваобленерго", м.Полтава,

до Комунального підприємства "Теплоенерго", м.Кременчук,

про визнання правочину недійсним,-

ВСТАНОВИЛА:

Акціонерне товариство "Полтаваобленерго" звернулося до господарського суду Полтавської області з позовною заявою до Комунального підприємства "Теплоенерго" про визнання недійсною з моменту укладення додаткову угоду №2 від 10.11.2017 про внесення змін до договору на транспортування теплової енергії №1738 від 18.08.2016 між АТ "Полтаваобленерго" та КП "Теплоенерго". В обґрунтування позовних вимог зазначає, що сторонами при вчиненні правочину не додержано вимог, встановлених частинами першою - третьою, п`ятою, шостою ст.203 Цивільного Кодексу України.

Рішенням господарського суду Полтавської області від 27.04.2021 у справі №917/2058/20 у позові відмовлено повністю.

Господарський суд мотивував свої висновки тим, що додаткова угода №2 від 10.11.2017 про внесення змін до договору на транспортування теплової енергії №1738 від 18.08.2016 між АТ "Полтаваобленерго" та КП "Теплоенерго" була дійсною на момент укладення та відповідала вимогам діючого законодавства, що підтверджується рішенням господарського суду Полтавської області у справі №917/2094/17 від 10.05.2018 та постановою Верховного Суду від 03.07.2019 у справі №917/2094/17. На момент звернення позивача із позовом у цій справі рішення виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області №1093 від 10.10.2017 було чинне. Господарський суд застосував правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 24.04.2020 у справі №522/25151/14-ц (провадження №61-101св19) про те, що підстави недійсності, оспорюваності або нікчемності правочину повинні існувати саме на момент його вчинення. Визнання протиправним та нечинним рішення виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області від 10.10.2017 №1093 Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з централізованого опалення та з централізованого постачання гарячої води, що надаються КП Теплоенерго м.Кременчука рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 03.10.2018 у справі №524/9942/17 є підставою для внесення змін у договірні відносини між АТ "Полтаваобленерго" і КП "Теплоенерго" (постанова пленуму ВГСУ №11 від 29.05.2013, пункт 29, абзац 3).

АТ Полтаваобленерго з рішенням не погодилось та звернулось до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм чинного законодавства, просить рішення господарського суду Полтавської області від 27.04.2021 у справі №917/2058/20 скасувати повністю та ухвалити нове рішення, яким визнати недійсною з моменту укладення додаткову угоду №2 від 10.11.2017 про внесення змін до договору на транспортування теплової енергії №1738 від 18.0.8.2016 між АТ Полтаваобленерго, з однієї сторони, та КП Теплоенерго, з іншої сторони. Судові витрати покласти на відповідача.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги заявник вважає помилковим висновок суду першої інстанції про те, що підстави недійсності правочину на момент його вчинення не існували, оскільки станом на час затвердження додаткової угоди (03.07.2019) підстави недійсності правочину існували (рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 03.10.2018 у справі №524/9942/17, що свідчить про неповне з`ясування судом першої інстанції обставин справи, виключає законність та обґрунтованість судового акту та є підставою для його скасування. Також зазначає, що постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 22.09.2020 у справі №524/9942/17 апеляційним судом з дотриманням правових висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 10.03.2020 у справі №160/1088/19, визначено, що визнання протиправним в судовому порядку рішення виконавчого комітету Кременчуцької міської ради від 10.10.2017 №1093 унеможливлює його застосування з моменту його прийняття, а застосування до фізичних/юридичних осіб нормативно-правових актів, які є протиправними, у будь-якому випадку є незаконним. При розгляді справи №524/9942/17 адміністративним судом встановлено, що волевиявлення відповідного органу самоврядування в частині відповідних повноважень по становленню тарифів вчинено останнім не на підставах, не у спосіб та не у порядку, передбаченому Конституцією та законодавством України, а відповідно не може вважатись законним застосування та виконання третіми особами (споживачами) визнаного протиправним рішення виконавчого комітету Кременчуцької міської ради від 10.10.2017 №1093. Крім того, апелянт вважає, що господарським судом неправильно витлумачено постанову Пленуму Вищого господарського Суду України «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» №11 від 29.05.2013 та наводить правові висновки Верховного Суду щодо підстав недійсності договору.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 09.06.2021 у даній справі у складі колегії суддів: головуючий суддя доповідач Пуль О.А., суддя Білоусова Я.О., суддя Фоміна В.О.; поновлено Акціонерному товариству Полтаваобленерго строк на подання апеляційної скарги на рішення господарського суду Полтавської області від 27.04.2021 у справі №917/2058/20. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Полтаваобленерго на рішення господарського суду Полтавської області від 27.04.2021 у справі №917/2058/20. Повідомлено учасників справи про призначення розгляду апеляційної скарги на 08.07.2021 о 10:00 год. Встановлено учасникам справи п`ятиденний строк з дня отримання даної ухвали для подання відзивів на апеляційну скаргу з доказами його надсилання учасникам справи. Встановлено учасникам справи строк до 01.07.2021 для подання письмових заяв, клопотань тощо. Витребувано у учасників справи оригінали документів для огляду у судовому засіданні, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення і мають значення для справи; витяги з Єдиного держреєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на день розгляду апеляційної скарги.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 17.06.2021 заяву представника Акціонерного товариства "Полтаваобленерго", адвоката Баранової В.І., про участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду 08.07.2021 у справі №917/2058/20 задоволено. Ухвалено провести судове засідання у режимі відеоконференції за допомогою системи відеоконференцзв`язку "EasyCon".

29.06.2021 КП «Теплоенерго» подало до суду відзив (вх.№7411) на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що обставина, на яку посилається позивач (рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 03.10.2018 у справі №524/9942/17), з`явилася після врегулювання розбіжностей за додатковою угодою №2 від 10.11.2017 про внесення змін до укладеного між сторонами договору на транспортування теплової енергії №1738 від 18.08.2016 та не може бути підставою недійсності правочину. З огляду на зазначене, спірна додаткова угода не підлягає визнанню недійсною.

05.07.2021 від АТ «Полтаваобленерго» до суду надійшли письмові пояснення (вх.№7589) по справі, в яких зазначає, що єдиним спірним питанням є суперечка про порядок визначення вартості транспортування та кінцевої ціни послуги для споживача, і саме надання правової кваліфікації цим питанням є принциповим (істотним) для вирішення даної справи.

На підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.07.2021 у зв`язку з відпусткою судді Білоусової Я.О. та судді Фоміної В.О. для здійснення розгляду апеляційної скарги у справі №917/2058/20 визначено колегію суддів у складі: головуючого судді доповідача Пуль О.А., судді Тарасової І.В., судді Шевель О.В.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.07.2021 у зв`язку з відпусткою судді Шевель О.В. для здійснення розгляду апеляційної скарги у справі №917/2058/20 визначено колегію суддів у складі: головуючого судді доповідача Пуль О.А., судді Мартюхіної Н.О., судді Тарасової І.В.

У судовому засіданні 08.07.2021 представники АТ «Полтаваобленерго» вимоги апеляційної скарги підтримали у повному обсязі та просили її задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, був повідомлений про час та місце розгляду справи належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення (а.с.193).

Відповідно до ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Дослідивши матеріали справи, викладені в апеляційній скарзі та відзиві на неї доводи та вимоги учасників справи, заслухавши пояснення представників позивача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила таке.

18.08.2016 між КП "Теплоенерго" (компанія) та ПАТ "Полтаваобленерго" (постачальник) укладено договір на транспортування теплової енергії №1738 з протоколом розбіжностей, відповідно до пункту 2.2 якого вартість послуг компанії з транспортування теплової енергії постачальника визначається на основі визначених в акті виконаних робіт з транспортування теплової енергії (додаток №1 до цього договору) обсягів транспортування теплової енергії та ціни, погодженої сторонами.

Вартість послуг компанії з транспортування теплової енергії постачальника за період з 01.06.2016 по 30.06.2016 визначається за ціною 26,54 грн за 1 Гкал (без ПДВ).

З 01.07.2016 вартість послуг компанії з транспортування теплової енергії постачальника визначається за ціною 28,71 грн за 1 Гкал (без ПДВ).

У разі затвердження Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі-НКРЕКП) нових тарифів на транспортування теплової енергії, до договору вносяться зміни щодо ціни на транспортування теплової енергії шляхом укладення додаткової угоди.

25.01.2017 між сторонами укладена додаткова угода №1 про внесення змін (доповнень) до договору на транспортування теплової енергії від 18.08.2016 №1738, відповідно до якої сторони доповнили пункт 2.2 договору абзацом 4, за змістом якого з 01.01.2017 вартість послуг компанії з транспортування теплової енергії постачальника визначається за ціною 29,48 грн за 1 Гкал (без ПДВ).

Рішенням виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області "Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з централізованого опалення та з централізованого постачання гарячої води, що надаються Комунальним підприємством "Теплоенерго" м.Кременчука" №1093 від 10.10.2017, затверджено тариф на транспортування теплової енергії у розмірі 99,23 грн (з ПДВ) за 1 Гкал, що вводиться в дію з 01.11.2017.

18.10.2017 позивач для погодження направив на адресу відповідача додаткову угоду №2 про внесення змін до договору, якою запропоновано внести зміни до договору на транспортування теплової енергії №1738 від 18.08.2016, а саме, абзац 4 пункту 2.2 викласти в редакції, відповідно до якої з 01.11.2017 вартість послуг компанії з транспортування теплової енергії постачальника визначається за ціною 99,23 грн за 1 Гкал з ПДВ.

Розглянувши підписаний відповідачем протокол розбіжностей до додаткової угоди №2 до договору, позивач підтвердив досягнення згоди щодо окремих його умов у редакції відповідача, однак не погодився з протоколом розбіжностей відповідача у частині внесення змін в абзац 4 та абзац 5 пункту 2.2 договору.

Відповідач запропонував викласти абзац 4 пункту 2.2 договору в іншій редакції, відповідно до якої до затвердження постачальнику нових тарифів на транспортування теплової енергії вартість послуг компанії з транспортування теплової енергії постачальника визначається за ціною 29,48 грн за 1 Гкал без ПДВ.

Абзац 5 пункту 2.2 договору відповідач запропонував викласти в редакції, згідно з якою новий тариф буде застосовуватись до договірних відносин сторін не з моменту його затвердження регулятором, а з моменту внесення відповідних змін про це до договору.

У зв`язку з недосягненням згоди у вказаній частині договору у грудні 2017 року Комунальне підприємство Теплоенерго звернулось до господарського суду Полтавської області з позовом до Публічного акціонерного товариства Полтаваобленерго про врегулювання розбіжностей за додатковою угодою №2 від 10.11.2017 про внесення змін до укладеного між сторонами договору на транспортування теплової енергії №1738 від 18.08.2016, а саме: викласти абзац 4 пункту 2.2 договору у редакції, запропонованій позивачем; абзац 5 пункту 2.2 договору залишити без змін.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що зміна тарифу на транспортування теплової енергії розподільчими мережами КП Теплоенерго на підставі рішення Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області №1093 від 10.10.2017 є підставою для внесення змін до укладеного між сторонами договору на транспортування теплової енергії №1738 від 18.08.2016 у частині встановлення вартості послуг КП Теплоенерго з транспортування теплової енергії відповідача за новим тарифом, зокрема, за затвердженим тарифом на транспортування теплової енергії у розмірі 99,23 грн (з ПДВ) за 1 Гкал, що вводиться в дію з 01.11.2017.

Рішенням господарського суду Полтавської області від 10.05.2018 у справі №917/2094/17 позовні вимоги задоволено. Врегульовано розбіжності за додатковою угодою №2 від 10.11.2017 про внесення змін до договору на транспортування теплової енергії №1738 від 18.08.2016, укладеного між ПАТ Полтаваобленерго та КП Теплоенерго, та викладено: - абзац 4 пункту 2.2 договору у такій редакції: З 01.11.2017 вартість послуг Компанії з транспортування теплової енергії постачальника визначається за ціною 99,23 грн за 1 Гкал з ПДВ; - абзац 5 пункту 2.2 договору залишено без змін.

Приймаючи рішення від 10.05.2018 у справі №917/2094/17, суд дійшов висновку, що, оскільки рішенням №1093 Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради затверджено відповідний тариф на транспортування теплової енергії розподільчими мережами КП Теплоенерго, використовуючи які АТ Полтаваобленерго здійснює транспортування виробленої ним теплової енергії для постачання своїм споживачам, то у цій ситуації, тарифи, які введені в дію з 01.11.2017, є обов`язковими та мають застосовуватись.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 25.09.2018 рішення господарського суду Полтавської області від 10.05.2018 у справі №917/2094/17 залишено без змін.

Судові рішення мотивовані тим, що затверджені рішенням виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області №1093 від 10.10.2017 тарифи на транспортування теплової енергії розподільчими мережами КП Теплоенерго є підставою для внесення змін до абзацу 4 пункту 2.2 договору в редакції, запропонованій позивачем.

Постановою Верховного Суду від 28.11.2018 постанову Харківського апеляційного господарського суду від 25.09.2018 у справі №917/2094/17 скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постановою Східного апеляційного господарського суду від 11.03.2019 рішення господарського суду Полтавської області від 10.05.2018 у справі №917/2094/17 скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову. Зокрема, судом апеляційної інстанції встановлено, що рішення Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області №1093 від 10.10.2017, яким для споживачів КП Теплоенерго встановлено тарифи на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з централізованого опалення та з централізованого постачання гарячої води, що надаються КП Теплоенерго, втратило чинність на підставі рішення Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області №153 від 12.02.2018, яким встановлено тариф на новий період.

Постановою Верховного Суду від 03.07.2019 у справі №917/2094/17 скасовано постанову Східного апеляційного господарського суду від 11.03.2019 та залишено в силі рішення господарського суду Полтавської області від 10.05.2018.

Верховний Суд у постанові від 03.07.2019 у справі №917/2094/17 зазначив, що згідно з частиною 2 ст.20 Закону України «Про теплопостачання» тарифи на теплову енергію, реалізація якої здійснюється суб`єктами господарювання, що займають монопольне становище на ринку, є регульованими. КП «Теплоенерго» є суб`єктом природної монополії з транспортування теплової енергії магістральними та місцевими (розподільчими) тепловими мережами. Отже, ціноутворення на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії не є вільним, оскільки підлягає державному регулюванню. Ураховуючи, що транспортування теплової енергії місцевими (розподільчими) тепловими мережами здійснює КП Теплоенерго, якому Виконавчий комітет Кременчуцької міської ради згідно з рішенням №1093 від 10.10.2017 затвердив тариф на теплову енергію, у тому числі її транспортування, ініційоване позивачем внесення змін до договору на транспортування теплової енергії №1738 від 18.08.2016 у частині встановлення вартості послуг КП "Теплоенерго" з транспортування теплової енергії відповідача за новим тарифом ґрунтується на нормах чинного законодавства. Також Верховний Суд у постанові відхилив твердження відповідача про незаконність рішення Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області №1093 від 10.10.2017, оскільки зазначені доводи доказово не були підтверджені.

Разом з цим, рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 03.10.2018 у справі №524/9942/17 позов депутата Кременчуцької міської ради Полтавської області Гордеєвої В.Я. задоволено частково:

- визнано протиправним та нечинним рішення Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області від 10.10.2017 №1093 Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання з централізованого постачання гарячої води, що надаються комунальним підприємством Теплоенерго м.Кременчук;

- визнано протиправним та нечинним рішення Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області від 06.10.2017 №1066 Про затвердження Порядку проведення громадських слухань, проведення відкритих слухань проектів рішень виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області з питань встановлення цін/тарифів на послуги постачання гарячої води, централізованого питного водопостачання та водовідведення та/або погодження Інвестиційних програм суб`єктів господарювання та затвердження складу комісії з питань розгляду заяв (зауважень, пропозицій), які надійшли під час відкритих слухань, і Положення про комісії;

- визнано протиправним та нечинним рішення Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області від 13.02.2018 №153 Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання з централізованого опалення та з централізованого постачання гарячої води, що надаються Комунальним підприємством Теплоенерго м.Кременчук.

У задоволенні позову в іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Приймаючи рішення у справі №524/9942/17, Полтавський окружний адміністративний суд встановив грубе порушення з боку Кременчуцької міської ради процедури прийняття регуляторних актів, якими є рішення №1093 від 06.10.2017 та рішення №153 від 13.02.2018, зокрема, вказані рішення прийняті Кременчуцькою міською радою не на підставах, не у спосіб та не у порядку, встановленому Законом, порушуючи вимоги Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» та Закону України «Про доступ до публічної інформації». Судом встановлено, що визнання протиправним у судовому порядку рішень виконавчого комітету унеможливлює його застосування саме з моменту його прийняття. Застосування до фізичних/юридичних осіб нормативно-правових актів, які є протиправними, у будь-якому випадку є незаконними.

22.09.2020 Другий апеляційний адміністративний суд у справі №524/9942/17 залишив рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 03.10.2018 без змін, тобто, з 22.09.2020 дане рішення набрало законної сили.

Оскільки при прийнятті рішення від 10.05.2018 у справі №917/2094/17 господарський суд Полтавської області керувався рішенням виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області від 10.10.2017 №1093 Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання з централізованого постачання гарячої води, що надаються комунальним підприємством Теплоенерго м.Кременчук (далі - рішення №1093) та рішенням виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області №153 від 12.02.2018 Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання з централізованого опалення та з централізованого постачання гарячої води, що надаються комунальним підприємством Теплоенерго м.Кременчук (далі - рішення №153), то визнання їх протиправними та нечинними, на думку позивача, є підставою для визнання недійсним правочину, оскільки скасування рішення №1093 та рішення №153 з моменту їх прийняття свідчить про те, що вони не породили жодних правових наслідків та ці нормативні акти не можуть бути підставою для укладення договору.

Відповідно до частини першої статті 15, частини першої статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Відповідно до статей 16, 203, 215 Цивільного кодексу України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Таке розуміння визнання правочину недійсним, як способу захисту, є усталеним у судовій практиці.

Апелянт вважає, що станом на 03.07.2019 (прийняття постанови Верховним Судом у справі №917/2094/17 про врегулювання розбіжностей за додатковою угодою від 10.11.2017 №2 про внесення змін до договору на транспортування теплової енергії від 18.08.2006 №1738, вже існували підстави недійсності правочину, оскільки рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 03.10.2018 у справі №524/9942/17 визнано протиправними та нечинними рішення №1093 та №153.

Колегія суддів вважає ці доводи помилковими, виходячи з такого.

Верховний Суд у постанові від 03.07.2019 у справі №917/2094/17 зазначив, що на момент виникнення спору між сторонами та звернення до суду з позовом у цій справі рішення виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області №1093 від 10.10.2017 було чинне.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 03.10.2018 у справі №524/9942/17, яким визнано протиправним та нечинним рішення №1093, набрало чинності 22.09.2020.

Отже, на момент прийняття постанови Верховним Судом від 03.07.2019 у справі №917/2094/17 про врегулювання розбіжностей за додатковою угодою від 10.11.2017 №2 про внесення змін до договору на транспортування теплової енергії від 18.08.2006 №1738, рішення №1093 ще не було визнано нечинним.

Водночас при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16.01.2019 у справі №757/31606/15-ц викладено правовий висновок про те, що нарахування за послуги здійснювалися відповідно до тарифів на житлово-комунальні послуги, прийняла Київська міська державна адміністрація, які у подальшому були скасовані судом. Суди першої і апеляційної інстанцій помилково вважали, що, оскільки в момент нарахування плати за послуги тарифи були чинними, незважаючи на те, що у подальшому їх було скасовано, позивач не має права на здійснення перерахунку нарахованих йому платежів.

Верховний Суд у постанові від 13.02.2019 у справі №752/14341/15-ц зазначив, що, вирішуючи спір, суди попередніх інстанцій обґрунтовано виходили із того, що, оскільки судовим рішенням визнано незаконними та нечинними з моменту прийняття розпорядження виконавчого органу Київської міської ради - Київської міської державної адміністрації про зміну тарифів, то відповідач зобов`язаний здійснити перерахунок нарахованих платежів, виходячи із тарифів, які були чинними до тарифів, визнаних незаконними.

Верховний Суд у постанові від 11.12.2019 у справі №761/313330/15-ц зазначив, що само по собі визнання нечинними нормативних актів Київської міської державної адміністрації з моменту їх прийняття свідчить про те, що вони не породили жодних правових наслідків і не можуть бути підставою для нарахування плати на підставі цих нормативних актів.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05.09.2019 у справі №638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19) зроблено висновок, що «недійсність договору як приватно-правова категорія покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. По своїй суті ініціювання спору про недійсність договору не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим».

Згідно з частиною першою статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Таким чином, суд першої інстанції не урахував вищезазначені правові позиції Великої Палати Верховного Суду, а також дійшов помилкового висновку про те, що на момент звернення позивача із позовом у цій справі рішення виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області №1093 від 10.10.2017 було чинне, оскільки з даним позовом позивач звернувся до господарського суду 30.12.2020, а рішення №1093 та рішення №153 визнані незаконними та нечинними судовим рішенням від 03.10.2018, яке набрало чинності 22.09.2020.

Отже, визнання протиправним та нечинним рішення виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області від 10.10.2017 №1093 Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з централізованого опалення та з централізованого постачання гарячої води, що надаються КП Теплоенерго м.Кременчука рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 03.10.2018 у справі № 524/9942/17 є підставою для визнання недійсним правочину, оскільки скасоване рішенням суду рішення №1093 не породжує жодних правових наслідків та не може бути підставою для укладення договору саме за рішенням №1093, навіть, якщо на момент укладення спірної додаткової угоди до договору рішення №1093 було чинним.

Щодо доводів апелянта про неправильне тлумачення господарським судом постанови Пленуму Вищого господарського Суду України «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» №11 від 29.05.2013 колегія суддів зазначає, що за змістом частини 4 ст.236 Господарського процесуального кодексу України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд має враховувати висновки щодо застосування норм права, викладених саме у постановах Верховного Суду, тоді як постанови пленуму Вищого господарського суду України не є джерелом правозастосовчої практики у розумінні цієї правової норми.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 15.01.2021 у справі №905/2135/19, від 26.01.2021 у справі №910/20098/16.

Ураховуючи, що господарським судом прийнято рішення при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, колегія суддів дійшла висновку про скасування його у повному обсязі з прийняттям нового рішення про задоволення позову як такого, що обґрунтований матеріалами справи та нормами чинного законодавства з урахуванням правових висновків Великої Палати Верховного Суду.

Відповідно до ст.86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно ст.236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Частиною 1 пункту 2 ст. 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Відповідно до частин 1, 2 ст.277 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. 2.Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції наведеним вище вимогам не відповідає, а тому підлягає скасуванню, з прийняттям нового рішення про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.269, 270, пунктом 2 частини 1 ст.275, ст.277, 282-284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Полтаваобленерго задовольнити.

Рішення господарського суду Полтавської області від 27.04.2021 у справі №917/2058/20 скасувати.

Прийняти нове рішення про задоволення позову.

Визнати недійсною з моменту укладення додаткову угоду №2 від 10.11.2017 про внесення змін до договору на транспортування теплової енергії №1738 від 18.08.2016 між Акціонерним товариством «Полтаваобленерго», з однієї сторони, та Комунальним підприємством «Теплоенерго», з іншої.

Стягнути з Комунального підприємства «Теплоенерго» (39600, Полтавська область, м.Кременчук, вул.Софіївська, будинок 68, ) на користь Акціонерного товариства Полтаваобленерго (36022, м.Полтава, вул.Старий Поділ,5, ) судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 3153,00 грн.

Господарському суду Полтавської області видати наказ.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки оскарження передбачені статтями 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 14.07.2021.

Головуючий суддя О.А. Пуль

Суддя Н.О. Мартюхіна

Суддя І.В. Тарасова