РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

06.07.2021Справа № 910/8409/21

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Автосервіс»

до Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської

міської ради (Київської міської державної адміністрації)

про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити дії

Суддя Сівакова В.В.

секретар судового засідання Кимлик Ю.В.

за участю представників сторін

від позивача Скокін Л.Л., ордер № 1036006 від 25.05.2021

Канторіз А.М., ордер серії ДН № 129471 від 31.05.2021

від відповідача Кравець В.В., самопредставництво

СУТЬ СПОРУ:

25.05.2021 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Автосервіс» до Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про

1. Визнання протиправними дії Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) під час проведення позачергової перевірки дотримання Товариством з обмеженою відповідальністю «Автосервіс» умов договору про організацію перевезень пасажирів на міському автобусному маршруті загального користування м. Києва 19.11.2020 та скасування акту № 1/80 від 23.11.2020.

2. Визнання протиправною відмову Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) забезпечити за заявою товариства з обмеженою відповідальністю «Автосервіс» () продовження строку дії договору № 80 про організацію перевезень пасажирів на міському автобусному маршруті загального користування м. Києва від 10.07.2020.

3. Зобов`язання Департамент транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) забезпечити за заявою товариства з обмеженою відповідальністю «Автосервіс» продовження строку дії договору № 80 про організацію перевезень пасажирів на міському автобусному маршруті загального користування м. Києва від 10.07.2020.

В обґрунтування вимог позивач зазначає, що 10.07.2020 між сторонами був укладений договорі № 80 про організацію перевезень пасажирів на міському автобусному маршруті загального користування м. Києва, зі строком дії до 10.07.2021, відповідно до якого відповідач надає право на перевезення пасажирів на міському автобусному маршруті загального користування (маршрут № 180), а позивач зобов`язується надавати безпечні і якісні транспортні послуги населенню на умовах, передбачених цим договором. Листом № 053-18688 від 04.12.2020 відповідач повідомив позивача про те, що перевіркою проведеною представниками Департаменту транспортної інфраструктури виявлено, що ТОВ «Автосервіс» виконує договір з порушенням умов п. 2.3.9, про що було складено акт № 1/80 від 23.11.2020. Примірник акта № 1/80 від 23.11.2020 було додано до зазначеного листа. Із змісту акта № 1/80 від 23.11.2020 вбачається, що 19.11.2020 з 13:20 год. до 15:10 год проведено перевірку на маршруті (місце перевірки - просп. Свободи) та встановлено наступне: в автобусах (державні номерні знаки НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , АІ5896К Г) виявлені пошкоджені сидіння для пасажирів, що є порушенням п. 2.3.9. договору. Листом № 441 від 15.12.2020 ТОВ «Автосервіс» повідомило відповідача про усунення пошкоджень сидінь для пасажирів. В подальшому, з метою продовження дії договору перевізник звернувся до організатора із листом № 108/1 від 10.03.2021 та необхідними документами. Проте листом від 19.04.2021 № 053-9764 відповідач відмовив позивачу продовжити строк дії договору. Позивач вважає таку відмову протиправною, такою, що штучно створює позивачу репутацію недобросовісного перевізника та порушує право на продовження строку дії договору.

Одночасно з позовною заявою 25.05.2021 позивачем до суду подано заяву про забезпечення позову шляхом заборони Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) () вчиняти дії щодо дострокового розірвання договору № 80 від 10.07.2020 про організацію перевезень пасажирів на міському автобусному маршруті загального користування м. Києва та укладення з будь-яким іншим перевізником договору предметом якого є надання права на перевезення пасажирів на міському автобусному маршруті загального користування м. Києва (номер маршруту: 180; найменування кінцевих зупинок: вул. Милославська - просп. Свободи).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.05.2021 відкрито провадження у справі № 910/8409/21 та прийнято позовну заяву до розгляду; розгляд справи вирішено здійснювати в порядку загального позовного провадження; підготовче засідання призначено на 17.06.2021.

Ухвалою Господарського суду міста Києва № 910/8409/21 від 27.05.2021 в задоволенні заяви позивача про забезпечення позову відмовлено повністю.

07.06.2021 відповідачем подано заяву про надання мате6ріалів справи для ознайомлення. Представник відповідача 07.06.2021 ознайомився зі справою, що підтверджується наявною в матеріалах справи відповідною розпискою представника відповідача.

08.06.2021 відповідачем до суду подано клопотання про закриття провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України, оскільки спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства. Клопотання мотивовано тим, що враховуючи правову позицію Великої Палати Верховного суду у справі № 910/2175/18 від 12.06.2019 даний спір віднесено до адміністративної юрисдикції.

14.06.2021 відповідачем до суду подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач проти задоволення позовних вимог заперечує посилаючись на те, що п. 2.2.8 договору передбачено, що відповідач здійснює контроль дотримання позивачем умов договору в порядку передбаченому договором та законодавством України. Департаментом видано направлення на позачергову перевірку дотримання умов договорів про організацію перевезень пасажирів на міському автобусному маршруті загального користування м. Києва. Підставою для негайного втручання організатора стала зупинка 18.11.2020 транспортного засобу який належить позивачу (ATAMAN А-092Н6 номерний знак НОМЕР_3 ) інспекторами Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції. На водія транспортного засобу ОСОБА_1 який станом на 18.11.2020 обіймав посаду водія автотранспортного засобу у ТОВ «Автосервіс» складено протокол про адміністративне правопорушення за порушення підпункту А пункту 2.9 Правил дорожнього руху затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, за що передбачена відповідальність ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення. В протоколі про адміністративне правопорушення від 18.11.2020 зазначено, що водій керував транспортним засобом з ознаками наркотичного сп`яніння. Даний транспортний засіб 18.11.2020 обслуговував маршрут № НОМЕР_4 , право на перевезення на якому позивачу надано договором. Дана ситуація яка склалась на міському автобусному маршруті загального користування і слугувала підставою для проведення позачергової перевірки дотримання позивачем умов договору. Актом № 1/80 від 23.11.2020 зафіксовано виявлені порушення, а саме пошкодженні сидіння для пасажирів, що є порушенням пункту 2.3.9. договору. В акті відповідачем встановлено та зафіксовано факт пошкодження сидінь для пасажирів, а саме під час перевірки на одному з транспортних засобів не були закріплені сидіння, в зв`язку з чим виникло зміщення та люфт сидіння, яке не відповідало схемі розташування сидінь передбачених технічною документацією для відповідного транспортного засобу. Щодо інших пошкоджень сидінь, то зазначив, що на них були наявні технічні пошкодження та пошкодження оббивки, що знову ж таки підтверджує наявність порушення обов`язків перевізника щодо здійснення перевезень пасажирів на маршруті технічно справними, у належному санітарному стані, відповідно обладнаними, екіпірованими та укомплектованими транспортними засобами. Окрім того позивач листом № 441 від 15.12.2020 повідомив, що всі порушення виявлені під час позачергової перевірки усунуто, тобто позивач визнав факт здійснених ним порушень та усунув їх, в зв`язку з чим у відповідача були відсутні підстави для дострокового розірвання договору. У Департаменті як у організатора наявні беззаперечні та належним чином оформлені підстави вважати що Позивачем порушено умови укладеного договору, а отже у відповідача відсутні законні підстави для продовження дії договору, в зв`язку з порушенням позивачем умов договору які листом № 441 від 15.12.2020 він визнав та усунув.

16.06.2021 відповідачем до суду подано заяву про залучення до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Комунальну службу перевезень виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації). Клопотання мотивовано тим, що між Департаментом транспортної інфраструктури та Комунальною службою перевезень виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) укладено договір про виконання функцій робочого органу конкурсного комітету від 17.03.2020 № б/н, відповідно до якого відповідач доручив виконавцю здійснювати функції робочого органу конкурсного комітету по визначенню автомобільних перевізників на міських автобусних маршрутах загального користування м. Києва, а відповідач зобов`язується якісно і вчасно виконувати доручену відповідачем роботу на умовах, передбачених цим договором. Підпунктом 2.3.11. пункту 2.3. вищезазначеного договору до обов`язків Робочого органу віднесено здійснення контролю за роботою автомобільних перевізників на предмет виконання ними діючих договорів про організацію перевезень пасажирів на автобусних маршрутах загального користування. Департаментом видано направлення на позачергову перевірку дотримання умов договорів про організацію перевезень пасажирів на міському автобусному маршруті загального користування м. Києва від 19.11.2020 № 053-17958 (копія наявна в матеріалах по справі) та особами, що беруть участь у здійснені заходу визначено посадових осіб Комунальної служби перевезень. Отже, залучення Комунальної служби перевезень як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору сприятиме повному та всебічному розгляду справи.

В підготовчому засіданні 17.06.2021 судом постановлено ухвалу на місці, не виходячи до нарадчої кімнати, відповідно до ст. 231 Господарського процесуального кодексу України, про відмову в задоволенні клопотання відповідача про закриття провадження у справі з огляду на наступне

Стаття 231 Господарського процесуального кодексу України містить вичерпний перелік підстав з яких господарський суд закриває провадження у справі.

Закриття провадження у справі - це форма завершення справи, яке зумовлене передбаченими законом обставинами, які повністю відкидають можливість судочинства.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд закриває провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звертався до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) з аналогічними вимогами, що у даній справі. Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва № 640/13393/21 від 20.05.2021 у відкритті провадження за вказаним позовом відмовлено; роз`яснено позивачу, що розгляд такої справи віднесено до юрисдикції господарського суду з урахуванням територіальної юрисдикції; роз`яснено позивачу, що повторне звернення з тією самою позовною заявою не допускається.

Посилання відповідача на постанову Великої Палати Верховного суду у справі № 910/2175/18 від 12.06.2019 не приймаються судом до уваги, оскільки спір є відмінним ніж у даній справі. Так, предметом спору у справі № 910/2175/18 були вимоги про визнання незаконними та скасувати рішення конкурсного комітету та наказ про введення в дію цього рішення і визнати недійсним укладений на їх підставі договір № 2015-15-49 про організацію перевезень ТОВ «АТП Стріла» пасажирів на автобусному маршруті загального користування Кодра - Київ АС Дачна. Великою Палатою Верховного суду встановлено, що предметом розгляду в цій справі є дії адміністрації як суб`єкта владних повноважень і перевірка результату дій такого органу під час реалізації покладених на нього управлінських функцій, а також відповідність приписам чинного законодавства договору, укладеного сторонами за результатами таких дій, що в цілому свідчить про публічно-правовий характер спірних правовідносин.

Окружний адміністративний суд міста Києва в ухвалі № 640/13393/21 від 20.05.2021 дійшов висновку, з яким погоджується Господарський суд міста Києва, що оскільки укладений між сторонами договір № 80 від 10.07.2020 передбачає право організатора в односторонньому порядку розірвати договір (п. 5.6 договору), у разі виявлення під час перевірки порушень (п. 4.2- 4.17 договору), спірні правовідносини стосуються виконання та розірвання правочину, а не діяльності суб`єкта владних повноважень, тому розгляд такого спору, з огляду на суб`єктний склад, віднесено до підсудності господарського суду.

В підготовчому засіданні 17.06.2021 судом постановлено ухвалу на місці, не виходячи до нарадчої кімнати, відповідно до ст. 50 Господарського процесуального кодексу України, про відмову в задоволенні клопотання відповідача про залучення до участі у справі третьої особи з огляду на наступне

Відповідно до ч. 1 ст. 50 Господарського процесуального кодексу України треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого провадження у справі або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права або обов`язки щодо однієї із сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за заявою учасників справи.

Така третя особа виступає в процесі на стороні позивача або відповідача - у залежності від того, з ким із них у неї існують (або існували) певні правові відносини.

Що ж до наявності юридичного інтересу у третьої особи, то у вирішенні відповідного питання суд має з`ясовувати, чи буде у зв`язку з прийняттям судового рішення з даної справи таку особу наділено новими правами чи покладено на неї нові обов`язки, або змінено її наявні права та/або обов`язки, або позбавлено певних прав та/або обов`язків у майбутньому.

Суд дійшов висновку, що прийняття рішення з даного господарського спору, не може вплинути на права або обов`язки Комунальної служби перевезень виконавчого органу Київської міської ради (київської міської державної адміністрації) щодо відповідача, тому вважає відсутні підстави для залучення останньої до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача.

В підготовчому засіданні 17.06.2021 судом постановлено, ухвалу на місці, не виходячи до нарадчої кімнати, у відповідності до ст. ст. 182, 185 Господарського процесуального кодексу України про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 06.07.2021.

Позивач в судовому засіданні 06.07.2021 позовні вимоги підтримав повністю.

Відповідач в судовому засіданні 06.07.2021 проти задоволення позовних вимог заперечував повністю.

В судовому засіданні 06.07.2021, відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників позивача і відповідача, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

10.07.2020 між Департаментом транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (організатор, відповідач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Автосервіс» (перевізник, позивач) укладено договір про організацію перевезень пасажирів на міському автобусному маршруті загального користування м. Києва № 80 (далі - договір).

У преамбулі договору визначено, що сторони при його укладенні діють відповідно до законодавства України про автомобільний транспорт, згідно наказу Департаменту транспортної інфраструктури № Н-101 від 23.05.2019.

Відповідно до п. 1.1 договору організатор надає перевізнику право на перевезення пасажирів на міському автобусному маршруті загального користування (маршрут № 180).

В свою чергу перевізник зобов`язується надавати безпечні і якісні транспортні послуги населенню на умовах, передбачених цим договором (п. 1.2 договору).

Спір виник внаслідок того, що за результатами здійсненої відповідачем позапланової перевірки договору складено акт № 1/80 від 23.11.2020, яким виявлено порушення умов договору та запропоновано позивачу усунути виявлені порушення; позивач виявлені порушення усунув про, що повідомив відповідача листом № 441 від 15.12.2020; в подальшому позивач звернувся до відповідача з заявою про продовження дії договору, проте відповідач листом № 053-9764 від 19.04.2021 відмовив у продовженні дії договору. Позивач вважає таку відмову протиправною, такою, що штучно створює позивачу репутацію недобросовісного перевізника та порушує право на продовження строку дії договору.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Згідно ст. 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За приписами ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 631 Цивільного кодексу України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Згідно з п. 8.1 договору він діє з моменту його підписання до 10.07.2021.

Відповідно до п. 2.3.2 договору перевізник зобов`язаний забезпечити роботу транспортних засобів та кваліфікованого персоналу на маршруті відповідно до вимог законодавства України і умов даного договору та нести повну відповідальність та безпеку перевезень пасажирів і якість наданих послуг та поведінку водіїв.

Відповідно до п. 2.3.9 договору перевізник зобов`язаний здійснювати перевезення пасажирів на маршруті технічно справними, у належному санітарному стані, відповідно обладнаними, екіпірованими та укомплектованими транспортними засобами, які відповідають вимогам Закону України «Про дорожній рух», Закону України «Про автомобільний транспорт», Правилам дорожнього руху, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2021, наказу МНС № 964 від 09.07.2012 «Про затвердження Правил охорони праці на автомобільному транспорті», екологічних норм та державних стандартів на автомобільному транспорті.

Згідно з п. 2.3.10 договору перевізник зобов`язаний забезпечити обов`язкове зберігання автобусів та проведення щозмінної перевірки технічного стану автобусів, які використовуються на маршруті, а також щозмінного передрейсового медичного огляду водіїв на власних або орендованих матеріально-технічних базах, які відповідають вимогам Наказу МНС № 964 від 09.07.2012 «Про затвердження Правил охорони праці на автомобільному транспорті».

Відповідно до п. 2.3.12 договору перевізник зобов`язаний не допускати випадки роботи на маршруті автобусів, які не пройшли щозмінної перевірки технічного стану, та не допускати до роботи на маршруті водії, які не пройшли щозмінного передрейсового медичного огляду.

Згідно з п. 2.2.1 договору організатор має право вимагати від перевізника належного виконання зобов`язань за цим договором.

Відповідно до п. 2.2.2 договору організатор має право забезпечувати організацію перевірок щодо дотримання перевізником умов цього договору, в т. ч. із залученням представників державних органів, членів конкурсного комітету з визначення перевізників пасажирів на міських автобусних маршрутах загального користування у м. Києві, представників, робочого органу конкурсного комітету, міських служб та інших уповноважених організатором представників.

Згідно з п. 2.2.8 договору організатор має право здійснювати контроль дотримання перевізником умов договору в порядку, передбаченому договором та законодавством України.

Відповідно до п. 4.1 договору контроль за виконанням умов договору, здійснюється організатором (уповноваженими представниками) на підставі п. 56 Порядку проведення конкурсу з перевезення пасажирів на автобусному маршруті загального користування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1081 від 03.12.2008 у порядку, передбаченому цим договором.

Згідно з п. 56 Порядку № 1081 контроль за виконанням умов договору (дозволу) здійснює організатор та інші органи виконавчої влади згідно з компетенцією, за наявності відповідного звернення або доручення організатора.

Організатор має право здійснювати чергові та позачергові перевірки дотримання умов договору (п. 4.2 договору).

Пунктом 4.5 договору визначено, що про проведення позачергової перевірки перевізник заздалегідь не попереджається.

Згідно з п. 4.6 договору позачергові перевірки дотримання умов договору здійснюються організатором (уповноваженими представниками організатора) у випадках:

4.6.1 подання перевізником заяви організатору про здійснення перевірки дотримання умов договору, в тому числі заяви про призначення тимчасовим перевізником на іншому маршруті, заяви про зміну умов договору, заяви про зміну інтервалу руху/кількості рухомого складу;

4.6 2 виявлення подання перевізником недостовірних або не в повному обсязі даних, які перевізник зобов`язаний подавати відповідно до умов договору;

4.6.3 перевірки виконання перевізником надісланих організатором попереджень про недопущення порушення умов договору, зафіксованих під час проведення чергових або позачергових перевірок;

4.6.4 надходження звернень фізичних та/або юридичних осіб, та/або органів державної влади або місцевого самоврядування про порушення перевізником умов договору;

4.6.5 неподання у встановлений термін перевізником документів, обов`язок подання яких передбачений умовами цього договору без поважних причин;

4.6.6 настання дорожньо-транспортної пригоди, що сталася за участю транспортного засобу перевізника під час перевезень пасажирів на маршруті;

4.6.7 у випадку не надходження GPS даних від GPS/GPRS систем транспортних засобів перевізника визначених в п. 1.1. договору протягом 12 (дванадцяти) годин або сигналів валідаторів;

4.6.8 в інших випадках, при яких не здійснення негайного втручання організатора, може призвести до погіршення надання послуг пасажирського автомобільного транспорту в м. Києві.

Відповідно до п. 4.7 договору для проведення перевірки перевізника організатор видає представникам направлення.

Відповідачем видано направлення № 053-17958 від 19.11.2020 на позачергову перевірку дотримання умов договору № 80 від 10.07.2020 про організацію перевезень пасажирів за маршрутом № 180 перевізником ТОВ «Автосервіс», яка відбудеться 19.11.2020 по 23.11.2020.

З матеріалів справи вбачається, що підставою для видачі направлення № 053-17958 від 19.11.2020 на позачергову перевірку дотримання позивачем умов договору № 80 від 10.07.2020 стала зупинка 18.11.2020 транспортного засобу, який належить позивачу (ISUZU ATAMAN А-092Н6 номерний знак НОМЕР_3 ) інспекторами Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції.

На водія транспортного засобу ОСОБА_1 який станом на 18.11.2020 обіймав посаду водія автотранспортного засобу у ТОВ «Автосервіс» складено протокол про адміністративне правопорушення № 358717 за порушення підпункту А пункту 2.9 Правил дорожнього руху затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, за що передбачена відповідальність ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

В протоколі про адміністративне правопорушення від 18.11.2020 зазначено, що водій керував транспортним засобом з ознаками наркотичного сп`яніння.

Даний транспортний засіб 18.11.2020 обслуговував маршрут № НОМЕР_4 , право на перевезення на якому позивачу надано договором.

Згідно наказу ТОВ «Автосервіс» № 910 звільнено з 18.11.2020 водія автотранспортних засобів ОСОБА_1 за систематичне невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього правилами внутрішнього трудового розпорядку, ст. 40, згідно протоколу про адміністративне порушення, складеного патрульною поліцією м. Києва від 18.11.2020.

Згідно з п. 4.8 договору під час здійснення перевірки перевізник (уповноважені представники) має право знайомитись з направленням на перевірку, робити з нього копію, бути присутнім при проведенні перевірки, давати пояснення по суті перевірки, підписати або відмовитись від підписання акту.

Строк проведення перевірки не може бути більшим ніж 5 (п`ять) робочих днів для маршруту (п. 4.9 договору).

Відповідно до п. 4.10 договору перевірки дотримання умов цього договору здійснюється організатором уповноваженими представниками:

- у місцях зберігання транспортних засобів перевізника та їх випуску на маршрут (власних або орендованих виробничо-технічних базах);

- на маршруті;

- безпосередньо у транспортних засобах під час здійснення перевезень пасажирів;

- за допомогою єдиного диспетчерського центу моніторингу роботи транспорту та збору інформації.

Відповідно до п. 4.11 договору виявлені під час перевірок порушення умов договору (невиконання або неналежне виконання зобов`язань перевізника за цим договором) фіксуються організатором (уповноваженим представником(ами)) у акті.

Згідно з п. 4.12 договору акт складається у 2 (двох) примірниках в останній день проведення перевірки. Кожен з примірників акта підписується уповноваженим представником(ами) організатора, який проводив перевірку, та представником перевізника. Представник перевізника має право письмово викласти свої пояснення та зауваження щодо змісту акта. Ці пояснення і зауваження додаються до акту і є його невід`ємною частиною.

Листом № 053-18688 від 04.12.2020 відповідач повідомив позивача про те, що представниками Департаменту транспортної інфраструктури відповідно до ст.ст. 6, 7 Закону України «Про автомобільний транспорт», пунктів 2.2., 2.2.8, 4.5, 4.6.8 договору проведено позачергову перевірку дотримання ТОВ «Автосервіс» умов договору № 80 від 10.07.2020. Перевіркою виявлено, що ТОВ «Автосервіс» виконує договір з порушенням умов, визначених його змістом, а саме: пункту 2.3.9 договору, про що представниками Департаменту транспортної інфраструктури складено акт № 1/80 від 23.11.2020. Відповідно до пунктів 2.2.1, 4.14 договору запропоновано позивачу усунути виявлені порушення договору та забезпечити в подальшому належне виконання зобов`язань ТОВ «Автосервіс» за договором. Відповідач просив повідомити про вжиті заходи щодо усунення виявлених порушень. До вказаного листа відповідачем доданий примірник акта № 1/80 від 23.11.2020.

Як вбачається з матеріалів справи 19.11.2020 відповідачем було проведено позачергову перевірку дотримання перевізником умов договору № 80 від 10.07.2020 за маршрутом № 180 «вул. Милославська - просп. Свободи», за результатами якої складено акт № 1/80 від 23.11.2020 згідно якого виявлено наступні порушення:

1. 19.11.2020 з 13:20 год. до 15:10 год. проведено перевірку на маршруті (місце перевірки - просп. Свободи), встановлено наступне:

1.1. Під час перевірки в автобусах (державні номерні знаки НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , НОМЕР_5 ) виявлені пошкоджені сидіння для пасажирів, що є порушенням п. 2.3.9. договору.

Відповідно до п. 4.13 договору сторони домовились, що не підписаний представником перевізника акт вважається дійсним і зберігає юридичну силу у випадку підписання його не менше як двома представниками організатора.

Акт № 1/80 від 23.11.2020 складено двома представниками Департаменту транспортної інфраструктури Біленко В.П. та Кушка В.Г. згідно довіреностей, а тому є дійсним і зберігає юридичну силу. Позивач не заперечує факт не отримання вказаного акту.

Відповідно до п. 2.3.32 договору перевізник зобов`язаний в чотирнадцятиденний строк з дня відправлення організатором в порядку, передбаченому п. 4.17 договору, попередження про недопущення порушення умов договору, усувати виявлені порушення та письмово повідомляти про це організатора.

Позивач листом № 441 від 15.12.2020 повідомив відповідача про те, що всі порушення виявлені під час позачергової перевірки 23.11.2020 усунуто. Позивачем також зазначено, що для забезпечення якісного і безпечного перевезення пасажирів всі транспортні засоби ТОВ «Автосервіс» перед виїздом на маршрут обов`язково перевіряються на технічну справність, належний санітарний стан, відповідність обладнання та укомплектування вимогам законодавства України про автомобільний транспорт. В той же час жодний перевізник в повному обсязі не може убезпечити і гарантувати, що під час перевезень недобросовісні громадяни не будуть вчиняти дій, направлених на умисне пошкодження сидінь та інших частин салонів автобусів.

Отже, зазначені у акті порушення позивачем не спростовані, а навпаки відповідач усунув виявлені порушення про що повідомив відповідача відповідним листом.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про правомірність дій відповідача щодо проведення позапланової перевірки виконання умов договору шляхом оформлення акту № 1/80 від 23.11.2020.

Таким чином, позовні вимоги про визнання протиправними дії Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) під час проведення позачергової перевірки дотримання Товариством з обмеженою відповідальністю «Автосервіс» умов договору про організацію перевезень пасажирів на міському автобусному маршруті загального користування м. Києва 19.11.2020 та скасування акту № 1/80 від 23.11.2020 є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

В подальшому позивач звернувся до відповідача з листом № 108/1 від 10.03.2021 про продовження дії договору № 80 від 10.07.2020 до якого було додано такі документи: заява на продовження строку дії договору; анкета; відомості про автобуси, які будуть використовуватися на маршруті; відомості про додаткові умови обслуговування маршруту; відомості щодо інвестування коштів на придбання більш нових автобусів.

Відповідач у листі № 053-9764 від 19.04.2021 зазначив, що за період дії договору про організацію перевезень пасажирів на міському автобусному маршруті загального користування міста Києва було зафіксовано порушення умов договору з боку автомобільного перевізника ТОВ «Автосервіс». Враховуючи вищевказане, на підставі підпункту 2 пункту 55 Порядку та відповідно до пункту 4.14. вищезазначеного договору Департамент транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) листом № 053-18688 від 04.12.2020 надіслав попередження автомобільному перевізнику ТОВ «Автосервіс» про недопущення порушень умов договору та відповідний акт. Враховуючи викладене, подовження терміну дії договору про організацію перевезень пасажирів на міському автобусному маршруті загального користування міста Києва буде суперечити чинному законодавству.

Відповідно до ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ст. 78 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Відповідно до ст. 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Процесуально-правовий зміст захисту права полягає у тому, що юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням (ст. 4 Господарського процесуального кодексу України).

Захист цивільних прав - це передбаченні законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Згідно з частиною 1 статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Частиною 1 статті 16 Цивільного кодексу України встановлено, що кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Таким чином, зазначені норми визначають об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту. Особа, права якої порушено, може скористатись не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права, який має відповідати тим фактичним обставинам, які склалися, виходячи із тих відносин, які відповідають відповідним нормам права. Завданням суду при здійсненні правосуддя є забезпечення, зокрема, захисту прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави.

Звертаючись з позовом за захистом порушеного права, позивач має обрати спосіб захисту, який відповідає змісту права, що порушене й бути здатний таке право поновити; обраний спосіб захисту має бути передбачений приписами статті 16 Цивільного кодексу України, статті 20 Господарського кодексу України, або ж визначений іншим Законом чи укладеним між сторонами договором. Законодавчі обмеження матеріально правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

При цьому, частиною 2 статті 5 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулась до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Право кожної особи на захист свого порушеного права, його невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства закріплено статтею 15 Цивільного кодексу України. Конституційний принцип доступності правосуддя реалізується через статтю 4 Господарського процесуального кодексу України. Так, до господарського суду вправі звернутися кожна особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено чи оспорюється.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод встановлено право людини на доступ до правосуддя, а відповідно статтею 13 Конвенції на ефективний спосіб захисту прав. З наведеного слідує, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням. У кінцевому результаті ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок, слід виходити із його ефективності, і це означає, що вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного на момент звернення до суду права позивача. При цьому слід ураховувати і те, що у резолютивній частині судового рішення остаточно закріплюється висновок суду щодо вимог позивача і судове рішення має бути виконано в процесі виконавчого провадження у справі, адже, як уже зазначалося, ефективний засіб зрештою повинен забезпечити поновлення порушеного права.

Таким чином, існує певний порядок реалізації прав суб`єктів господарювання та способи захисту порушених прав. Неналежність чи невідповідність обраного способу судового захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та зумовлює відмову у задоволенні означених позовних вимог.

Аналогічна правова позиція щодо відповідності обраного способу захисту змісту порушеного права, в тому числі в частині ефективності обраного способу захисту, який має забезпечити поновлення порушеного права, наведено Верховним Судом у постанові від 07.05.2018 у справі № 927/522/17.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Суд відзначає, що звернення позивача із даним позовом про визнання протиправною відмову Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) забезпечити за заявою товариства з обмеженою відповідальністю «Автосервіс» () продовження строку дії договору № 80 про організацію перевезень пасажирів на міському автобусному маршруті загального користування м. Києва від 10.07.2020 не є ефективним способом захисту в розумінні вказаних вище положень, оскільки неспроможне захистити порушене, на його думку, право.

З огляду на викладене, суд вирішив відмовити в задоволенні позову в частині вказаних вимог.

Щодо вимоги позивача про зобов`язання відповідача забезпечити за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Автосервіс» продовження строку дії договору № 80 про організацію перевезень пасажирів на міському автобусному маршруті загального користування м. Києва від 10.07.2020 суд відзначає наступне

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про автомобільний транспорт» організація пасажирських перевезень на міських автобусних маршрутах загального користування покладається на виконавчий орган сільської, селищної, міської ради відповідного населеного пункту.

Статтею 43 Закону України «Про автомобільний транспорт» встановлено, що визначення автомобільного перевізника на автобусному маршруті загального користування здійснюється виключно на конкурсних засадах. Об`єктом конкурсу можуть бути: маршрут (кілька маршрутів), оборотний рейс (кілька оборотних рейсів).

Згідно з ч. 12 ст. 44 Закону України «Про автомобільний транспорт», порядок проведення конкурсів визначає Кабінет Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України № 1081 від 03.12.2008 затверджений Порядок проведення конкурсу з перевезення пасажирів на автобусному маршруті загального користування (далі - Порядок № 1081).

Порядок визначає процедуру підготовки та проведення конкурсу з перевезення пасажирів на міжміському і приміському автобусних маршрутах загального користування, що не виходять за межі області (внутрішньообласний маршрут), автобусному маршруті, що не виходить за межі території району (внутрішньорайонний маршрут), автобусному маршруті, що проходить у межах населеного пункту (міський маршрут), та автобусному маршруті, що проходить у межах об`єднаної територіальної громади (далі - конкурс), а також процедуру визначення автомобільного перевізника для роботи на міжміському і приміському автобусних маршрутах загального користування, що виходять за межі території області (міжобласний маршрут).

Відповідно до абз. 9 п. 53 Порядку № 1081 строк дії договору (дозволу) продовжується один раз на п`ять років за рішенням організатора перевезень за наявності заяви автомобільного перевізника - переможця попереднього конкурсу, яку він подає за формою згідно з додатком 7, в якій, зокрема, зазначається інформація про підтверджене інвестування коштів на придбання більш нових та/або комфортабельних автобусів стосовно тих, які використовувались автомобільним перевізником на об`єкті конкурсу, наявності вмотивованих підстав вважати зазначеного автомобільного перевізника таким, що здійснював перевезення за цим маршрутом протягом попереднього періоду без порушення умов укладеного попереднього договору (дозволу).

Даний пункт Порядку передбачає можливість продовження договору за одночасної наявності двох умов: 1) наявність відповідної заяви перевізника за формою згідно з додатком 7 та 2) здійснення перевізником перевезень за цим маршрутом протягом попереднього періоду без порушень умов укладеного попереднього договору.

Однак, як встановлено судом відповідачем під час проведення позачергової перевірки виявлено порушення умов договору щодо належного стану сидінь для пасажирів, які в подальшому були усунуті позивачем.

Отже суд приходить до висновку, що відсутні усі обставини в сукупності, які визначені абз. 9 п. 53 Порядку № 1081 для продовження дії договору.

Відповідно до п. 55 Порядку № 1081 організатор зобов`язаний:

1) забезпечити за заявою автомобільного перевізника продовження строку дії договору (дозволу), але не більше одного разу і не більше ніж на п`ять років у разі виникнення підстав, визначених абзацом дев`ятим пункту 53 цього Порядку;

2) забезпечити дострокове розірвання договору (анулювання дозволу) з автомобільним перевізником - переможцем конкурсу у разі:

наявності фактів порушення ним умов договору (дозволу). Розірвання договору (анулювання дозволу) відбувається після невиконання надісланого організатором попередження такому перевізникові про недопущення порушення умов договору (дозволу). У такому разі для роботи на внутрішньообласному, внутрішньорайонному та міському автобусному маршрутах призначається автомобільний перевізник, який за результатами конкурсу визнаний таким, що зайняв друге місце, на строк до закінчення строку дії договору (дозволу), який було розірвано (анульовано), а в разі його відмови чи відсутності - призначається до проведення конкурсу інший автомобільний перевізник, транспортні засоби якого відповідають за параметрами, класом, категорією, комфортністю і пасажиромісткістю вимогам, передбаченим для відповідного виду перевезень, один раз на строк не більш як три місяці;

підтвердження інформації про факт подання перевізником-претендентом недостовірних відомостей для участі у конкурсі з перевезення пасажирів;

3) укласти договір з автомобільним перевізником, який за результатами проведення конкурсу визнаний таким, що зайняв друге місце, у разі:

настання обставин, передбачених абзацами другим і третім підпункту 2 цього пункту на строк дії договору (дозволу), який було розірвано;

відмови перевізника-претендента, який визнаний переможцем конкурсу, від укладення договору (одержання дозволу);

4) у разі зупинення судом рішення щодо результатів конкурсного комітету призначити на строк дії відповідної ухвали суду автомобільного перевізника для виконання перевезень, передбачених об`єктом конкурсу;

5) у разі скасування судом рішення щодо результатів конкурсного комітету провести новий конкурс за об`єктом (об`єктами), за яким (якими) було прийнято таке рішення суду.

Частина 1 вказаного пункту Порядку передбачає обов`язок організатора продовжити строк дії договору у разі виникнення підстав, визначених абзацом 9 пункту 53 цього Порядку, проте як встановлено судом ці обставини відсутні.

Посилання позивача на те, що за наявності порушень умов договору відповідно до п. 55 Порядку відповідач зобов`язаний був забезпечити дострокове розірвання договору не приймаються судом до уваги, оскільки положення вказаного пункту Порядку та умови п. 4.15 договору визначають підставу для дострокового розірвання договору - не усунення з боку перевізника порушень умов договору, зазначених в акті та попередженні про недопущення порушень умов договору.

Необхідність доводити обставини, на які учасник справи посилається як на підставу своїх вимог і заперечень в господарському процесі, є складовою обов`язку сприяти всебічному, повному та об`єктивному встановленню усіх обставин справи, що передбачає, зокрема, подання належних доказів, тобто таких, що підтверджують обставини, які входять у предмет доказування у справі, з відповідним посиланням на те, які обставини цей доказ підтверджує.

Позивачем не обґрунтовано та не доведено суду належними та допустимими доказами наявність підстав для зобов`язання відповідача забезпечити за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Автосервіс» продовження строку дії договору № 80 від 10.07.2020, тоді як судом встановлено порушення відповідачем умов вказаного договору, що відповідно до Правил № 1081 виключає можливість продовження дії договору, а передбачає укладення нового договору за результатами конкурсу на загальних підставах.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Стаття 16 Цивільного кодексу України встановлює, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Обов`язок доказування та подання доказів відповідно до ст.ст. 13, 74 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні обставини, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Це стосується позивача, який мав довести наявність тих обставин, на підставі яких він звернувся до господарського суду з позовними вимогами.

Зважаючи на вищенаведене, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Автосервіс» є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню повністю.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» (SERYAVINOTHERS v.) вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), № 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 13.03.2018 Верховного Суду по справі № 910/13407/17.

З огляду на вищевикладене, всі інші доводи та міркування учасників судового процесу не досліджуються судом, так як з огляду на встановлені фактичні обставини справи, суд дав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмету доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Судові витрати, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача.

Керуючись ст. 129, ст.ст. 237, 238, 240 ГПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

В позові відмовити повністю.

Відповідно до частини 1 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

Повне рішення складено 14.07.2021.

СуддяВ.В. Сівакова