УХВАЛА

про залишення скарги без руху

м. Київ

13.07.2021Справа № 910/18883/15

Суддя Господарського суду міста Києва Селівон А.М., розглянувши матеріали

скарги стягувача Товариства з обмеженою відповідальністю "Нафтосервіс"

на дії головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України

у справі № 910/18883/15

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Нафтосервіс"

до Публічного акціонерного товариства Державне акціонерне товариство "Чорноморнафтогаз"

про стягнення 58 151 975,83 грн.

особа, дії якої оскаржуються Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України

без виклику учасників справи

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Нафтосервіс" звернулось до Господарського суду м. Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Державне акціонерне товариство "Чорноморнафтогаз" про стягнення заборгованості у розмірі 58 151 975,83 грн., а також витрат зі сплати судового збору в сумі 73080,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог в позовній заяві позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору поставки №181 від 06.03.12 р. в частині своєчасної оплати поставленого товару, внаслідок чого утворилась заборгованість в сумі 34 282 517,62 грн., за наявності якої позивачем нараховані проценти річних та втрати від інфляції.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 24.07.2015 судом порушено провадження у справі № 910/18883/15, прийнято позовну заяву до розгляду та призначено розгляд справи в судовому засіданні.

Рішенням Господарського суду міста Києва у справі № 910/18883/15 від 18.08.2015 року позов задоволено повністю, стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Державне акціонерне товариство "Чорноморнафтогаз" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Нафтосервіс" 34 282 517 (тридцять чотири мільйони двісті вісімдесят дві тисячі п`ятсот сімнадцять) грн. 62 коп. основного боргу, 2 782 909 (два мільйони сімсот вісімдесят дві тисячі дев`ятсот дев`ять) грн. 91 коп. процентів річних, 21 086 548 (двадцять один мільйон вісімдесят шість тисяч п`ятсот сорок вісім) грн. 30 коп. інфляційних втрат та судовий збір у розмірі 73 080 (сімдесят три тисячі вісімдесят) грн. 00 коп.; відстрочено виконання рішення суду у справі № 910/18883/15 до 01 січня 2016 року.

Господарським судом міста Києва 02.11.2015 року на виконання рішення Господарського суду міста Києва від 18.05.2015 року у справі № 910/18883/15 було видано відповідний наказ.

До відділу діловодства господарського суду 30.06.2021 року від стягувача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Нафтосервіс" надійшла скарга на дії Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України у виконавчому провадженні № 64916941 з примусового виконання наказу суду від 02.11.2015 року у справі № 910/18883/15, в якій заявник просить суд визнати незаконними дії державного виконавця з повернення стягувачу наказу Господарського суду міста Києва від 02.11.2015 року у справі № 910/18883/15, визнати неправомірною та скасувати постанову державного виконавця від 01.06.2021 року про повернення наказу від 02.11.2015 року у спраі № 910/18883/15 стягувачу та зобов`язати Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України відновити виконавче провадження № 64916941 з примусового виконання наказу Господарського суду міста Києва від 02.11.2015 року у справі № 910/188883/15.

Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 30.06.2021 року вищевказана скарга була передана на розгляд судді Селівону А.М.

Відповідно до ч. 1 ст. 339 ГПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права (п. а) ч. 1 ст. 341 Господарського процесуального кодексу України).

Окрім цього за приписами частини 3 статті 169 Господарського процесуального кодексу України заяви, клопотання і заперечення подаються і розглядаються в порядку, встановленому цим Кодексом. У випадках, коли цим Кодексом такий порядок не встановлений, він встановлюється судом.

За висновками суду, оскільки нормами ГПК України не передбачено порядку подання скарги на дії державного виконавця, господарський суд має застосовувати загальні положення господарсько-процесуального закону, що регулюють порядок здійснення позовного провадження.

Суд зазначає, що відповідний розгляд скарги на дії державного виконавця здійснюється за загальними правилами позовного провадження у межах розглянутої судом справи з урахуванням особливостей щодо суб`єктного складу учасників процесу, передбачених відповідними нормами Закону України "Про виконавче провадження" (стягувач, боржник, державний виконавець, правонаступник стягувача або боржника).

Суд зазначає, що відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Як свідчить прецедентна практика Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права згідно зі ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

При цьому слід враховувати, що право на справедливий суд охоплює не лише стадію розгляду справи по суті, але також дотримання всіх процедур, що передбачені національним законодавством.

Як зазначено в рішеннях Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України", від 30.05.2013 у справі "Наталія Михайленко проти України", право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг; оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою; регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства і окремих осіб.

Тим не менш, обмеження, що застосовуються, не повинні обмежувати доступ, що залишається для особи, у такий спосіб або такою мірою, щоб сама суть права була порушена. Більш того, обмеження не відповідає п. 1 ст. 6 Конвенції, якщо воно не переслідує легітимну ціль та якщо немає розумного співвідношення між засобами, що застосовуються та ціллю, якої прагнуть досягти (п. 31 рішення Європейського суду з прав людини від 30.05.2013 у справі "Наталія Михайленко проти України").

Відтак, механізм реалізації вищевказаного права, яке закріплене в Основному Законі, включає в себе необхідність дотримання вимог процесуального законодавства при зверненні до суду.

Зазначене право на звернення до суду може бути реалізоване у визначеному процесуальним законом порядку, оскільки воно зумовлене дотриманням процесуальної форми, передбаченої для цього чинним законодавством, а також встановленими ним передумовами для звернення до суду.

Конституційний Суд України у рішенні від 12.06.2007 № 2-рп/2007 вказав, що необхідно відрізняти поняття "обмеження основоположних прав і свобод" від прийнятого у законотворчій практиці поняття "фіксація меж самої сутності прав і свобод" шляхом застосування юридичних способів (прийомів), визнаючи таку практику допустимою (абзац другий пункту 10 мотивувальної частини).

При цьому, як слідує зі змісту Рішення Конституційного Суду України від 25.12.1997 № 9-зп, не є порушенням права на судовий захист відмова суду у прийнятті позовних та інших заяв, скарг, оформлених не у відповідності до чинного законодавства.

Таким чином, зазначені вимоги до заяв, передбачені Господарським процесуальним кодексом України, носять не формальний характер, а є обов`язковими для осіб, що звертаються до суду за захистом свої порушених прав, недотримання яких, відповідно, тягне за собою її залишення без руху або повернення.

Суд звертає увагу, що одним із елементів поняття справедливого судового розгляду є принцип рівності сторін, який також включає принцип змагальності процесу, що полягає у наданні рівних процесуальних можливостей сторонам у захисті їхніх прав і законних інтересів.

За приписами ст. 7 ГПК України господарський суд зобов`язаний забезпечити процесуальну рівність сторін. При цьому суд повинен: не допускати процесуальних переваг однієї сторони перед іншою; однаково вимагати від сторін виконання їхніх процесуальних обов`язків; однаковим чином застосовувати до сторін заходи процесуальної відповідальності.

Суд зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 164 ГПК України на позивача покладений обов`язок додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Проте, як встановлено судом, зазначаючи в поданій скарзі про відкриття постановою від 22.03.2021 року виконавчого провадження № 64946941 з примусового виконання наказу Господарського суду міста Києва від 02.11.2015 року у справі № 910/18883/15, повернення виконавчого документа стягувачу постановою від 01.06.2021 року та звертаючись із скаргою на такі дії головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, скаржником не надано суду ні копії відповідної оскаржуваної постанови, ні матеріалів виконавчого провадження № 64916941 в цілому.

Натомість скаржником надано копію постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 24.12.2019 року у справі № 53245911.

Отже, в порушення вказаних норм скаржником (стягувачем) до поданої скарги на дії державного виконавця не надано належних доказів на підтвердження викладених в скарзі обставин та не надано постанови, яка оскаржується.

Водночас суд зазначає, що обов`язковою умовою звернення до суду зі скаргою на дії державного виконавця є звернення до суду із такою скаргою в межах встановленого законом строку для подання такої скарги або його поновлення за рішенням суду, тобто дотримання встановленого приписами ч. 1 ст. 341 ГПК України десятиденного строку з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права.

Проте, зазначаючи про винесення державним виконавцем у ВП № 64916941 постанови від 01.06.021 року про повернення виконавчого документа стягувачу, останній не надає суду жодних пояснень на підтвердження обставин, коли саме особа дізналася про порушення її прав, надаючи тільки копії конверту та інформації з сайту АТ "Укрпошта" щодо відстеження поштового відправлення без зазначення які обставини такі докази мають підтверджувати, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості оцінити та перевірити дотримання скаржником (стягувачем) передбаченого приписами чинного законодавства строку на звернення до суду зі скаргою на дії державного виконавця.

Згідно ч. 1 ст. 174 ГПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 162, 164, 172 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

За наведених обставини, оскільки скарга боржника на дії державного виконавця не відповідає вимогам господарського процесуального законодавства, суд вважає за необхідне залишити вказану скаргу без руху, надавши скаржнику строк для усунення вищевказаних недоліків.

Суд звертає увагу заявника, що відповідно до ч. 4 ст. 174 ГПК України якщо заявник не усунув недоліки заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається особі, що звернулася із відповідною заявою.

На підставі викладеного та керуючись статтями 164, 172, 174, 232, 234, 235, 334 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва -

УХВАЛИВ:

1. Залишити скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Нафтосервіс" на дії державного виконавця без руху.

2. Встановити Товариству з обмеженою відповідальністю "Нафтосервіс" строк на усунення недоліків скарги - 5 (п`ять) днів з дня вручення ухвали про залишення скарги без руху.

3. Встановити Товариству з обмеженою відповідальністю "Нафтосервіс" усунення недоліків скарги на дії державного виконавця шляхом подання суду:

- подання до суду належним чином засвідчених копій матеріалів виконавчого провадження № 64916941, в тому числі постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 01.06.2021 року;

- подання до суду письмових пояснень та належних і допустимих доказів на підтвердження обставин та дати отримання скаржником інформації про порушення своїх прав органом державної виконавчої служби, зокрема, доказів отримання постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 01.06.2021 року.

Копії зазначених документів надіслати іншим учасникам справи та державному виконавцю.

4. Ухвала набирає законної сили з моменту підписання 13.07.2021 року та оскарженню не підлягає.

Суддя А.М.Селівон