ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" липня 2021 р. м. Київ Справа № 911/609/21

Господарський суд Київської області у складі головуючого судді Лилака Т.Д. за участю секретаря судового засідання Ворко Л.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Білоцерківської міської ради (09117, Київська обл., м. Біла Церква, вул. Ярослава Мудрого, 15, )

до Фізичної особи-підприємця Підопригори Віталія Володимировича ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 )

про стягнення 276 711,17 грн.

за участю представників сторін:

від позивача - Шпак І.І. (виписка з ЄДРПОУ)

від відповідача - не з`явились;

вільний слухач - Харіна В.В.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду Київської області надійшла позовна заява Білоцерківської міської ради (позивач) до Фізичної особи-підприємця Підопригори Віталія Володимировича (відповідач) про стягнення 276 711,17 грн., з яких: 250 935,81 грн. сума основного боргу та 25 775,36 грн. пені.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за Договором про встановлення особистого строкового сервітуту земельної ділянки № 06 від 24.01.2019.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 09.03.2021 позовну заяву залишено без руху та запропоновано позивачу усунути недоліки позовної заяви.

22.03.2021 через канцелярію Господарського суду Київської області від позивача надійшла заява про усунення недоліків.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 29.03.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання на 29.04.2021.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 29.04.2021 відкладено підготовче засідання у справі на 27.05.2021.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 27.05.2021 закрито підготовче провадження у справі № 911/609/21. Призначено справу до розгляду по суті на 17.06.2021.

Судове засідання, призначене на 17.06.2021, не відбулося. Ухвалою Господарського суду Київської області від 18.06.2021 наступне судове засідання призначено на 08.07.2021.

У судове засідання від 08.07.2021 відповідач не з`явився та не направив свого уповноваженого представника.

Відповідно до частини 3 статті 120 Господарського процесуального кодексу України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

Слід відзначити, що поштові відправлення на адресу відповідача, в яких містились ухвали суду були повернуті за зворотною адресою з довідкою АТ «Укрпошта» з відміткою «За закінченням терміну зберігання».

З цього приводу суд зазначає наступне.

Частиною 2 статті 17 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» визначено, що в Єдиному державному реєстрі містяться відомості щодо юридичної особи, зокрема, про місцезнаходження останньої.

З метою повідомлення відповідача про розгляд справи, копії ухвал суду були направлені судом рекомендованими листами з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в позовній заяві та Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Так, порядок доставки поштових відправлень, поштових переказів, повідомлень про вручення поштових відправлень, поштових переказів, періодичних друкованих видань юридичним особам узгоджується оператором поштового зв`язку разом з юридичною особою. Для отримання поштових відправлень юридична особа повинна забезпечити створення умов доставки та вручення поштових відправлень відповідно до вимог Закону України «Про поштовий зв`язок», цих Правил (пункт 94 Правил надання послуг поштового зв`язку, визначені постановою Кабінету Міністрів України № 270 від 05.03.2009).

Відтак, повна відповідальність за достовірність інформації про місцезнаходження, а також щодо наслідків неотримання поштових відправлень за своїм офіційним місцезнаходженням покладається саме на юридичну особу (фізичну особу-підприємця).

У разі якщо копію прийнятого судового рішення (ухвали, постанови, рішення) направлено судом листом за належною поштовою адресою, тобто повідомленою суду учасником справи, і повернено підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання чи закінчення строку зберігання поштового відправлення, то вважається, що адресат повідомлений про прийняте судове рішення.

Вказана правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 12.03.2019 у справі №923/1432/15.

Також, суд наголошує, що за змістом статей 2, 4 Закону України «Про доступ до судових рішень» вбачається, що кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі. Для реалізації права доступу до судових рішень, внесених до Реєстру, користувачу надаються можливості пошуку, перегляду, копіювання та роздрукування судових рішень або їхніх частин.

З урахуванням наведеного, відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитись з ухвалами Господарського суду Київської області по даній справі у Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Враховуючи викладене, неперебування відповідача за місцем його державної реєстрації чи небажання отримати поштову кореспонденцію та, як наслідок, ненадання відзиву, не є перешкодою розгляду справи судом за наявними матеріалами і не свідчить про порушення норм процесуального права саме зі сторони суду.

Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 03.03.2018 у справі № 911/1163/17 та від 10.05.2018 у справі № 923/441/17.

За таких обставин можна дійти висновку, що невручення ухвал суду відбулось через недотримання відповідачем вимог законодавства щодо забезпечення отримання поштових відправлень за своїм офіційним місцезнаходженням (поштовою адресою), що розцінюється судом як фактична відмова від отримання адресованих йому судових рішень (ухвал). Відповідач, у разі незнаходження за своєю офіційною (юридичною) адресою, повинен був докласти зусиль щодо отримання поштових відправлень за цією адресою або повідомлення суду про зміну свого місцезнаходження.

Більше того, права відповідача, як учасника справи, не можуть забезпечуватись судом за рахунок порушення прав позивача на своєчасне вирішення спору судом, що є безпосереднім завданням господарського судочинства, та яке відповідно до норм частини 2 статті 2 Господарського процесуального кодексу України превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Так, ухвалою суду від 29.03.2021, з урахуванням вимог частини 8 статті 165 Господарського процесуального кодексу України, судом було запропоновано відповідачу подати відзив на позовну заяву протягом 15-ти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

У встановлений судом строк відзиву на позовну заяву відповідач не подав.

Будь-яких клопотань про продовження вказаного процесуального строку у порядку, передбаченому частиною 2 статті 119 Господарського процесуального кодексу України, до суду від відповідача не надходило; поважних причин пропуску вказаного строку суду також не повідомлено.

Положеннями частини 9 статті 165 ГПК України передбачено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Приймаючи до уваги належне повідомлення відповідача про розгляд даної справи, а також враховуючи наявність у матеріалах справи достатньої кількості документів для розгляду справи по суті, суд дійшов висновку про її розгляд за наявними матеріалами.

В судовому засіданні 08.07.2021, заслухавши вступне слово представників позивача, з`ясувавши обставини, на які посилаються сторони, суд дослідив в порядку статей 209-210 ГПК України докази у справі.

Після закінчення з`ясування обставин справи та перевірки їх доказами суд оголосив про перехід до судових дебатів. Представник позивача виступив з заключним словом, в якому посилався на обставини і докази, досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 233 ГПК України, суди ухвалюють рішення, постанови іменем України негайно після закінчення судового розгляду.

Рішення та постанови приймаються, складаються і підписуються в нарадчій кімнаті складом суду, який розглянув справу.

08.07.2021 року, після виходу з нарадчої кімнати, відповідно до ст. 240 ГПК України, судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

До Білоцерківської міської ради через Центр надання адміністративних послуг надійшла заява від фізичної особи-підприємця Підопригори Віталія Володимировича від 14 вересня 2018 року №4558 щодо укладення договору про встановлення особистого строкового сервітуту земельної ділянки загальною площею 0,1382 га, для обслуговування існуючої виробничої бази по вулиці Таращанська,193, м. Біла Церква.

Білоцерківською міською радою в порядку визначеному чинним законодавством було розглянуто згадану вище заяву, після розгляду якої прийнято рішення від 25.1.2018 № 2932-59VI «Про встановлення земельного сервітуту з фізичною особою-підприємцем Підопригорою Віталієм Володимировичем».

На підставі вищезазначеного рішення, між Територіальною громадою м. Біла Церква, в особі Білоцерківської міської ради (Власник) та фізичною особою-підприємцем Підопригорою Віталієм Володимировичем (Сервітуарій) укладено Договір про встановлення особистого строкового сервітуту земельної ділянки № 06 від 24.01.2019.

Предметом цього Договору є особистий строковий сервітут, встановлений виключно «Сервітуарію» на територію (об`єкт благоустрою) в м. Біла Церква, для провадження підприємницької діяльності - проїзд на транспортному засобі по наявному шляху до виробничої бази, загальною площею 0,1382 га, за адресою: вул. Таращанська,193, м. Біла Церква.

Відповідно до п. 2.1 Договору визначено, що цей Договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами та реєстрації в Управлінні регулювання земельних відносин Білоцерківської міської ради. Договір зареєстровано в Управлінні регулювання земельних відносин Білоцерківської міської ради 24 січня 2019 року.

Строк дії даного Договору 3 (три) роки з моменту прийняття рішення Білоцерківською міською радою та діє до 25 жовтня 2021 року. (п. 2.2. Договору).

Пунктом 3.1 Договору визначено, що за користування особистим строковим сервітутом для розміщення та провадження підприємницької діяльності - проїзд на транспортному засобі по наявному шляху до виробничої бази, Сервітуарій сплачує Власнику річну плату в розмірі 10 (десяти) відсотків від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, яка визначається територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що здійснює реалізацію державної політики у сфері земельних відносин (відділ у м. Білій Церкві Міськрайонного управління у Білоцерківському районі та м. Білій Церкві Головного управління Держгеокадастру у Київській області) для кожного календарного року.

Відповідно до витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 13 грудня 2018 року №2067/0/211-18, виданого Відділом у м. Білій Церкві Міськрайонного управління у Білоцерківському районі та м. Білій Церкві Головного управління Держгеокадастру у Київській області оцінка земельної ділянки на 2018 рік становить 1 601 820,71 грн, (один мільйон шістсот одна тисяча вісімсот двадцять гривень 71 копійка).

Річний розмір плати за цим Договором на 2018 рік становить 160 182,07 грн. (сто шістдесят тисяч сто вісімдесят дві гривні 71 копійка).

Визначення розміру плати за кожен наступний календарний рік здійснюється сервітуарієм самостійно на підставі даних витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки на відповідний календарний рік та встановленого у договорі річного розміру плати за користування особистим строковим сервітутом. (п. 3.2. Договору).

Згідно з п.3.3 Договору плата здійснюється Сервітуарієм щомісячно рівними частками (1/12 річної суми) не пізніше 30-го числа наступного місяця, що слідує за останнім календарним днем місяця, за який сплачується відповідна плата.

Як стверджує позивач, відповідач неналежним чином виконував свій обов`язок щодо своєчасного перерахування плати за земельний сервітут, сплативши лише 3905,90 грн., в результаті чого станом на 01 жовтня 2020 року у нього виникла заборгованість в розмірі 250 935,81 грн.

З метою досудового врегулювання спору, Білоцерківською міською радою було направлено відповідачу претензію від 23 вересня 2020 року вих.№ 2958/01-07 з вимогою сплатити відповідно до умов діючого Договору плату за користування сервітутом в рахунок місцевого бюджету.

Проте, на момент подачі позовної заяви до суду, вимога зазначена у претензії не виконана.

Згідно з ст. 143 Конституції України майном, що є в комунальній власності, управляють територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування. У ст. 1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що представницьким органом місцевого самоврядування є відповідна місцева рада, яка складається з депутатів і відповідно до закону наділяється правом представляти інтереси територіальної громади і приймати від її імені рішення.

Статтею 98 Земельного кодексу України (далі по тексту - ЗК України) визначено, що право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками).

Відповідно до ч. 3 ст. 101 ЗК України власник (землекористувач) земельної ділянки, щодо якої встановлено земельний сервітут, має право вимагати від осіб, в інтересах яких встановлено земельний сервітут, плату за його встановлення, якщо інше не передбачено законом.

Статтею 206 ЗК України передбачено, що використання землі в Україні є платним.

В силу статті 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Згідно з ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України (далі-ЦК України) зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк /термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Враховуючи вищевикладене та те, що заборгованість відповідача перед позивачем за договором про встановлення особистого строкового сервітуту земельної ділянки № 06 від 24.01.2019 на час прийняття рішення не погашена, доводи позивача не спростовані, вимога про стягнення з відповідача 250 935,81 грн. основного боргу підлягає задоволенню.

Крім того, у зв`язку з простроченням відповідачем виконання грошового зобов`язання, позивач просить стягнути з відповідача 25 775,36 грн. пені.

Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У відповідності до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Штрафними санкціями у відповідності з ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Стаття 549 Цивільного кодексу України розкриває поняття неустойки. Так неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (ч. 1). Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ч. 2). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3).

Договір про забезпечення виконання зобов`язання у виді неустойки (штраф та пеня) укладено між сторонами у письмовому виді відповідно до приписів ст.ст. 546, 549 ЦК України, ст. 232 ГК України.

Відповідно до п. 3.8. Договору, у разі невнесення сервітуарієм плати за користування особистим строковим сервітутом, у строки передбачені цим договором, нараховується пеня у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період прострочення виконання зобов`язань від несвоєчасно сплаченої суми за кожен день затримки платежу.

Враховуючи, що судом встановлено факт порушення відповідачем зобов`язань, то вимога про стягнення з відповідача пені у розмірі 25 775,36 грн. є обґрунтованою, відповідає вимогам чинного законодавства та умовам договору, а отже підлягає задоволенню.

Відповідно до ч., ч. 1-4 ст.13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Статтею 73 ГПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ст. 74 ГПК України обов`язок доказування і подання доказів віднесено на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача та наявність правових підстав для задоволення позовних вимог повністю.

Сума судового збору, сплаченого позивачем при зверненні до суду із позовом, відповідно до ст.ст. 123, 129 ГПК України, покладається на відповідача, у зв`язку із повним задоволенням позовним вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 123, 129, 240-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Підопригори Віталія Володимировича ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь Білоцерківської міської ради (09117, Київська обл., м. Біла Церква, вул. Ярослава Мудрого, 15, ) 250935 (двісті п`ятдесят тисяч дев`ятсот тридцять п`ять) грн. 81 коп. основного боргу, 25775 (двадцять п`ять тисяч сімсот сімдесят п`ять) грн. 36 коп. пені та 4150 (чотири тисячі сто п`ятдесят п`ять) грн. 66 коп. судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Дане рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту рішення до Північного апеляційного господарського суду у порядку, визначеному ст. 257 та з урахуванням п.17.5 п.17 Перехідних положень ГПК України.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 19.07.2021

Суддя Т.Д. Лилак