РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

16.07.2021Справа № 910/4990/21

За позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Юнівес"

до Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Ю.Ес.Ай."

про стягнення 11 047,82 грн.

Суддя Борисенко І.І.

Представники сторін: без виклику.

Обставини справи:

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Юнівес" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Ю.Ес.Ай." про стягнення 11 047,82 грн., з яких 10 700 грн. відшкодування шкоди, 119,15 грн. пені, 28,67 грн. 3% річних з простроченої суми. А також просив стягнути з відповідача на свою користь 9 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач, як страховик винної в ДТП особи, всупереч вимогам Цивільного кодексу України та Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" не відшкодував позивачу матеріальну шкоду, завдану страхувальником відповідача внаслідок ДТП.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.04.2021 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомленням (виклику) сторін.

Судом вчинені дії для належного повідомлення відповідача про розгляд справи.

15.04.2021 позивач подав суду заяву з долучення до матеріалів справи повідомлення відповідача щодо виплати страхового відшкодування № 51-7877 від 17.12.2020.

05.05.2020 відповідач подав суду відзив на позовну заяву, в якому визнав позов в частині стягнення 10 700 грн. страхового відшкодування, в іншій частині про стягнення 119,15 грн. пені, 28,67 грн. 3% річних заперечував, посилаючись на відсутність порушення термінів прийняття рішення та виплату страхового відшкодування. Також заперечував проти стягнення заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу.

21.05.2021 позивач подав суду письмові пояснення, в яких заперечував проти викладених відповідачем у відзиві обставинах.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку, що наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення.

Розглянувши надані позивачем документи і матеріали, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

21.02.2019 року між Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Юнівес" (позивач, страховик) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Компанія "Міранд Консалт" (страхувальник) було укладено договір добровільного страхування наземного транспортного засобу № ПС-0014-А/19/КВ4.

Відповідно до договору позивач прийняв на себе обов`язок відшкодувати збитки, що може зазнати страхувальник у результаті пошкодження, знищення або втрати транспортного засобу "Ravon", державний реєстраційний № НОМЕР_1 (застрахований автомобіль).

Як встановлено судом, 22.02.2020 у м. Києві сталась дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого автомобіля "Ravon", державний реєстраційний № НОМЕР_1 та автомобіля "ТАТА" державний реєстраційний № НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , який допустив зіткнення із застрахованим автомобілем.

Зазначена дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок порушення ОСОБА_1 вимог Правил дорожнього руху України.

Постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 17.04.2020 (справа № 760/5525/20) ОСОБА_1 за вчинення вказаного ДТП було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди були завдані механічні пошкодження автомобілю "Ravon", державний реєстраційний № НОМЕР_1 , який був застрахований у позивача.

На виконання умов цього договору на підставі страхового акту від 22.10.2020 № А-3341/КВ4 позивач виплатив на рахунок страхувальника 11 900 грн., що підтверджується платіжним дорученням від 04.11.2020 № 41064.

Статтею 27 Закону України "Про страхування" та статтею 993 ЦК України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Відтак, позивач, здійснивши виплату страхового відшкодування, набув права потерпілої особи в межах здійсненої виплати.

Як вбачається з матеріалів справи, шкоду було заподіяно водієм автомобіля "ТАТА" державний реєстраційний № НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , під час експлуатації вказаного автомобіля, і його вину у вчиненні ДТП та скоєнні правопорушення за ст. 124 КУпАП України встановлено Постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 17.04.2020 (справа № 760/5525/20).

Судом встановлено, що на момент скоєння ДТП 22.02.2020, цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу "ТАТА" державний реєстраційний № НОМЕР_2 , застрахована у відповідача відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АО000685292. Вказаним договором (полісом) передбачено, що ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну третіх осіб становить 100 000,00 грн., франшиза - 1 000 грн.

Отже, відповідач є особою на яку полісом № АО000685292 покладено обов`язок з відшкодування шкоди, завданої під час експлуатації автомобіля "ТАТА" державний реєстраційний № НОМЕР_2 , на час спірної ДТП.

З метою досудового врегулювання спору позивач звернувся до відповідача із заявою про відшкодування завданих збитків № 20/11/11-05 від 11.11.2020.

Відповідач надіслав позивачу повідомленням щодо виплати страхового відшкодування № 51-7877 від 17.12.2020, в якому зазначив, що ним прийнято рішення про виплату страхового відшкодування в розмірі 10 900 грн. (11 900-1 000 франшизи).

Таким чином відповідно до вимог ст. 75 ГПК України обставини, які визнаються сторонами, не підлягають доказуванню.

Судом враховано, що відповідно до абзацу третього пункту 3 частини 1 статті 988 ЦК України та частини 17 статті 9 Закону України "Про страхування" страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. А згідно з абзацом другим частини 1 статті 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

За таких обставин, враховуючи, що відповідач не виконав зобов`язання по сплаті страхового відшкодування, з нього на користь позивача відповідно до вимог п.п. 36.1, 36.2 ст. 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" підлягає стягненню 10 700 грн. шкоди, в межах заявлених позивачем вимог, за шкоду заподіяну майну.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України 28,67 грн. 3% річних за період з 16.02.2021 по 19.03.2021 суд відзначає наступне.

З матеріалів справи вбачається, що Позивач 12.11.2020 звернувся до Відповідача з Заявою про виплату страхового відшкодування, яку Відповідач отримав 16.11.2020, про що свідчить роздруківка з офіційного сайту Укрпошти.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Слід зазначити, що передбачене законом право кредитора вимагати стягнення боргу, враховуючи 3% річних та інфляційні витрати, є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.

При цьому судом взято до уваги, що Заяву на виплату страхового відшкодування Відповідач отримав 16.11.2020 року. Граничний строк для здійснення страхової виплати за полісом є 16.02.2021.

Відповідно до ст. 36.2 Закону України № 1961 страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його.

Приймаючи до уваги вищенаведені приписи Цивільного кодексу України щодо наявності у позивача права за порушення грошового зобов`язання відповідачем вимагати сплати останнім 3% річних від простроченої суми, перевіривши здійснений позивачем розрахунок, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог щодо стягнення з відповідача 3% річних в сумі 28,67 грн.

Щодо вимоги про стягнення пені в сумі 119,15 грн. за період з 16.02.2021 по 19.03.2021 суд зазначає наступне.

Згідно із пунктом 3 статті 20 Закону України "Про страхування" - при настанні страхового випадку страховик зобов`язаний здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк, Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначається умовами договору страхування або законом.

Статтею 36 (п. 36.5.) Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Суд погоджується з розрахунком пені позивача, визнає його обґрунтованим, у зв`язку з чим задовольняє вимогу позивача про стягнення з відповідача 119,15 грн. пені.

Заперечення відповідача з приводу правомірності стягнення з нього пені та 3% річних з простроченої суми з посиланням на відсутність порушення термінів прийняття рішення та виплату страхового відшкодування безпідставні, оскільки спростовуються вище наведеними обставинами.

Щодо адвокатських витрат в розмірі 9 000 грн. суд вказує наступне.

Відповідно до частин 1, 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

- розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ст. 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Враховуючи ст. 28 Правил адвокатської етики (затверджені звітно-виборним з`їздом адвокатів України 09.06.2017) необхідно дотримуватись принципу "розумного обґрунтування" розміру оплати юридичної допомоги. Цей принцип набуває конкретних рис через перелік певних факторів, що мають братись до уваги при визначенні розміру оплати: обсяг часу і роботи, що вимагається для адвоката, його кваліфікацію та адвокатський досвід, науково-теоретична підготовка.

Суд, здійснюючи розподіл судових витрат (витрат на професійну правничу допомогу) вказує наступне.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

У матеріалах справи міститься копія договору про надання професійної правової допомоги № 09/2021 від 15.03.2021, акт прийому-передачі наданих послуг № 09/2021 від 19.03.2021, платіжне доручення № 42385 від 22.03.2021.

Розподіляючи витрати за послуги адвоката суд вказує, що наявні в матеріалах справи договір, акт та платіжне доручення, а також встановлені в договорі ставки розрахунків наданих адвокатських послуг не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на послуги адвоката у такому розмірі з іншої сторони, адже розмір таких витрат має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

На переконання суду, розумним розміром витрат на послуги адвоката у даному спорі є сума 4 000,00 грн., інші заявлені витрати на послуги адвоката є завищеними та становлять надмірний тягар для відповідача, що суперечить принципу розподілу витрат.

Таким чином, заявлена Позивачем вимога, відповідно до ч. 8 ст. 129 ГПК України про стягнення з Відповідача витрат на професійну правничу допомогу підлягає задоволенню судом частково, в розмірі 4 000,00 грн.

Відповідно до ст.129 ГПК України у зв`язку з задоволенням позову судовий збір покладається на відповідача.

Керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва.

В И Р І Ш И В:

Позов Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Юнівес" задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Ю.Ес.Ай." (04210, м. Київ, вул. Героїв Сталінграду, 4, корп. 6-А, ідентифікаційний код 32404600) на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Юнівес" (03150, м. Київ, вул. Велика Васильківська, 72, ідентифікаційний код 32638319) 10 700 (десять тисяч сімсот) грн. шкоди, 28 (двадцять вісім) грн. 67 коп. пені, 119 (сто дев`ятнадцять) грн. 15 коп. 3% річних, 2 270 (дві тисячі двісті сімдесят) грн. судового збору, 4 000 (чотири тисячі) грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Наказ видати відповідно до ст. 327 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення набирає законної сили в порядку в порядку встановленому в ст. 241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст. 257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя І.І. Борисенко