ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.07.2021 року м. Дніпро Справа № 908/141/21

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Кощеєва І.М. ( доповідач ),

суддів: Кузнецової І.Л., Чус О.В.

секретар судового засідання Пінчук Є.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Комунального підприємства Тепловодоканал Енергодарської міської ради

на рішення Господарського суду Запорізької області від 15.04.2021 р.

( суддя Федорова О.В., м. Запоріжжя, повний текст рішення складено 27.04.2021 р.)

у справі

за позовом Комунального підприємства Тепловодоканал

Енергодарської міської ради

( Запорізька область, м. Енергодар )

до відповідача-1: Товариства з обмеженою відповідальністю

Вільна енергетична компанія Палівенерго

( м. Запоріжжя )

до відповідача-2: Комунального підприємства

Підприємство комунальної власності Енергодарської міської ради

( Запорізька область, м. Енергодар )

про визнання недійсним договору

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог.

Комунальне підприємство Тепловодоканал Енергодарської міської ради звернулось до Господарського суду Запорізької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Вільна енергетична компанія Палівенерго та Комунального підприємства Підприємство комунальної власності Енергодарської міської ради, про визнання недійсним Договору на постачання електричної енергії споживачу № 129 від 25.03.2019 р., укладеного між Комунальним підприємством Підприємство комунальної власності та Товариством з обмеженою відповідальністю Вільна енергетична компанія Палівенерго.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що спірний договір укладено без проведення процедури закупівлі з порушенням вимог ст. ст. 1, 2, 10, 12, 19, 32, 35, 36 Закону України Про публічні закупівлі в редакції, яка діяла на час укладання спірного договору, що, на думку Позивача, є підставою для визнання цього договору недійсним у судовому порядку відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 16, ч. 3 ст. 215 ЦК України.

2. Короткий зміст оскаржуваного судового рішення у справі та мотиви його прийняття.

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 15.04.2021 р. у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що у суду відсутні підстави для висновку, що на момент укладання спірного договору вартість закупівлі перевищувала встановлені у ч. 1 ст. 2 Закону України Про публічні закупівлі розміри.

3. Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, Комунальне підприємство Тепловодоканал Енергодарської міської ради звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.

4. Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, Скаржник посилається на те, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права, а саме не застосовано закон який підлягав застосуванню.

Водночас, на думку Скаржника, Закон України «Про публічні закупівлі» застосується до Замовника - Комунальне підприємство «Підприємство комунальної власності» Енергодарської міської ради, оскільки вартість предмета закупівлі товару (товарів), послуги (послуг) фактично перевищує розмір встановлений ч. 1 ст. 2 Закону України «Про публічні закупівлі» в редакції, що діяла на час укладання договору.

При цьому Скаржник зазначає, що Відповідачем - 1 по справі визнано, що для укладання спірного договору жодна з процедур закупівлі передбачених Законом України «Про публічні закупівлі» не застосовувалась, як не застосовувався і сам Закон. Отже, Договір про постачання електричної ецергії споживачу № 129 від 25.03.20219 р. укладено між відповідачами без проведення процедури закупівлі на підставі і в порядку передбаченому Законом України «Про публічні закупівлі» в редакції, що діяла на час укладання договору. Таким чином, спірний договір укладено з порушенням ст. ст. 1, 2, 10, 12, 19, 32, 35, 36 Закону України «Про публічні закупівлі» в редакції, що діяла на час укладання договору, що є підставою для визнання його недійсним в судовому порядку.

Скаржник наголошує на тому, що Рішенням господарського суду Запорізької області від 03.10.2020 р. у справі № 908/2168/19 в зв`язку з невиконанням Договору на постачання електричної енергії споживачу № 129 від 25.03.2019 р. стягнуто з Комунального підприємства «Підприємство комунальної власності» Енергодарської міської ради на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вільна енергетична компанія «Палівенерго» 1 617 680 грн. 98 коп. основного боргу. Згідно з ч. 1 ст. 2 Закону України «Про публічні закупівлі» в редакції, що діяла на час укладання договору цей Закон застосовується до замовників, які здійснюють діяльність в окремих сферах господарювання, за умови, що вартість предмета закупівлі товару (товарів), послуги ( послуг) дорівнює або перевищує 1 мільйон гривень, а робіт 5 мільйонів гривень. Відповідачі під час укладання спірного договору мали змогу визначити граничну межу вартості предмету закупівлі ( електричної енергії ) за договором, однак цього не зробили, що як наслідок призвело до порушення вимог Закону України «Про публічні закупівлі».

Скаржник вважає, що оскільки до укладання між Відповідачами спірного договору, вже був раніше укладений договір про постачання електричної енергії з іншим постачальником і який виконано більш як на шість мільйонів гривень, то для укладання спірного договору постачання електричної енергії споживачу в будь-якому випадку ( незалежно від ціни договору ) потрібно було застосовувати процедуру закупівлі передбачену Законом України «Про публічні закупівлі».

5. Узагальнений виклад позиції інших учасників справи.

Від Товариства з обмеженою відповідальністю Вільна енергетична компанія Палівенерго надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому Товариство не погоджується з доводами апеляційної скарги, вважає її безпідставною і необґрунтованою.

Зокрема, Товариство посилається на те, що Апелянт до моменту подання позовної заяви мав об`єктивну можливість ознайомитись із даними сайту, повинен був надати усі докази одночасно із поданням позовної заяви. Порушення Апелянтом норм ст. 80 ГПК України тягне за собою закономірні несприятливі наслідки для Апелянта, а саме неприйняття судом до розгляду додаткових доказів, наданих ним разом із письмовими поясненнями, оскільки було порушено порядок подання таких доказів.

Крім того, у відзиві Товариство посилається на те, що Апелянтом не було доведено, що на момент укладання Договору постачання його сума перевищувала 1 млн. грн. У зв`язку з цим норми Закону «Про публічні закупівлі» не поширюють на такий договір своєї дії. Таким чином, єдиними нормативними актами, що регулюють відносини між сторонами по Договору постачання, є Закон України «Про ринок електричної енергії», Правила роздрібного ринку електричної енергії, затверджені постановою НКРЕКП від 14.03.2018 р. № 312. Договір постачання укладений відповідно до зазначених нормативних актів та повністю відповідає і складений за формою Примірного договору про постачання електричної енергії споживачу ( Додаток 5 до Правил роздрібного ринку електричної енергії ).

Товариство також вказує на те, що зазначені факти досліджувались та були встановлені у рішенні Господарського суду Запорізької області від 03.10.2019 р. по справі № 908/2168/19. Судове рішення по справі було ухвалено на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Факти наявності та правомірності укладеного між сторонами Договору постачання, невиконання його умов з боку Відповідача - 2 та виконання з боку Відповідача - 1 досліджувались судом та у рішенні суду є посилання на зазначені обставини.

Крім того, Товариство зазначає про те, що повернення внаслідок реституції можливо лише іншій стороні по договору, Апелянт, як сам він зазначив в позовній заяві, не є стороною Договору постачання. При цьому необхідно враховувати, що електрична енергія є товаром, що споживається в процесі його використання, повернення її вартості внаслідок реституції взагалі не є можливим. Апелянт, який вважає себе заінтересованою особою, не отримує що-небудь в результаті проведення реституції (права, майно).

6. Рух справи в суді апеляційної інстанції.

Автоматизованою системою документообігу Центрального апеляційного господарського суду для розгляду даної справи було визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Кощеєв І.М. ( доповідач ), судді - Кузнецова І.Л., Чус О.В.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 19.05.2021 р. відкрито апеляційне провадження у справі та призначено апеляційну скаргу до розгляду в судове засідання на 06.07.2021 р.

В судовому засіданні 06.07.2021 р. по справі оголошено перерву до 15.07.2021 р.

Відповідач -2 не скористався своїм правом участі в судовому засіданні та не забезпечив явку уповноважених представників, хоча про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином.

Беручи до уваги, що неявка вказаного учасника провадження у справі, належним чином повідомленого про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, матеріали справи є достатніми для розгляду апеляційної скарги, апеляційний господарський суд дійшов висновку про розгляд справи за відсутності представника Відповідача -2.

В судовому засіданні 15.07.2021 р. була оголошена вступна та резолютивна частини постанови Центрального апеляційного господарського суду.

7. Встановлені судом обставини справи.

25.03.2019 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю Вільна енергетична компанія Палівенерго ( Постачальник ) та Комунальним підприємством Підприємство комунальної власності Енергодарської міської ради ( Споживач ) укладено Договір на постачання електричної енергії споживачу № 129, п 2.1 якого встановлено, що Постачальник продає електричну енергію Споживачу, а Споживач оплачує Постачальнику вартість використаної (купованої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами договору.

Відповідно до п. 3.1 договору, початком постачання електричної енергії Споживачу є дата, зазначена в заяві-приєднання, яка є додатком 1 до договору.

Згідно з заявою приєднання датою початку постачання електричної енергії Споживачу є 01.04.2019 р..

П. 5.1 договору встановлено, що Споживач розраховується з Постачальником за електричну енергію за цінами, що визначаються відповідно до механізму визначення ціни електричної енергії, згідно з обраною Споживачем комерційною пропозицією, що є додатком до договору.

П. 3 комерційної пропозиції передбачає часткову оплату: 1 платіж за 2 банківських дня до 1 числа розрахункового місяця за фактично спожиту електричну енергію по ціні прогнозованій, 2 платіж за 2 банківських дня до 25 числа розрахункового місяця за фактично спожиту електричну енергію з 11 по 20 число розрахункового місяця по ціні прогнозованій, остаточний розрахунок за фактично спожиту електричну енергію з 21 по останній день розрахункового місяця здійснюється в строк до 8 числа по ціні остаточній.

У зв`язку з наявністю у Споживача заборгованості за спожиту електричну енергію Товариство з обмеженою відповідальністю Вільна енергетична компанія Палівенерго звернулося до Господарського суду Запорізької області з позовом у справі № 908/2168/19 про стягнення з Комунального підприємства Підприємство комунальної власності Енергодарської міської ради 1 617 680,98 грн. заборгованості за поставлену електричну енергію, 146 256,09 грн. пені, 8 420,80 грн. 2 % річних, 3 178,74 грн. інфляційних втрат.

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 03.10.2019 р. у справі № 908/2168/19 стягнуто з Комунального підприємства Підприємство комунальної власності Енергодарської міської ради на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Вільна енергетична компанія Палівенерго за неналежне виконання Відповідачем своїх зобов`язань за договором про постачання електричної енергії № 129 від 25.03.2019 р. боргу у сумі 1 617 680,98 грн., пені у розмірі 146 256,09 грн., 2% річних у сумі 8 420,80 грн., інфляційних втрат у розмірі 3 178,74 грн. та 13 316,52 грн. судового збору.

На виконання цього рішення суду видано наказ від 28.10.2019 р. та 16.12.2019 р. відкрито виконавче провадження.

04.09.2020 р. Товариства з обмеженою відповідальністю Вільна енергетична компанія Палівенерго звернулося до Господарського суду Запорізької області із заявою про заміну сторони виконавчого провадження з Комунального підприємства Підприємство комунальної власності Енергодарської міської ради на Комунальне підприємство Тепловодоканал Енергодарської міської ради.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 09.10.2020 р., яка залишена без змін постановою Центрального апеляційного господарського суду від 23.11.2020 р., задоволено заяву Товариства з обмеженою відповідальністю Вільна енергетична компанія Палівенерго, замінено сторону виконавчого провадження ( Боржника ) Комунальне підпиємство Підприємство комунальної власності Енергодарської міської ради у справі № 908/2168/19 на Комунальне підприємство Тепловодоканал.

Судові рішення мотивовані тим, що Енергодарська міська рада 27.11.2018 р. ухвалила рішення № 3 Про передачу комунального майна з балансу Комунального підприємства Підприємство комунальної власності Енергодарської міської ради на баланс Комунального підприємства Тепловодоканал, згідно з яким весь майновий комплекс щодо постачання та транспортування теплової енергії передала на баланс Комунального підприємства Тепловодоканал, що в силу положень вищевказаного закону є підставою для заміни боржника у виконавчому провадженні про стягнення боргу за спожиті енергоносії.

Постановою Верховного Суду від 20.01.2021 р. касаційну скаргу Комунального підприємства Тепловодоканал Енергодарської міської ради залишено без задоволення, а ухвалу Господарського суду Запорізької області від 09.10.2020 р. та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 23.11.2020 р. у справі № 908/2168/19 без змін.

Постановою старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Дніпро ) від 15.10.2020 р. замінено сторону виконавчого провадження боржника за виконавчим провадженням ВП №60886103 з виконання наказу Господарського суду Запорізької області № 908/2168/19 від 25.10.2019 р. з Комунального підприємства Підприємство комунальної власності Енергодарської міської ради на Комунальне підприємство Тепловодоканал.

Постановою про арешт коштів божника від 16.10.2020 р. ВП №60886103 було накладено арешт на грошові кошти боржника, що містяться на рахунках і вкладах. Станом на 06.11.2020 р. з рахунків боржника на депозитний рахунок Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Дніпро ) списано суму коштів, яка достатня для погашення в повному обсязі заборгованості за виконавчим провадженням.

14.01.2021 р. до Господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява Комунального підприємства Тепловодоканал Енергодарської міської ради до відповідачів - Товариства з обмеженою відповідальністю Вільна енергетична компанія Палівенерго та Комунального підприємства Підприємство комунальної власності Енергодарської міської ради про визнання недійсним договору на постачання електричної енергії споживачу № 129 від 25.03.2019 р., укладеного між відповідачами, посилаючись на те, що спірний договір укладено без проведення процедури закупівлі з порушенням вимог ст. ст. 1, 2, 10, 12, 19, 32, 35, 36 Закону України Про публічні закупівлі в редакції, яка діяла на час укладання спірного договору, що, на думку Позивача, є підставою для визнання цього договору недійсним у судовому порядку відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 16, ч. 3 ст. 215 ЦК України ( справа № 908/141/21).

8. Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1). Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2). Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників Позивача та Відповідача-1, дослідивши доводи, наведені в апеляційній скарзі та запереченнях на неї, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а рішення господарського суду залишити без змін виходячи з наступного.

За змістом ст. ст. 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України, ст. 20 ГК України визнання правочину недійсним є способом захисту цивільних прав та інтересів. Частина 2 ст. 20 ГК України серед способів захисту визначає визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом.

Предметом позову у справі, яка переглядається, є визнання недійсним Договору на постачання електричної енергії споживачу № 129 від 25.03.2019 р., укладеного між Комунальним підприємством Підприємство комунальної власності та Товариством з обмеженою відповідальністю Вільна енергетична компанія Палівенерго на підставі , ч. 3 ст. 215 ЦК України, Закону України Про публічні закупівлі в редакції, яка діяла на час укладання спірного договору.

Відповідно до частини першої ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Ст. 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України Про публічні закупівлі (тут і надалі Закону застосовується в редакції, як діяла на момент укладення спірного договору), цей Закон застосовується до замовників, за умови, що вартість предмета закупівлі товару (товарів), послуги (послуг) дорівнює або перевищує 200 тисяч гривень, а робіт - 1,5 мільйона гривень; до замовників, які здійснюють діяльність в окремих сферах господарювання, за умови, що вартість предмета закупівлі товару (товарів), послуги (послуг) дорівнює або перевищує 1 мільйон гривень, а робіт - 5 мільйонів гривень.

За визначенням п. 9 ст. 1 вказаного Закону замовники - органи державної влади, органи місцевого самоврядування та органи соціального страхування, створені відповідно до закону, а також юридичні особи (підприємства, установи, організації) та їх об`єднання, які забезпечують потреби держави або територіальної громади, якщо така діяльність не здійснюється на промисловій чи комерційній основі, за наявності однієї з таких ознак: юридична особа є розпорядником, одержувачем бюджетних коштів.

В розумінні Закону України Про публічні закупівлі Відповідач-1 є замовником, тому на укладення договорів, вартість предмета закупівлі яких перевищує розміри, визначені в ч.1 ст. 2 Закону України Про публічні закупівлі, застосовується порядок, визначений даним Законом.

Зокрема, згідно з вимогами ч. 1 ст. 10 Закону України Про публічні закупівлі замовник самостійно та безоплатно через авторизовані електронні майданчики оприлюднює на веб-порталі Уповноваженого органу в порядку, встановленому Уповноваженим органом та цим Законом, інформацію про закупівлю.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України Про публічні закупівлі закупівля може здійснюватися шляхом застосування однієї з таких процедур: відкриті торги; конкурентний діалог; переговорна процедура закупівлі.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Закону України Про публічні закупівлі звіт про результати проведення процедури закупівлі автоматично формується електронною системою закупівель та оприлюднюється протягом одного дня після оприлюднення замовником договору про закупівлю на веб-порталі Уповноваженого органу.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Закону України Про публічні закупівлі рішення про намір укласти договір про закупівлю приймається замовником у день визначення переможця, та протягом одного дня після прийняття такого рішення замовник оприлюднює на веб-порталі Уповноваженого органу повідомлення про намір укласти договір та надсилає його переможцю. Усім іншим учасникам електронною системою закупівель автоматично надсилається повідомлення із зазначенням найменування та місцезнаходження переможця торгів.

Згідно з ч. 1 ст. 35 Закону України Про публічні закупівлі переговорна процедура закупівлі - це процедура, що використовується замовником як виняток і відповідно до якої замовник укладає договір про закупівлю з учасником після проведення переговорів з одним або кількома учасниками.

Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 36 Закону України Про публічні закупівлі договір про закупівлю укладається відповідно до норм Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом. Умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції за результатами аукціону (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі або ціни пропозиції учасника у разі застосування переговорної процедури.

Як встановлено судом першої інстанції та не заперечується Відповідачем-1, для укладення спірного договору процедура закупівлі не застосовувалась.

Разом із тим, проаналізувавши умови спірного договору, місцевий господарський суд встановив, що ні в тексті спірного договору, ні в окремих додатках до цього договору, зокрема в комерційній пропозиції № 4, яка є додатком № 2 до спірного договору, не визначено конкретної ціни договору та конкретного обсягу закупівлі, виходячи з якого можна визначити таку ціну.

У п. 2 даної комерційної пропозиції зазначено, що ціна (тариф) електричної енергії визначається за формулою: ЦІНАзаг = (ЦІНАер + Мпост)*ПДВ, де ЦІНАер прогнозована ціна на оптовому ринку електричної енергії + акциз, а Мпост - маржа постачальника мінус 10,5% від ЦІНИер.

Вартість очікуваного обсягу споживання електричної енергії визначається споживачем самостійно як добуток заявленого на розрахунковий період обсягу споживання електричної енергії на прогнозовану оптову ринкову ціну електричної енергії з додаванням суми акцизного податку та маржі на послуги постачальника за кожну заявлену до споживання в розрахунковому місяці кВт.годину.

На визначену вартість очікуваного обсягу споживання електричної енергії нараховується 20% ПДВ.

Якщо протягом місяця прогнозована оптова ринкова ціна електричної енергії підвищиться, розмір попередньої оплати збільшується на розмір підвищення.

Остаточна вартість спожитої електричної енергії за розрахунковий місяць визначається як добуток фактичної погодинної ринкової ціни електричної енергії на фактичний обсяг споживання електричної енергії у відповідну годину з додаванням суми акцизного податку та маржі на послуги постачальника за кожну фактично спожиту кВт.годину.

На вартість спожитої електричної енергії нараховується 20% ПДВ.

Прогнозована оптова ринкова ціна електричної енергії затверджується постановами національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП) та публікується на веб-сайті НКРЕКП та постачальника.

На 2 квартал 2019 року 1,61842 грн. за кВт без ПДВ.

Станом на листопад 2018 року 3,2% від ціни електроенергії без ПДВ.

Відповідно до п. 3 комерційної пропозиції до спірного договору розрахунковим періодом є календарний місяць та встановлюється з 1 числа місяця до такого ж числа наступного місяця.

Оплата електричної енергії здійснюється споживачем у формі планових оплат з остаточним розрахунком, який проводиться за фактично відпущену електричну енергію згідно з даними комерційного обліку.

Згідно з п. 11 комерційної пропозиції спірний договір діє з 01.04.2019 р. до 30.04.2019 р..

Як зазначив суд першої інстанції, представник Відповідача-1 в судовому засіданні пояснив, що прогнозований обсяг споживання електричної енергії сторонами у спірному договорі не погоджувався. Відповідних додатків до цього договору суду не надано.

Отже, за таких обставин у суду були відсутні підстави для висновку, що на момент укладання спірного договору вартість закупівлі перевищувала встановлені у ч. 1 ст. 2 Закону України Про публічні закупівлі розміри.

Місцевим господарським судом обгрунтовано були відхилені доводи Позивача про те, що фактичний обсяг споживання протягом терміну дії договору перевищив вказані обсяги, оскільки рішенням Господарського суду Запорізької області від 03.10.2019 р. у справі № 908/2168/19 стягнуто зі Споживача заборгованість у сумі 1 617 680,98 грн., оскільки суд здійснює оцінку дійсності спірного договору саме на момент його укладання сторонами, а не на момент його виконання, а непогодження сторонами договору умов про предмет та ціну договору відповідно ч. ч. 2, 3 ст. 180 ГК України свідчить про неукладеність договору, а не про його недійсність.

Так, відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 180 ГК України господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

В даному випадку, як слушно зауважив місцевий господарський суд - рішенням Господарського суду Запорізької області від 03.10.2019 р. у справі № 908/2168/19 саме на підставі спірного договору з первісного боржника ( Споживача за договором, Відповідача-2) була стягнута заборгованість, а в подальшому даний боржник був замінений на Позивача по цій справі. Правомірність даної заміни встановлена постановою Верховного Суду від 20.01.2021 р. у справі № 908/2168/19. Отже, судами у справі № 908/2168/19 була надана оцінка спірному договору як укладеному, на підставі якого у сторін договору виникли взаємні права та обов`язки.

А враховуючи, що на момент розгляду цієї справи спірний договір повністю виконаний, господарський суд вірно зазначив, про не можливість при розгляді даної справи надати оцінку спірному договору як неукладеному.

При цьому, непогодження сторонами умов про ціну та предмет договору не є відповідно до законодавства України підставою для визнання договору недійсним, а невідповідність спірного договору вимогам Закону України Про публічні закупівлі на момент його укладання Позивачем не доведена, що є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог.

Щодо доводів Скаржника пов`язаних з посиланням на додаткові докази, що були надані ним не одночасно із позовною заявою, а на стадії підготовчого засідання, то колегія суддів погоджується з аргументами Відповідача, що Позивач до моменту подання позовної заяви мав об`єктивну можливість надати усі докази одночасно із поданням позовної заяви. Порушення Апелянтом норм ст. 80 ГПК України тягне за собою закономірні несприятливі наслідки для Апелянта, а саме неприйняття судом до розгляду додаткових доказів, наданих ним разом із письмовими поясненнями, оскільки було порушено порядок подання таких доказів.

9. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

У справі "Руїз Торіха проти Іспанії", ЄСПЛ вказав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів Скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" ( Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006 р. ).

Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У даній справі суд дійшов висновку, що Скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

З огляду на приписи ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини від 23.02.2006 р." Конвенція застосовується судами України як частина національного законодавства, а практика ЄСПЛ, через рішення якого відбувається практичне застосування Конвенції, застосовується судами як джерело права.

Отже, доводи заявника апеляційної скарги про порушення норм матеріального та процесуального права судом попередньої інстанцій під час прийняття оскаржуваного процесуального документу не знайшли свого підтвердження.

Водночас колегія суддів погоджується з аргументами, викладеними Відповідачем-1 у відзиві на апеляційну скаргу, що ґрунтуються на встановлених місцевим господарським судом обставинах справи та відповідають нормам процесуального права, які регулюють спірні правовідносини.

За змістом ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Згідно із ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин та з урахуванням меж розгляду апеляційної скарги в порядку ст. 269 ГПК України, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржуване рішення залишенню без змін.

10. Судові витрати.

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, згідно вимог ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на Скаржника.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 269, 270, 273, 275 - 285, 287 ГПК України, Центральний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства Тепловодоканал Енергодарської міської ради залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Запорізької області від 15.04.2021 р. у справі № 908/141/21 залишити без змін.

Витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Скаржника.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у двадцятиденний строк до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 19.07.2021 р.

Головуючий суддя І.М. Кощеєв

Суддя І.Л. Кузнецова

Суддя О.В. Чус