ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" липня 2021 р. м. Київ

Справа № 911/1148/21

Господарський суд Київської області у складі:

судді Ейвазової А.Р.,

за участі секретаря судового засідання Бенрот Ю.А., розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія Нафтогаз України" до Комунально-побутового підприємства «Теплоенергопостач» Ірпінської міської ради про стягнення 13 045 361,34грн, за участю представників від:

позивача Єфременко О.О. (довіреність від 15.01.2021 №14-13);

відповідача не з`явилися

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство Національна акціонерна компанія Нафтогаз України" (далі НАК Нафтогаз України") звернулось до Господарського суду Київської області з позовом до Комунально-побутового підприємства Теплоенергопостач Ірпінської міської ради (далі КПП Теплоенергопостач ІМР) про стягнення 13 045 361,34грн основного боргу.

В обґрунтування заявлених вимог, позивач посилається на порушення відповідачем зобов`язань за договором №2513/18-ТЕ-17 від 03.10.2018 в частині оплати природного газу, переданого у жовтні 2018 року квітні 2019 року, у строк, встановлений договором (а.с.1-7).

Ухвалою Господарського суду Київської області від 26.04.2021 відкрито провадження у даній справі, вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження, призначено проведення підготовчого засідання на 14:00 26.05.2021, а також встановлено строк для подання відповідачем відзиву на позов (а.с.82-83).

Копія вказаної ухвали направлена сторонам поштовими відправленнями за №№678, 554, які, як свідчить інформація з сайту АТ «Укрпошта», вручені сторонам: позивачу 28.04.2021; відповідачу 12.05.2021.

25.05.2021 від відповідача, з дотриманням встановленого судом строку, надійшов відзив на позов, у якому відповідач просить у задоволенні позову відмовити (а.с.85-89). Заявлені вимоги відхилені відповідачем з тим підстав, що:

оплата теплової енергії, для виробництва якої постачався природний газ, здійснюється споживачами на рахунки відповідача із спеціальним режимом використання, з яких у встановленому чинним законодавством порядку здійснювався розподіл та автоматичне, без участі відповідача, перерахування відповідачу;

погашення боргу повністю залежить від оплати кінцевим споживачем теплової енергії та послуг опалення;

тарифи на послуги відповідача затвердженні на рівні нижче собівартості, що позбавляє відповідача не лише отримувати прибуток, але не дає змоги покривати витрати на виробництво комунальних послуг;

підприємство не займається іншими видами діяльності, окрім забезпечення теплом.

26.05.2021 судом постановлено ухвалу, що занесена до протоколу засідання, якою: встановлено сторонами строки для подання заяв по суті відповіді на відзив та заперечення; у підготовчому засіданні оголошено перерву до 14:45 16.06.2021 (а.с.106-107).

03.06.2021 від позивача на електронну пошту суду, з накладенням електронного цифрового підпису, надійшла відповідь на відзив (а.с.109-111), у якій позивач, посилаючись на практику Верховного Суду, вказує, що положення постанови Кабінету Міністрів України №217 від 18.06.2014 «Про затвердження порядку розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з гарантованим постачальником природного газу» (далі постанова №217) не змінюють строків розрахунків за договором та не позбавляють теплопостачальну організації впливати на своєчасність таких розрахунків.

08.06.2021 від відповідача надійшли заперечення (а.с.116-117), у яких відповідач визнає факт поставки йому природного газу за договором №2513/18-ТЕ-17 від 03.10.2018 на загальну суму 40 264 189,10грн та оплату такого газу у загальному розмірі 27 218 827,76грн, однак, вказує, що оплата ним здійснювалась кожного дня з урахуванням постанови №217. При цьому, відповідач вказує, що судова практика, на яку посилається позивач, не є сталою.

16.06.2021 у підготовчому засіданні постановлено ухвалу, що занесена до протоколу підготовчого засідання, про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 10:30 09.07.2021 (а.с.125-126).

В судове засідання 09.07.2021 представник відповідача не з`явився; про день, час і місце засідання суду повідомлений шляхом направлення ухвали від 16.06.2021 поштовим відправленням. Окрім того, відповідна ухвала направлена 16.06.2021, зареєстрована за №97690359 та опублікована у Єдиному державному реєстрі судових рішень 17.06.2021.

В судовому засідання представник позивача заявлені вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши зібрані у справі докази, суд встановив наступні обставини.

03.10.2018 між сторонами у справі Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (назва якого змінена на Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України») та КПП Теплоенергопостач ІМР укладено договір №2513/18-ТЕ-17 постачання природного газу (а.с.18-28, далі договір).

Укладений сторонами договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов`язань, а саме майново-господарських зобов`язань в силу ст. ст. 173, 174, ч. 1 ст. 175 ГК України.

За умовами договору позивач (постачальник) взяв на себе зобов`язання поставити споживачеві у 2018 році природний газ, а відповідач (споживач) оплатити його на умовах договору (п. 1.1 договору).

Згідно п. 1.2 договору природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню.

Необхідний споживачу плановий обсяг природного газу, зазначений в п. 2.1 вказаного договору, споживач визначає самостійно (п. 1.3 договору).

В силу п. 2.1 договору позивач передає відповідачу з 01.10.2018 по 17.10.2018 природний газ орієнтовним обсягом до 50 тис.куб.м.

У відповідності до п. 3.1 договору право власності на природний газ переходить від постачальника до споживача після підписання актів приймання-передачі; після переходу права власності на природний газ споживач несе всі ризики і бере на себе відповідальність, пов`язану з правом власності на природний газ.

Як визначено п. 5.2 договору, ціна за 1000куб.м газу за цим договором на момент його укладення складає 5 930,40грн з ПДВ.

При цьому, у вказаному пункті узгоджено, що постачання природного газу споживачеві за такою ціною здійснюється за умови: виконання споживачем, на якого станом на 30.09.2015 поширюється дія ст. 19-1 Закону України «Про теплопостачання», обов`язку щодо відкриття рахунку із спеціальним режимом використання; а також дотримання вимог пункту 12 Положення.

Відповідно до п. 5.4 договору загальна вартість природного газу за цим договором складається із сум вартості місячних поставок природного газу.

Сторонами у п. 6.1 договору визначено, що остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

При цьому, згідно пп. 2 п. 6.3 договору, оплата за природний газ здійснюється в будь-якому випадку, споживач зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі розрахуватись за поставлений природний газ відповідно до п. 6.1 вказаного договору в разі коли на поточний рахунок із спеціальним режимом використання споживача надходить недостатньо коштів для своєчасної оплати використаного природного газу.

Договором встановлено, що він набирає чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками, за їх наявності, і діє в частині реалізації газу з 01.10.2018 по 17.10.2018 (включно), а в частині розрахунків - до їх повного здійснення (розділ 12 договору).

До вказаного договору сторонами вносились зміни додатковими угодами №№1-7 (а.с.29-45).

Так, додатковою угодою №1 від 19.10.2018 сторонами погоджено, що постачальник передає споживачу в період з 01.10.2018 по 26.10.2018 природний газ орієнтованим обсягом 270тис. куб.м та продовжено строк дії договору до 26.10.2018 (а.с.29).

Додатковою угодою №2 від 27.10.2018 сторони домовились, що постачальник передає споживачу в період з 01.10.2018 по 31.10.2018 природний газ орієнтованим обсягом 400 тис. куб.м та продовжили строк дії договору до 31.10.2018 (а.с.30).

Додатковою угодою №3 від 01.11.2018 сторонами погоджено, що постачальник передає споживачу у період з 01.11.2018 по 30.11.2018 природний газ орієнтованим обсягом 950тис. куб.м та продовжено строк дії договору до 30.11.2018 (а.с.31).

Додатковою угодою №4 від 28.11.2018 сторонами: визначено, що постачальник передає споживачу у період з 01.10.2018 по 30.04.2019 природний газ орієнтованим обсягом 6 140,175 тис. куб.м; змінено ціну природного газу та встановлено її у розмірі 7482,61грн за 1000 куб.м з ПДВ; продовжено строк дії договору до 30.04.2019 (а.с.32-41).

Додатковою угодою №6 від 29.03.2019 сторонами внесли зміни до договору у зв`язку із зміною назви позивача (а.с.44).

Додатковою угодою №7 від 19.04.2019 сторонами погоджено, що плановий обсяг замовлений споживачем у квітні 2019 року, становить 0.6 тис. куб.м (а.с.45).

Як встановлено судом під час розгляду справи, позивач у період з жовтня 2018 року по квітень 2019 року поставив, а відповідач - прийняв природний газ на суму 40 264 189,10грн, що підтверджується актами приймання-передачі природного газу (а.с.46-52).

Відповідачем проведено оплату природного газу, поставленого відповідно до договору, на загальну суму 27 218 827,76грн, що не заперечується сторонами в їх заявах по суті, а також підтверджується доказами, які долучені до справи: виписками з рахунку позивача (а.с.66); листами відповідача про зміну призначення платежу (а.с.54-56); виписками з документів бухгалтерського обліку позивача (а.с.57-65).

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач стверджує про наявність у відповідача боргу за поставлений природний газ у розмірі 13 045 361,34грн.

Предметом спору у даній справі є наявність у відповідача обов`язку здійснити оплату за поставлений позивачем природний газ.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України, що визначено ст. 175 ГК України.

Згідно до ч.1 ст. 193 ГК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Так, в силу ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною першою ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідачем до прийняття рішення у даній справі не надано доказів оплати природного газу, поставленого у період з жовтня 2018 року по квітнь 2019 року у повному обсязі; не спростовано шляхом подання доказів наявність боргу у розмірі 13 045 361,34грн. При цьому, факт наявності відповідного боргу відповідач у заявах по суті не оспорює, а лише вказує на відсутність його вини у цьому.

Разом з тим, посилання відповідача на алгоритм розрахунків, запроваджений постановою №217, не впливають на висновок суду щодо обгрунтованості вимог позивача про стягнення з відповідача боргу за поставлений природний газ у загальному розмірі 13045361,34грн.

Так, визначений порядком №217 алгоритм розподілу коштів споживачів, які надходять на поточні рахунки зі спеціальним режимом використання як оплата вартості теплової енергії та/або наданих комунальних послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, не ставить повноту та своєчасність виконання теплопостачальними організаціями договірних обов`язків з оплати отриманого природного газу на користь гарантованого постачальника у залежність від оплати теплової енергії безпосередніми споживачами; не скасовує та не обмежує відповідальність теплопостачальної організації перед постачальником за невиконання чи неналежне виконання обов`язків з оплати за спожитий газ та не змінює строків здійснення розрахунків за договорами між теплопостачальними організаціями та гарантованими постачальниками природного газу.

Аналогічний висновок про застосування норм права у подібних правовідносинах викладено у п. 32.4 постанови Об`єднаної палати Верховного Суду у справі №903/918/19.

Відповідно до ч. 4 ст. 236 ГПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

За вказаних обставин, суд вважає вимоги позивача в частині стягнення основного боргу у розмірі 13 045 361,34грн обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, витрати на оплату позову судовим збором, понесені позивачем, підлягають відшкодуванню йому за рахунок відповідача, у повному обсязі з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 195 680,42грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 129, 232-233, 237-238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Комунально-побутового підприємства Теплоенергопостач Ірпінської міської ради (ідентифікаційний код 32973584; 08200, Київська обл., м. Ірпінь, вул. Ярославська, буд. 9) на користь Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (ідентифікаційний код 20077720; 01601, м. Київ, вул. Б.Хмельницького, 6) 13 045 361,34грн основного боргу, а також 195 680,42грн в рахунок відшкодування витрат, понесених на оплату позову судовим збором.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга подається протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення у порядку, встановленому ст.257 ГПК України.

Повний текст рішення складено 12.07.2021.

Суддя А.Р. Ейвазова