ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2021 року Справа № 906/130/21

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Павлюк І.Ю., суддя Демидюк О.О. , суддя Савченко Г.І.

секретар судового засідання Кушнірук Р.В.

за участю представників сторін:

від позивача: не з`явився

від відповідача: не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Комплекс Агротех", с.Піски, Житомирського району Житомирської області

на рішення Господарського суду Житомирської області, ухваленого 17.05.21р. суддею Кравець С.Г. о 10:50 год. у м.Житомирі, повний текст складено 26.05.21р.

у справі № 906/130/21

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю" Джерело-Буд", смт.Брюховичі Львівської області

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Комплекс Агротех", с.Піски, Житомирського району Житомирської області

про стягнення 614763,47грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Житомирської області від 17.05.2021р. у справі №906/130/21 позов Товариства з обмеженою відповідальністю" Джерело-Буд" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Комплекс Агротех" про стягнення 614763,47грн. задоволено частково.

Закрито провадження у справі в частині вимог про стягнення заборгованості в сумі 20000,00грн..

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Комплекс Агротех" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Джерело-Буд" 500000,00грн. основного боргу, 20237,53грн. 3% річних, 28535,64грн. інфляційних втрат, 8531,60грн. витрат по сплаті судового збору.

В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Джерело-Буд" звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржене рішення скасувати повністю та ухвалити нове судове рішення по справі.

Мотивуючи апеляційну скаргу, скаржник зазначає, зокрема, наступне:

- вважає, що рішення місцевого господарського суду ухвалене з порушенням норм чинного законодавства;

- покликається на те, що з тексту оскарженого рішення вбачається, що ухвалою Господарського суду Житомирської області від 16.04.2021р. судове засідання було призначене на 17.05.2021р.. Про час та місце розгляду справи Товариство з обмеженою відповідальністю "Комплекс "Агротех" не було належним чином повідомлене, що завадило реалізації права на судовий захист. Таким чином, рішення по справі ухвалено без урахування процесуальних прав на судовий захист відповідача та всупереч норм закону;

- зазначає, що в позовній заяві, ТОВ "Джерело-Буд" вказало на те, що Акти виконаних робіт від 08.11.2019р. на суму 439402,26грн. та 162219,42грн. були частково сплачені відповідачем лише 05.01.2021р., 12.01.2021р., 21.01.2021р., 25.01.2021р. на загальну суму 60000,00грн.. Відповідно до матеріалів справи, Акти виконаних робіт від 31.10.2019р. були надлишково сплачені на суму 13621,68грн., що не враховано в розрахунках 3% річних, наданих позивачем. Загальна сума основного боргу по актам виконаних робіт від 08.11.2021р. становить 590 000,00грн.. Таким чином, сума 3% річних, що підлягає сплаті становить 19 736,71грн..

Листом Північно-західного апеляційного господарського суду №906/130/21/3714/21 від 15.06.2021р. матеріали справи №906/130/21 витребувано з Господарського суду Житомирської області.

25.06.2021р. до Північно-західного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №906/130/21.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 29.06.2021р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Комплекс Агротех" на рішення Господарського суду Житомирської області від 17.05.2021р. у справі №906/130/21 та призначено справу №906/130/21 до розгляду на 13.07.2021р. об 14:30год.. тощо.

13.07.2021р. на електронну адресу Північно-західного апеляційного господарського суду від представника позивача надійшло клопотання, в якому просить відкласти розгляд справи у зв`язку із неможливістю прибути в судове засідання. Однак, в разі якщо суд дійде висновку про проведення судового засідання без присутності представника позивача, просить врахувати, що вимоги апеляційної скарги не визнає та вважає її такою. що не підлягає задоволенню.

Розглянувши зазначене вище клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи колегія суддів відхиляє його з огляду на наступне.

Відповідно до ч.ч.11, 12 ст.270 ГПК України, суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки в судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час та місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Разом з тим, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Тобто, неявка учасника судового процесу у судове засідання за умови належного повідомлення сторони про дату, час та місце розгляду справи, не є безумовною підставою для відкладення розгляду справи.

Як вказано у Рішенні Конституційного суду України від 02.11.2004р. №15-рп/2004 верховенство права - це панування права в суспільстві. Одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства. Всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року, учасником якої є Україна, закріплено право кожного на розгляд його справи судом упродовж розумного строку. Тобто зловживання процесуальними правами, спрямоване на свідоме невиправдане затягування судового процесу, порушує права інших учасників цього процесу та вимоги названих Конвенції і Кодексу.

Застосовуючи згідно з ч.1 ст.3 Господарського процесуального кодексу України, ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, колегія суддів зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватися від дій, що зумовлюють затягування судового процесу та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" від 07.07.1989р.).

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§ 66, 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України"). Роль національних суддів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (§51 рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2006р. у справі "Красношапка проти України").

Критерії оцінювання "розумності" строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих п.1 ст.6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а збільшення кількості звернень до Європейського суду з прав людини не лише погіршує імідж нашої держави на міжнародному рівні, але й призводить до значних втрат державного бюджету.

В даному випадку представником позивача не надано жодних доказів, які унеможливлюють вирішення даного апеляційного провадження в даному судовому засіданні.

Водночас, представник позивача не був позбавлений права та можливості брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Крім того, суд призначаючи до розгляду апеляційну скаргу, надавав можливість учасникам судового процесу реалізувати свої процесуальні права на представництво інтересів у суді та подання доказів в обґрунтування своїх вимог та заперечень, а також, ухвалою Північно - західного апеляційного господарського суду від 29.06.2021р. явка учасників у справі не визнавалась обов`язковою, а також попереджено про те, що неявка сторін у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Учасники справи були належним чином повідомлені про час та місце судового засідання, про що свідчать наявні в матеріалах справи докази. Зокрема, ухвалу Північно-західного апеляційного господарського суду від 29.06.2021р. було направлено на поштові адреси сторін, а також на електронну адресу скаржника, що зазначена останнім у апеляційній скарзі.

Однак, сторони у справі наданим їм процесуальним правом не скористалися та в судове засідання 13.07.2021р. не з`явилися, своїх повноважних представників не направили.

Враховуючи положення ч.12 ст.270 ГПК України, відповідно до яких неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, судова колегія вважає за можливе розглянути подану апеляційну скаргу за відсутності сторін у справі.

Позивач у справі не скористався своїм правом згідно ч.1 ст.263 ГПК України та не надав суду відзиву на апеляційну скаргу, що згідно ч.3 ст.263 ГПК не перешкоджає перегляду оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

Згідно із ст.269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Судова колегія, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні оскаржуваного рішення суду, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та свідчать матеріали справи, 02.09.2019р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Комплекс Агротех" (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Джерело-Буд" (генпідрядник) було укладено договір №02ДЖ2019/09 про виконання роботи (далі - договір), згідно п.1.1 якого, генпідрядник зобов`язується за завданням замовника виконувати наступні види робіт:

- підготовка місця для складування ґрунту (розчистка бульдозером місяця для складуванню ґрунту з переміщення ґрунту, планування тощо);

- розчищення відстійника (розчистка відстійника екскаватором з навантаженням на автомобілі та перевезення до 1км, планування площ та укосів відстійника, утримання ґрунтовозних доріг) (а.с.8-11).

Згідно п.1.2 договору, замовник зобов`язується прийняти та своєчасно здійснювати оплату за виконані роботи на умовах, передбачених цим договором.

Роботи виконуються генпідрядником на об`єкті, який розташований за адресою: - Донецька область, Бахмутський район, с.Федорівка-2, вул. Молодіжна, б.9. (п.1.3 договору).

У відповідності до п.2.2.1 договору, генпідрядник має право вимагати оплату за виконані роботи згідно з цим договором.

Відповідно до п.4.1 договору, сторони домовились про те, що облік виконання робіт та розрахунки за виконані роботи за цим договором будуть вестися на підставі Актів виконаних робіт за формою КБ-2в. Ціна робіт за домовленістю сторін визначається відповідно до розділу 10 даного договору. Договірні зобов`язання вважаються виконаними після розрахунку за останнім Актом виконаних робіт. Зміна вартості робіт може змінюватись тільки за узгодженням сторін.

Згідно п.4.2 договору, оплата робіт, виконаних генпідрядником у відповідному місяці, здійснюється замовником протягом 10 (десяти) календарних днів з дати підписання обома сторонами Акта приймання виконаних будівельних робіт, шляхом перерахування грошових коштів у національній валюті України на поточний рахунок генпідрядника, або іншим шляхом, що не суперечить законам України.

У п.5.1 договору сторони встановили, що цей договір набирає чинності з дати його підписання обома сторонами, дата закінчення терміну дії договору визначається наступним чином: при належному виконанні обома сторонами своїх обов`язків обумовлених цим договором, датою закінчення строку дії договору є 31.12.2019р., а у випадку невиконання (неналежного виконання) сторонами (стороною) своїх зобов`язань за цим договором, датою закінчення строку дії договору є дата повного та належного виконання сторонами у відповідності з умовами договору) всіх прийнятих на себе за договором зобов`язань.

Також, до цього договору додаються і є його невід`ємними частинами: договірна ціна №02-002 (підготовка місця для складування ґрунту) - форма №9, ДСТУ Б Д.1.1:2013, Додаток С; Локальний кошторис на будівельні роботи №02-002 (підготовка місця для складування ґрунту) - ДСТУ Б Д.1.1-1:2013, Додаток А, Форма №1; договірна ціна №02-003 (розчищення відстійника) - форма №9, ДСТУ Б Д.1.1:2013, Додаток С; Локальний кошторис на будівельні роботи №02-003 (розчищення відстійника) - ДСТУ Б Д.1.1-1:2013, Додаток А, Форма №1 (п.п.10.1-10.4 договору).

Крім того, додатковою угодою від 16.10.2019р. до договору про виконання роботи №02ДЖ2019/09 від 02.09.2019р. сторони керуючись п.9.1 договору прийшли до згоди збільшити обсяги робіт за договором, на підставі відповідних замовлень. Облік виконаних робіт та розрахунки за виконані роботи за цим договором будуть вестися на підставі Актів виконаних будівельних робіт за формою КБ-2в. Ціна робіт за домовленістю сторін визначається відповідно до розділу 10 даного договору. Договірні зобов`язання вважаються виконаними після розрахунку за останнім Актом виконаних робіт (а.с.19).

Договір від 02.09.2019р. №02ДЖ2019/09 про виконання роботи та додаткова угода до нього підписані сторонами та скріплені відтисками їх печаток.

В подальшому, Товариством з обмеженою відповідальністю" Джерело-Буд" були виконані передбачені договором №02ДЖ2019/0 від 02.09.2019р. роботи на загальну суму 2762636,91грн., про що свідчать підписані уповноваженими представниками сторін та скріпленими печатками підприємств: довідка про вартість виконаних будівельних робіт та витрат (форми КБ-3) за вересень 2019 року та акт приймання виконаних будівельних робіт за вересень 2019 року від 16.09.2019р. на суму 36807,83грн.; довідка про вартість виконаних будівельних робіт та витрат (форми КБ-3) за вересень 2019 року та акт приймання виконаних будівельних робіт за вересень 2019 року від 16.09.2019р. на суму 211760,40грн.; довідка про вартість виконаних будівельних робіт та витрат (форми КБ-3) за вересень 2019 року та актом приймання виконаних будівельних робіт за вересень 2019 року від 30.09.2019р. на суму 208376,06грн.; довідка про вартість виконаних будівельних робіт та витрат (форми КБ-3) за вересень 2019 року та актом приймання виконаних будівельних робіт за вересень 2019 року від 30.09.2019р. на суму 767153,96грн.; довідка про вартість виконаних будівельних робіт та витрат (форми КБ-3) за жовтень 2019 року та акт приймання виконаних будівельних робіт за жовтень 2019 року від 16.10.2019р. на суму 586525,49грн.; довідка про вартість виконаних будівельних робіт та витрат (форми КБ-3) за жовтень 2019 року та актом приймання виконаних будівельних робіт за жовтень 2019 року від 16.10.2019р. на суму 89188,18грн.; довідка про вартість виконаних будівельних робіт та витрат (форми КБ-3) за жовтень 2019 року та актом приймання виконаних будівельних робіт за жовтень 2019 року від 31.10.2019р. на суму 42470,54грн.; довідка про вартість виконаних будівельних робіт та витрат (форми КБ-3) за жовтень 2019 року та актом приймання виконаних будівельних робіт за жовтень 2019 року від 31.10.2019р. на суму 216732,77грн.; довідка про вартість виконаних будівельних робіт та витрат (форми КБ-3) за листопад 2019 року та актом приймання виконаних будівельних робіт за листопад 2019 року від 08.11.2019р. на суму 439402,26грн.; довідка про вартість виконаних будівельних робіт та витрат (форми КБ-3) за листопад 2019 року та акт приймання виконаних будівельних робіт за листопад 2019 року від 08.11.2019р. на суму 164219,42грн. (а.с.37-71).

Як вбачається з матеріалів справи, Товариство з обмеженою відповідальністю" Джерело-Буд" вказує, що за актами приймання виконаних будівельних робіт за період з 16.09.2019р. по 31.10.2019р. на суму 2159015,23грн. кошти Товариства з обмеженою відповідальністю "Комплекс Агротех" були сплачені у повному обсязі; акт виконаних робіт від 31.10.2019р. був оплачений частково, залишок складає 13621,68грн.; акти виконаних будівельних робіт 08.11.2019р. на суму 439402,26грн., акт від 08.11.2019р. на суму 164219,42грн. = 603621,68грн. були оплачені відповідачем частково; ТОВ "Комплекс Агротех" була проведена оплата: 05.01.2021р. на суму 10000,00грн, 12.01.2021р. на суму 30000,00грн., 21.01.2021р. на суму 10000,00грн., 25.01.2021р. на суму 10000,00грн.; сума заборгованості ТОВ "Комплекс Агротех" перед ТОВ "Джерело-Буд" складає 530000,00грн..

За вказаних обставин, Товариство з обмеженою відповідальністю "Джерело-Буд" звернулося до Господарського суду Житомирської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Комплекс Агротех" про стягнення 614763,47грн. з яких: 530000,00грн. основного боргу, 35930,11грн. пені, 20237,53грн. 3% річних, 28595,83грн. інфляційних втрат, а також судові витрати.

Обґрунтовуючи позовну заяву, Товариство з обмеженою відповідальністю "Джерело-Буд" посилається на неналежне виконання Товариством з обмеженою відповідальністю "Комплекс Агротех" зобов`язань за договором №02ДЖ2019/09 від 02.09.2019р. про виконання робіт.

Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 11.02.2021р. прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі №9006/130/21 за правилами загального позовного провадження та підготовче засідання призначено на 03.03.2021р..

Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 03.03.2021р., зокрема, відкладено підготовче засідання на 25.03.2021р..

Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 25.03.2021р. прийнято до розгляду клопотання позивача про зменшення позовних вимог в частині стягнення пені та ухвалено розгляд справи здійснювати з урахуванням поданих змін про стягнення: 530000,00грн. основного боргу, 28458,34грн. пені, 20237,53грн. 3% річних, 28595,83грн. інфляційних втрат, а також судових витрат. Також даною ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу №906/130/21 до судового розгляду по суті на 16.04.2021р..

Враховуючи клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи, ухвалою суду від 16.04.2021р. розгляд справи по суті відкладено на 17.05.2021р..

17.05.2021р. від позивача на адресу Господарського суду Житомирської області надійшло клопотання від 17.05.2021р., в якому представник ТОВ "Джерело-Буд" просила судове засідання провести без її участі, позовні вимоги просила задовольнити у повному обсязі (а.с.169).

Як вже зазначалося, рішенням Господарського суду Житомирської області від 17.05.2021р. у справі №906/130/21 позов задоволено частково.

Колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

В силу ст.124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Здійснюючи правосуддя, суд забезпечує захист гарантованих Конституцією України та законами України прав і свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави.

Гарантуючи судовий захист з боку держави, Конституція України, водночас, визнає право кожного будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань і це конституційне право не може бути скасоване або обмежене (ч.5 ст.55 Конституції України).

Конституція України визначає Україну як правову державу, в якій визнається і діє принцип верховенства права. Одним з основних фундаментальних елементів цього принципу є юридична визначеність (legal certainty). Юридичні норми мають бути чіткими, ясними і недвозначними, оскільки інше не може забезпечити їх однакове застосування.

За змістом п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997р. №475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції" кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Отже, висловлювання "судом, встановленим законом" зводиться не лише до правової основи самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини" від 12.07.2001р. зазначено, що право на доступ до суду, гарантоване п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, не є абсолютним і може підлягати обмеженню; такі обмеження допускаються з огляду на те, що за своїм характером право доступу потребує регулювання з боку держави. Суд повинен переконатися, що застосовані обмеження не звужують чи не зменшують залишені особі можливості доступу до суду в такий спосіб або до такої міри, що це вже спотворює саму суть цього права.

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ст.2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів").

У відповідності до ст.7 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним відповідно до закону. Іноземці, особи без громадянства та іноземні юридичні особи мають право на судовий захист в Україні нарівні з громадянами і юридичними особами України. Судова система забезпечує доступність правосуддя для кожної особи відповідно до Конституції та в порядку, встановленому законами України. кожному гарантується захист його прав, свобод та законних інтересів незалежним і безстороннім судом, утвореним відповідно до закону. Кожен має право на участь у розгляді своєї справи у визначеному процесуальним законом порядку в суді будь-якої інстанції.

Таким чином, конституційне право на судовий захист передбачає як невід`ємну частину такого захисту можливість поновлення порушених прав і свобод громадян, правомірність вимог яких встановлена в належній судовій процедурі і формалізована в судовому рішенні, і конкретні гарантії, які дозволяли б реалізовувати його в повному об`ємі і забезпечувати ефективне поновлення в правах за допомогою правосуддя, яке відповідає вимогам справедливості, що узгоджується також зі ст.13 Конвенції про захист прав людини і основних свобод.

Статтею 16 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 15 ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

При цьому захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду.

Позивачем є особа, яка подала позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. При цьому позивач самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві, у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи, і залежно від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту. Вирішуючи спір, суд надає об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначає, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Наведена позиція ґрунтується на тому, що під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Згідно ст.11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.

У відповідності до п.1 ст.12 ЦК України, особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

Як встановлено ст.67 Господарського кодексу України, відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями, громадянами в усіх сферах господарської діяльності здійснюються на основі договорів. Підприємства вільні у виборі предмета договору, визначенні зобов`язань, інших умов господарських взаємовідносин, що не суперечать законодавству України.

У статтях 3, 6, 203, 626, 627 ЦК України визначено загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору, та сформульовано загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину).

Згідно ст.174 ГК України, господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Загальні умови укладання договорів, що породжують господарські зобов`язання, наведені в ст.179 ГК України, згідно з якою майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями. Кабінет Міністрів України, уповноважені ним або законом органи виконавчої влади можуть рекомендувати суб`єктам господарювання орієнтовні умови господарських договорів (примірні договори), а у визначених законом випадках - затверджувати типові договори. Укладення господарського договору є обов`язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов`язком для суб`єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов`язковості укладення договору для певних категорій суб`єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування. При укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі: вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству; примірного договору, рекомендованого органом управління суб`єктам господарювання для використання при укладенні ними договорів, коли сторони мають право за взаємною згодою змінювати окремі умови, передбачені примірним договором, або доповнювати його зміст; типового договору, затвердженого Кабінетом Міністрів України, чи у випадках, передбачених законом, іншим органом державної влади, коли сторони не можуть відступати від змісту типового договору, але мають право конкретизувати його умови; договору приєднання, запропонованого однією стороною для інших можливих суб`єктів, коли ці суб`єкти у разі вступу в договір не мають права наполягати на зміні його змісту. Зміст договору, що укладається на підставі державного замовлення, повинен відповідати цьому замовленню. Суб`єкти господарювання, які забезпечують споживачів, зазначених у частині першій цієї статті, електроенергією, зв`язком, послугами залізничного та інших видів транспорту, а у випадках, передбачених законом, також інші суб`єкти зобов`язані укладати договори з усіма споживачами їхньої продукції (послуг). Законодавством можуть бути передбачені обов`язкові умови таких договорів. Господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Відповідно до ч.2 ст.180 ГК України, господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частина 1 ст.628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

В силу ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Згідно ч.1 ст.837 ЦК України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

У відповідності до ст.846 ЦК України, строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду. Якщо у договорі підряду не встановлені строки виконання роботи, підрядник зобов`язаний виконати роботу, а замовник має право вимагати її виконання у розумні строки, відповідно до суті зобов`язання, характеру та обсягів роботи та звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ст.853 ЦК України, замовник зобов`язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі. Замовник, який прийняв роботу без перевірки, позбавляється права посилатися на недоліки роботи, які могли бути встановлені при звичайному способі її прийняття (явні недоліки).

Згідно ч.4 ст.882 ЦК України, передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами. У разі відмови однієї із сторін від підписання акта про це вказується в акті і він підписується другою стороною.

Нормою ст.525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України).

Відповідно до ст.610, ч.1 ст.612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Матеріали справи свідчать, що 02.09.2019р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Комплекс Агротех" (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Джерело-Буд" (генпідрядник) було укладено договір №02ДЖ2019/09 про виконання роботи, згідно п.1.1 якого, генпідрядник зобов`язується за завданням замовника виконувати наступні види робіт:

- підготовка місця для складування ґрунту (розчистка бульдозером місяця для складуванню ґрунту з переміщення ґрунту, планування тощо);

- розчищення відстійника (розчистка відстійника екскаватором з навантаженням на автомобілі та перевезення до 1км, планування площ та укосів відстійника, утримання ґрунтовозних доріг).

Також, з матеріалів справи вбачається, що позивачем були виконані передбачені договором №02ДЖ2019/0 від 02.09.2019р. роботи на загальну суму 2762636,91грн., що підтверджується підписаними уповноваженими представниками сторін та скріпленими печатками підприємств: довідкою про вартість виконаних будівельних робіт та витрат (форми КБ-3) за вересень 2019 року та актом приймання виконаних будівельних робіт за вересень 2019 року від 16.09.2019р. на суму 36807,83грн.; довідкою про вартість виконаних будівельних робіт та витрат (форми КБ-3) за вересень 2019 року та актом приймання виконаних будівельних робіт за вересень 2019 року від 16.09.2019р. на суму 211760,40грн.; довідкою про вартість виконаних будівельних робіт та витрат (форми КБ-3) за вересень 2019 року та актом приймання виконаних будівельних робіт за вересень 2019 року від 30.09.2019р. на суму 208376,06грн.; довідкою про вартість виконаних будівельних робіт та витрат (форми КБ-3) за вересень 2019 року та актом приймання виконаних будівельних робіт за вересень 2019 року від 30.09.2019р. на суму 767153,96грн.; довідкою про вартість виконаних будівельних робіт та витрат (форми КБ-3) за жовтень 2019 року та актом приймання виконаних будівельних робіт за жовтень 2019 року від 16.10.2019р. на суму 586525,49грн.; довідкою про вартість виконаних будівельних робіт та витрат (форми КБ-3) за жовтень 2019 року та актом приймання виконаних будівельних робіт за жовтень 2019 року від 16.10.2019р. на суму 89188,18грн.; довідкою про вартість виконаних будівельних робіт та витрат (форми КБ-3) за жовтень 2019 року та актом приймання виконаних будівельних робіт за жовтень 2019 року від 31.10.2019р. на суму 42470,54грн.; довідкою про вартість виконаних будівельних робіт та витрат (форми КБ-3) за жовтень 2019 року та актом приймання виконаних будівельних робіт за жовтень 2019 року від 31.10.2019р. на суму 216732,77грн.; довідкою про вартість виконаних будівельних робіт та витрат (форми КБ-3) за листопад 2019 року та актом приймання виконаних будівельних робіт за листопад 2019 року від 08.11.2019р. на суму 439402,26грн.; довідкою про вартість виконаних будівельних робіт та витрат (форми КБ-3) за листопад 2019 року та актом приймання виконаних будівельних робіт за листопад 2019 року від 08.11.2019р. на суму 164219,42грн., що підтверджує прийняття відповідачем робіт без зауважень.

Водночас, як зазначає позивач у позовній заяві, що за актами приймання виконаних будівельних робіт за період з 16.09.2019р. по 31.10.2019р. на суму 2159015,23грн. кошти відповідачем були сплачені у повному обсязі; акт виконаних робіт від 31.10.2019р. був оплачений відповідачем частково, залишок складає 13621,68грн.; акти виконаних будівельних робіт 08.11.2019р. на суму 439402,26грн., акт від 08.11.2019р. на суму 164219,42грн. = 603621,68грн. були оплачені відповідачем частково; відповідачем була проведена оплата: 05.01.2021р. на суму 10000,00грн., 12.01.2021р. на суму 30000,00грн., 21.01.2021р. на суму 10000,00грн., 25.01.2021р. на суму 10000,00грн.; сума заборгованості відповідача перед позивачем складає 530000,00грн..

Як вбачається з матеріалів справи, що у період з 11.10.2019р. по 25.01.2021р., відповідачем проведено оплати на загальну суму 2232636,91грн., про що свідчать банківські виписки, а саме: 11.10.2019р. - 50000,00грн., 18.10.201р.- 50000,00грн., 21.10.2019р. - 50000,00грн., 22.10.2019р. - 40000,00грн., 25.10.2019р. - 58568,23грн., 29.10.2019р. - 50000,00грн., 04.11.2019р. - 50000,00грн., 05.11.2019р. - 30000,00грн., 07.11.2019р. - 30000,00грн., 11.11.2019р. - 50000,00грн., 12.11.2019р. - 42318,29грн., 03.12.2019р. - 50000,00грн., 21.12.2019р. - 50000,00грн., 03.01.2020р. - 100000,00грн., 12.02.2020р. - 50000,00грн., 18.02.2020р. - 50000,00грн., 26.02.2020р. - 100000,00грн., 12.03.2020р. - 100000,00грн., 17.03.2020р. - 50000,00грн., 13.04.2020р. - 80000,00грн., 29.04.2020р. - 50000,00грн., 12.05.2020р. - 50000,00грн., 20.05.2020р. - 50000,00грн., 28.05.2020р. - 100000,00грн., 01.06.2020р. - 50000,00грн., 09.06.2020р. - 50000,00грн., 06.07.2020р. - 50000,00грн., 08.07.2020р. - 50000,00грн., 16.07.2020р. - 50000,00грн., 23.07.2020р. - 100000,00грн., 28.07.2020р. - 50000,00грн., 03.08.2020р. - 50000,00грн., 04.08.2020р. - 31750,39грн., 13.08.2020р. - 50000,00грн., 25.08.2020р. - 50000,00грн., 31.08.2020р. - 20000,00грн., 21.09.2020р. - 50000,00грн., 25.09.2020р. - 50000,00грн., 26.11.2020р. - 50000,00грн., 24.12.2020р. - 20000,00грн., 28.12.2020р. - 20000,00грн., 05.01.2021р. - 10000,00грн., 12.01.2021р. - 30000,00грн., 21.01.2021р. - 10000,00грн., 25.01.2021р. - 10000,00грн. (а.с.72-116).

Також, як встановлено судом, відповідач 03.02.2021р., тобто до звернення позивача з позовом у даній справі (позовна заява була здана на пошту 04.02.2021р.), про що свідчить поштовий конверт, згідно з яким було надіслано позов до суду (а.с.126), сплатив на рахунок позивача грошові кошти в сумі 10000,00грн. в рахунок часткової сплати заборгованості, що підтверджується наявною в матеріалах справи банківською випискою (а.с.136).

Таким чином, заборгованість в сумі 10000,00грн. відповідачем було сплачено до звернення позивача з позовом у даній справі.

Отже, станом на час звернення позивача з позовом, неоплаченими залишились акти приймання виконаних будівельних робіт за листопад 2019 року від 08.11.2019р. на загальну суму 520000,00грн..

Як роз`яснено ч.4 п.4.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції"), припинення (закриття) провадження у справі можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи. Якщо ж він був відсутній і до порушення провадження у справі, то зазначена обставина тягне за собою відмову в позові, а не припинення провадження у справі.

З огляду на викладене, а також враховуючи те, що частина заборгованості в сумі 10000,00грн, що є предметом позовних вимог у цій справі, була сплачена відповідачем до подачі позивачем позову, а тому позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Джерело-Буд" в цій частині безпідставними, у зв`язку з чим, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з вірним висновком місцевого господарського суду про відмову у задоволенні позову в частині стягнення з відповідача заборгованості в сумі 10000,00грн..

Також, слід врахувати, що акти приймання виконаних будівельних робіт за листопад 2019 року до договору №02ДЖ2019/0 від 02.09.2019р. про виконання роботи, підписано сторонами 08.11.2019р., відповідач мав провести розрахунок у строк до 18.11.2019р..

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що після звернення позивача з позовом до суду, відповідачем було здійснено часткове погашення заборгованості в сумі 10000,00грн. - 09.02.2021р. та 10000,00грн. - 11.02.2021р., які були зараховані позивачем в рахунок погашення наявної заборгованості, що підтверджується банківськими виписками (а.с.137-138).

Згідно п.2 ч.1 ст.231 ГПК України, господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

З огляду на викладене, провадження у справі в частині стягнення з відповідача заборгованості в сумі 20000,00грн. підлягає закриттю на підставі п.2 ч.1 ст.231 ГПК України.

Таким чином, судом встановлено, що за виконані роботи за актами приймання виконаних будівельних робіт за період з 16.09.2019р. по 08.11.2019р. відповідачем було проведено оплату на загальну суму 2262636,91грн. (2762636,91грн. - 2262636,91грн.).

Отже, неоплаченими станом на час звернення позивача з позовом залишилися надані послуги на суму 500000,00грн..

З огляду на викладене вище, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з обґрунтованим висновком місцевого господарського суду, що вимоги позивача про стягнення з відповідача 500000,00грн заборгованості є правомірними, підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами та підлягають задоволенню.

Також, позивач в позовній заяві просить стягнути з відповідача 28458,34грн пені, 20237,53грн 3% річних та 28595,83грн інфляційних втрат.

За приписами ч.1 ст.216 ГК України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно ч.1 ст.546 ЦК України та ст.230 ГК України виконання зобов`язання може забезпечуватися, крім іншого, неустойкою.

Відповідності до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

У відповідності до ч.1 ст.550 ЦК України, право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

Частиною 2 ст.551 ЦК України визначено, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Статтею 230 ГК України, встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Частиною 6 ст.232 ГК України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Статтями 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, який обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до п.6.2 договору від 02.09.2019р. №02ДЖ2019/09 про виконання роботи, за несвоєчасну оплату виконаних робіт замовник сплачує генпідряднику пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період нарахування пені від суми заборгованості за кожен календарний день прострочення.

Як вбачається з матеріалів справи, що за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань, позивач нарахував відповідачу пеню в сумі 28458,34грн. за період з 01.10.2020р. по 23.03.2021р. (розрахунок а.с.149).

Однак, як встановлено судом, що при нарахування пені за прострочку оплати за послуги надані позивачем за договором №02ДЖ2019/0 від 02.09.2019р., позивач не врахував обмеження визначені ч.6 ст.232 ГК України та нарахував пеню з 01.10.2020р. по 23.03.2021р., а не з моменту прострочення виконання зобов`язання.

Так, приписами ч.6 ст.232 ГК України передбачено період часу за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконано; законом або укладеним договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається із дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконано (ст.253 ЦК України), і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін.

Аналогічна правова позиція наведена у численних судових актах касаційної інстанції, у тому числі і у постановах Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 22.08.2019р. у справі №914/508/17, від 20.08.2020р. у справі №902/959/19.

Тобто, у даному випадку, з умов укладеного між сторонами договору не вбачається, що між ними погоджено інший строк нарахування пені ніж передбачено ч.6 ст.232 ГК України, а отже, позивач мав право здійснювати нарахування пені в строк, що не перевищує 6 місяців з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, тобто з 19.11.2019р. по 19.05.2020р., а здійснене позивачем нарахування пені в сумі 28458,34грн. за період з 01.10.2020р. по 23.03.2021р. не узгоджується з приписами ч.6 ст.232 ГК України, а тому перевіривши здійснений позивачем та місцевим господарським судом розрахунок пені колегія судді погоджується з вірним висновком суду першої інстанції про безпідставність вимог позивача про стягнення з відповідача пені в сумі 28458,34грн. та відмову у задоволенні позову в цій частині.

Також, позивачем було нараховано до стягнення з відповідача 20237,53грн. 3% річних та 28595,83грн. інфляційних втрат (розрахунки а.с.118-119).

Відповідно до ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Тобто, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінених грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов`язання.

Перевіривши здійснений позивачем та місцевим господарським судом розрахунки інфляційних втрат, а також 3% річних, нарахованих за період з 19.11.2019р. по 31.12.2020р., колегія суддів погоджується з їх розрахунками суду першої інстанції та вважає, що задоволенню підлягає вимога позивача до відповідача про стягнення 20237,53грн. 3% річних та 28535,64грн. інфляційних втрат, нарахованих на заборгованість за вказаний вище відповідний період, а у задоволенні вимоги позивача про стягнення з відповідача інфляційних втрат в сумі 60,19грн. (28595,83грн. - 28535,64грн. = 60,19грн.) слід йому відмовити.

Також, колегією суддів апеляційної інстанції не беруться до уваги покликання скаржника на те, що ухвалою Господарського суду Житомирської області від 16.04.2021р. судове засідання було призначене на 17.05.2021р., однак про час та місце розгляду справи Товариство з обмеженою відповідальністю "Комплекс "Агротех" не було належним чином повідомлене, що завадило реалізації права на судовий захист, оскільки, як вбачається з матеріалів справи відповідача було належним чином повідомлено про час, дату та місце проведення судового засідання, про що свідчить відповідна відмітка на рекомендованому повідомленні №006 про вручення поштового відправлення (а.с.167).

Отже, виходячи із системного аналізу обставин встановлених при розгляді даної справи у їх сукупності та наданих доказів, виходячи із загальних засад, встановлених у ст.3 ЦК України, а саме, справедливості, добросовісності, розумності, колегія суддів погоджується з вірним висновком суду першої інстанції про обґрунтованість заявлених позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача 500000,00грн. основного боргу, 20237,53грн. 3% річних, 28535,64грн. інфляційних втрат, а в частині позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості в сумі 10000,00грн., пені в сумі 28458,34грн. та інфляційних втрат в сумі 60,19грн. слід йому відмовити.

Провадження у справі в частині вимог про стягнення з відповідача заборгованості в сумі 20000,00грн. підлягає закриттю.

Судові витрати судом розподілено з урахуванням положень ст.ст.123, 129 ГПК України.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію ("Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод") та практику Суду (Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини) як джерело права.

Слід також зазначити, що відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 10.02.2010р. у справі "Серявін та інші проти України" Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 09.12.1994р., серія A, №303-A, п.29).

Відповідно до ст.86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказі.

В силу приписів ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Натомість, скаржником не надано достатніх належних та допустимих доказів у розумінні ст.ст.75, 76 ГПК України на підтвердження своєї правової позиції, викладеної в апеляційній скарзі.

Зважаючи на вказане, судова колегія зазначає, що доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують встановлених обставин справи, не підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, а тому не приймаються судом апеляційної інстанції до уваги.

Відповідно до ст.276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За наведених обставин, рішення Господарського суду Житомирської області від 17.05.2021р. у справі №906/130/21 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Комплекс Агротех" - без задоволення.

Керуючись ст.ст.129, 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північно-західний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Комплекс Агротех", с.Піски, Житомирського району Житомирської області залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Житомирської області від 17.05.2021р. у справі №906/130/21 - без змін.

2. Справу №906/130/21 повернути до Господарського суду Житомирської області.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Повний текст постанови складений "14" липня 2021 р.

Головуючий суддя Павлюк І.Ю.

Суддя Демидюк О.О.

Суддя Савченко Г.І.