ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.07.2021 року м.Дніпро Справа № 904/6123/20

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Кузнецова В.О.,

суддів Мороза В.Ф., Коваль Л.А.

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Автотранссервіс" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 31.03.2021 ( повне рішення складено 31.03.2021, суддя Мілєва І.В.) у справі

за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України (МТСБУ), м.Київ

до товариства з обмеженою відповідальністю "Автотранссервіс", м.Дніпро

про стягнення 37 357,14 грн

ВСТАНОВИВ:

І. Короткий зміст і підстави позовних вимог

Моторне (транспортне) страхове бюро України (МТСБУ) звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Автотранссервіс" про стягнення 37 357,14 грн, з яких: 35 757,14 грн - понесені витрати, 1600,00 грн - витрати по сплаті послуг аварійного комісара.

В обґрунтування заявлених позовних вимог, з посиланням на положення ст.ст.1166,1188, ч.1 ст.1191 Цивільного кодексу України, п.38.2 ст.38 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", позивач зазначає, що, сплативши страхове відшкодування потерпілій у дорожньо - транспортній пригоді особі, він має право на стягнення шкоди з власника транспортного засобу, цивільно - правова відповідальність якого не була застрахована.

ІІ. Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 31.03.2021 у даній справі позов задоволено в повному обсязі; стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю "Автотранссервіс" на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України 37 357,14 грн, з яких: 35 757,14 грн - понесені витрати, 1 600,00 грн - витрати по сплаті послуг аварійного комісара, а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 2102,00 грн.

Рішення місцевого господарського суду від 30.03.2021 мотивовано тим, що водій ОСОБА_1 , винний у скоєнні ДТП, станом на дату дорожньо-транспортної пригоди 29.10.2018 перебував з ТОВ "Автротранссервіс" у трудових відносинах, тому відповідач є особою відповідальною за шкоду, спричинену внаслідок ДТП, а до позивача, як особи, що здійснила регламентну виплату, перейшло право вимоги, яке потерпіла особа мала до відповідача як особи, відповідальної за завдані збитки.

ІІІ. Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи учасників справи

3.1 Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Товариство з обмеженою відповідальністю "Автотранссервіс", не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, звернулось до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду скасувати та прийняте нове рішення, яким відмовити в задоволені позовних вимог в повному обсязі.

Аргументуючи апеляційну скаргу, скаржник вказує, що у звіті про оцінку вартості матеріального збитку №43293 від 02.04.2019 не зазначено про обізнаність експерта про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок та те, що висновок підготовлено для подання для суду.

У вступній частині звіту про оцінку вартості матеріального збитку №43293 від 02.04.2019 зазначено, що замовник оцінки ТОВ "БРІТІШ АВТО КЛАБ", на останній сторінці - замовник ПАТ "СК "Країна", виконавець Д.Ю.Видута з відбитком печатки ті підпису, у вступній частині звіту зазначено, що проведення оцінки доручено оцінювачу ОСОБА_2 , тобто, на думку скаржника, звіт виготовлений не на замовлення учасника справи та не зрозуміло хто саме виготовив даний звіт. Таким чином, звіт про оцінку вартості матеріального збитку №43293 від 02.04.2019 не може бути визнаний належним та допустимим доказом.

Заявник апеляційної скарги стверджує, що в порушення п.5.2 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.11.2003 №142/5/2092, ТОВ "Автотранссервіс", як зацікавлену особу, не було повідомлено про дату, місце та час проведення огляду КТЗ.

Відповідач зазначає, що оцінювач ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про реєстрацію в Державному реєстрі оцінювачів №151 від 13.06.2017 не має права встановлювати розмір збитку, завданого власнику транспортного засобу в результаті чого звіт №43293 від 02.04.2019 здійснений з порушенням чинного законодавства України, зокрема п.1.6 Методики, п.п.1,2 Положення про видачу сертифікатів суб`єктів оціночної діяльності, затвердженого Наказом Фонду державного майна України від 14.03.2002 №479.

Оцінювач ОСОБА_2 не має необхідні спеціальні знання, які необхідні для встановлення матеріальної шкоди.

3.2 Доводи інших учасників справи

Відзиву на апеляційну скаргу позивачем не надано.

Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції (ч.3 ст.263 Господарського процесуального кодексу України).

ІV. Апеляційне провадження

4.1 Процедура апеляційного провадження в апеляційному господарському суді

Згідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.05.2021 для розгляду апеляційної скарги визначена колегія у складі: головуючий суддя Кузнецов В.О., судді Коваль Л.А., Мороз В.Ф.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 31.05.2021 поновлено товариству з обмеженою відповідальністю "Автотранссервіс" пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення господарського суду Дніпропетровської області від 31.03.2021; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою; згідно положень ч.13 ст.8, ч.2 ст.271 Господарського процесуального кодексу України постановлено розгляд справи здійснити у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення (виклику) учасників справи.

4.2 Стислий виклад обставин справи, встановлених судами

01.03.2019 о 16 годин 40 хвилин по пр. Слобожанському 76А в м. Дніпро відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля Mercedes-Benz, н/з НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_1 та автомобіля Opel Omega, н/з НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_3 .

Постановою Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 27.03.2019 у справі №202/2040/19 водія ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУаАП.

Станом на 01.03.2019 ОСОБА_1 перебував з ТОВ "Автотранссервіс" у трудових відносинах.

На момент ДТП, ТОВ "Автотранссервіс" не мало чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

В результаті зазначеної ДТП був пошкоджений автомобіль Opel Omega, н/з НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_3 .

Відповідно до звіту № 43293 про оцінку автомобіля Opel Omega н/з НОМЕР_2 вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу складає 109 947,97 грн, вартості матеріального збитку - 66 127,20 грн.

Власник пошкодженого автомобіля з метою отримання відшкодування звернувся до Моторного (транспортного) страхового бюро України з відповідною заявою від 10.04.2020, до якої було додано копію полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/8385300 з терміном дії - з 27.03.2018 до 26.03.2019.

Наказом Моторного (транспортного) страхового бюро України № 4368 від 08.05.2019 фінансовому управлінню наказано сплатити на рахунок ОСОБА_3 35757,14 грн за шкоду заподіяну в результаті ДТП.

10.05.2019 позивач здійснив виплату відшкодування потерпілій особі в розмірі 35 757,14 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 937750 від 10.05.2019. Також позивачем понесені витраті по сплаті послуг аварійного комісара в розмірі 1 600,00 грн, на підтвердження чого надані платіжні доручення № 967555 від 12.07.2019 на суму 1 300,00 грн та № 1153341 від 27.09.2019 на суму 300,00 грн.

Позивач вважає, що після проведення виплати ОСОБА_3 у нього виникло право зворотної вимоги до ТОВ «Автотранссервіс».

11.06.2020 позивач звернувся до ТОВ «Автотранссервіс» з претензією про компенсацію витрат в добровільному порядку, яка залишена відповідачем без задоволення.

4.3 Позиція апеляційного господарського суду у справі

Імперативними приписами статті 269 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши наведені в апеляційній скарзі доводи, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Предметом спору у даній справі є вимога позивача про стягнення з відповідача шкоди в порядку регресу.

Спірні правовідносини сторін урегульовано, зокрема, нормами Цивільного кодексу України, Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

В силу положень статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Згідно із ч.1 ст.1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Для настання відповідальності необхідна наявність складу правопорушення, а саме: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача, г) вина.

Під шкодою розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага (життя, здоров`я тощо). У відносинах, що розглядаються, шкода - це не тільки обов`язкова умова, але й міра відповідальності, оскільки за загальним правилом, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі.

Протиправна поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності). Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи.

Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди.

Факт вини водія ОСОБА_1 , який на час скоєння ДТП працював у відповідача, підтверджується постановою Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 27.03.2019 у справі №202/2040/19.

Відповідно до частини 6 статті 75 Господарського процесуального кодексу України обвинувальний вирок суду в кримінальному провадженні або постанова суду, якою особу притягнуто до адміністративної відповідальності у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для господарського суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

За змістом частини 2 статті 1187 Цивільного кодексу України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до частини 1 статті 1172 Цивільного кодексу України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Отже, шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, який виконував трудові обов`язки та на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується останнім, а не безпосередньо винним водієм.

Перебування ОСОБА_1 у трудовим відносинах з ТОВ "Автотранссервіс" не заперечується відповідачем у відзиві на позовну заяву.

Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" закріплено обов`язковість укладення договору страхування цивільно-правової відповідальності (полісу) юридичними та фізичними особами, які відповідно до законів України є власниками або законними володільцями (користувачами) наземних транспортних засобів на підставі права власності, права господарського відання, оперативного управління, на основі договору оренди або правомірно експлуатують транспортний засіб на інших законних підставах.

Станом на дату дорожньо-транспортної пригоди - 01.03.2019, автомобіль Mercedes-Benz, н/з НОМЕР_1 експлуатувався водієм відповідача без укладення договору (поліса) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Пунктом 22.1. ст.22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, щоу разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до цього Закону потерпілим - юридичним особам страховик, а у випадках, передбачених цим Законом, - МТСБУ відшкодовує виключно шкоду, заподіяну майну (п.22.2 ст.22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів").

Згідно п.41.1 ст.41 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" МТСБУ за рахунок коштів фонду страхових гарантій відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Статтею 1191 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Згідно з підпунктом 38.2.1 пункту 38.2 статті 38 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника транспортного засобу, який спричинив ДТП, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону.

З урахуванням наведеного, Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" встановлено порядок стягнення коштів, виплачених МТСБУ на відшкодування шкоди заподіяної потерпілій у ДТП особі, а саме в порядку регресу, якщо така шкода спричинена власником транспортного засобу, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Факт виплати позивачем страхового відшкодування ОСОБА_3 у розмірі 35 757,14 грн підтверджується платіжним дорученням № 937750 від 10.05.2019.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про виникнення у МТСБУ права майнової вимоги в порядку регресу до відповідача і про стягнення з останнього суми сплаченого страхового відшкодування у розмірі 35 757,14 грн.

Щодо позовних вимог в частині стягнення з відповідача витрат на послуги аварійного комісара у розмірі 1 600,00 грн, колегія суддів враховує таке.

Відповідно до пункту 40.3 статті 40 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" МТСБУ має право залучати аварійних комісарів, експертів або юридичних осіб, у штаті яких є аварійні комісари чи експерти, у порядку, встановленому Уповноваженим органом, для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків у випадках, визначених у статті 41 цього Закону.

Згідно п.3 Порядку залучення Моторним (транспортним) страховим бюро України аварійних комісарів, експертів або юридичних осіб, у штаті яких є аварійні комісари чи експерти, для визначення причин настання страхових випадків та розміру збитків, затвердженого розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг від 23.02.2006 №5417, залучення представника МТСБУ для визначення причин настання страхових випадків, розміру збитків здійснюється на підставі договору з МТСБУ.

За приписами п.41.4 ст.41 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" МТСБУ за рахунок коштів відповідного централізованого страхового резервного фонду здійснює оплату послуг осіб, залучених для встановлення причин, обставин подій, за якими може бути проведена регламентна виплата, та розміру заподіяної внаслідок них шкоди, а також банківських витрат МТСБУ при здійсненні регламентних виплат.

18.04.2019 між замовником - Моторним (транспортним) страховим бюро України (МТСБУ) та виконавцем - ПАТ "СК "Країна" складено акт виконаних робіт, відповідно до якого замовник прийняв, а виконавець передав документи: експертний звіт. Роботу виконано згідно з умовами договору №2016/6 від 23.02.2016, якісно, в повному обсязі.

Відповідно до платіжного доручення №967555 від 12.07.2019 на суму 1300,00 грн (призначення платежу: оплата послуг за врегулювання по справі №57342 згідно рахунку №348/СВ/2019 від 18.04.2019, т.з. НОМЕР_2 ) та платіжного доручення №1153341 від 27.09.2019 на суму 300,00 грн (призначення платежу: оплата послуг за врегулювання по справі №57342 згідно рахунку №348-1/СВ/2019 від 10.09.2019, т.з. НОМЕР_2 ) позивачем було сплачено на користь ПАТ "СК "Країна" вартість послуг аварійного комісара у загальному розмірі 1 600,00 грн.

За таких обставин, колегія суддів погоджується із висновком місцевого господарського суду про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача витрат на послуги аварійного комісара у розмірі 1 600,00 грн.

Апеляційний господарський суд відхиляє доводи скаржника про порушення вимог Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фондом державного майна України 24.11.2003 № 142/5/2092, щодо проведення огляду транспортного засобу без участі заінтересованих осіб, а саме представників відповідача.

Так, відповідно до п.5.2 Методики товарознавчої експертизи та оцінки транспортних засобів, у разі потреби виклик заінтересованих осіб для технічного огляду із зазначенням дати, місця та часу проведення огляду КТЗ (після їх узгодження з виконавцем дослідження) здійснюється замовником дослідження шляхом вручення відповідного виклику під розписку особі, що викликається, або телеграмою з повідомленням про її вручення адресату. У разі відсутності в установлений час на місці огляду осіб, що викликалися, огляд проводиться без їх участі, про що зазначається у звіті (акті), висновку. Замовник повинен забезпечити належні безпечні умови огляду (освітлення, вільний доступ, можливість огляду КТЗ з різних сторін тощо).

При цьому, положення Методики не визначають критерій необхідності та наслідки неповідомлення зацікавлених осіб про огляд пошкодженого транспортного засобу.

За приписами частин першої, третьої статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Колегія суддів зазначає, що доводи скаржника про те, що його не було викликано для технічного огляду пошкодженого транспортного засобу, є необґрунтованими, оскільки відповідач не навів обставин, на підтвердження того, що його відсутність під час огляду пошкодженого під час дорожньо-транспортної пригоди автомобіля, призвела до неправильності наведених у звіті №43293 від 02.04.2019 про оцінку вартості матеріального збитку розрахунків щодо визначення вартості матеріального збитку. Наведені посилання носять характер припущень, що не можуть бути оцінені та враховані судом.

Колегія суддів звертає увагу, що звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності та повністю відповідає вимогам чинного законодавства. Висновок експерта не є тотожним висновку оцінювача, але в той же час він підтверджує обсяг фактично здійснених ремонтних робіт транспортного засобу проведеного для відновлення його стану після ДТП, зазначеного у звіті №43293 від 02.04.2019 про оцінку вартості матеріального збитку розрахунків щодо визначення вартості матеріального збитку.

Крім того, об`єктивність та достовірність висновку оцінювача, викладених у вказаному звіті не визначається попередженням його виконавцем про кримінальну відповідальність. Об`єктивність оцінки пошкодженого транспортного засобу та здійснення її у відповідності до вимог чинного законодавства як обов`язок передбачені ст. 13 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність» без будь-якої прив`язки до повідомлень його про відповідальність.

Отже, колегія суддів не приймає до уваги доводи скаржника щодо наявності підстав стверджувати про необ`єктивність оцінювача через те, що він не був повідомлений про кримінальну відповідальність.

Стосовно посилання скаржника на відсутність у оцінювача ОСОБА_2 права встановлювати розмір збитку, завданого власнику транспортного засобу та спеціальних знань, які необхідні для встановлення матеріальної шкоди, здійснення оцінки невідомою особою, колегія суддів приймає до уваги наступне.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в України» підставою для здійснення оціночної діяльності є відповідний сертифікат.

Частиною 1 ст. 5 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" встановлено, що суб`єктами оціночної діяльності є: суб`єкти господарювання - зареєстровані в установленому законодавством порядку фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності, а також юридичні особи незалежно від їх організаційно-правової форми та форми власності, які здійснюють господарську діяльність, у складі яких працює хоча б один оцінювач, та які отримали сертифікат суб`єкта оціночної діяльності відповідно до цього Закону.

Статтею 15 вказаного Закону передбачено, що кваліфікаційне свідоцтво оцінювача (далі - кваліфікаційне свідоцтво) є документом, який підтверджує достатній фаховий рівень підготовки оцінювача за програмою базової підготовки для самостійного проведення оцінки майна. Форми кваліфікаційних свідоцтв оцінювача встановлюються Фондом державного майна України. Право на отримання кваліфікаційного свідоцтва набувають фізичні особи, які мають закінчену вищу освіту, пройшли навчання за програмою базової підготовки та стажування протягом одного року у складі суб`єкта оціночної діяльності разом з оцінювачем, який має не менше ніж дворічний досвід практичної діяльності з оцінки майна, отримали його позитивну рекомендацію та успішно склали кваліфікаційний іспит. Кваліфікаційні свідоцтва підтверджують професійну підготовку оцінювача за такими напрямами оцінки майна відповідно до програм базової підготовки: оцінка об`єктів у матеріальній формі; оцінка цілісних майнових комплексів, паїв, цінних паперів, майнових прав та нематеріальних активів, у тому числі прав на об`єкти інтелектуальної власності. Підвищення кваліфікації відбувається за напрямами, зазначеними у кваліфікаційному свідоцтві оцінювача, за результатами якої видається посвідчення про підвищення кваліфікації, яке є невід`ємною частиною кваліфікаційного свідоцтва.

У даному випадку право ОСОБА_2 на здійснення оціночної діяльності та його кваліфікація як оцінювача підтверджується наданими позивачем свідоцтвом про включення інформації про оцінювача до Державного реєстру оцінювачів та суб`єктів оціночної діяльності, кваліфікаційним свідоцтвом оцінювача, сертифікатом суб`єкта оціночної діяльності.

Тобто, матеріалами справи підтверджено достатній фаховий рівень підготовки оцінювача ОСОБА_2 , а також право останнього на здійснення господарської діяльності з оцінки майна, зокрема колісних транспортних засобів.

При цьому колегія суддів враховує, що відповідач заяв про проведення судової експертизи пошкодженого транспортного засобу не подавав, а отже, підстав для висновку про недопустимість такого доказу, як звіт №43293 від 02.04.2019 про оцінку вартості матеріального збитку розрахунків суд апеляційної інстанції не вбачає.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції враховує висновки Європейського Суду з прав людини у справі Проніна проти України (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У даній справі суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що скаржнику було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків суду першої інстанції.

4.4 Висновки апеляційного господарського суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Аргументи скаржника, зазначені в апеляційній скарзі, не приймаються апеляційним господарським судом, оскільки вони спростовуються викладеними приписами законодавства та встановленими обставинами у справі, і не можуть слугувати підставою для скасування рішення суду, оскільки судом апеляційної інстанції не було встановлено невірне застосування господарським судом норм матеріального та процесуального права при розгляді справи.

4.5 Розподіл судових витрат

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст.269,275,276,281-283 Господарського процесуального кодексу України суд,-

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні апеляційної скарги товариства з обмеженою відповідальністю "Автотранссервіс" відмовити.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 31.03.2021 у справі №904/6123/20 залишити без змін.

Судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на скаржника.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст.287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя В.О.Кузнецов

Судді В.Ф.Мороз

Л.А.Коваль