ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2021 року м. ОдесаСправа № 915/178/21
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Філінюка І.Г.

суддів Бєляновського В.В., Богатиря К.В.

секретар судового засідання Чеголя Є.О.

за участю:

від Товариства з обмеженою відповідальністю «Південна енергетична компанія» - Загороднюк О.В. ордер № 459277 від 25.06.2021

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Южноукраїнська АЕС» Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом»

на рішення Господарського суду Миколаївської області від 17.05.2021

по справі № 915/178/21

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Південна енергетична компанія»

до відповідача Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Южноукраїнська АЕС» Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом»

про стягнення 307 294, 90 грн.

суддя Олейняш Е.М.

місце ухвалення м. Миколаїв, Господарський суд Миколаївської області

повний текст складено та підписано 17.05.2021

В С Т А Н О В И В:

До господарського суду Миколаївської області звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «Південна енергетична компанія» з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з відповідача Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Южноукраїнська АЕС» Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» заборгованість за договором у розмірі 256 695, 65 грн., інфляційні витрати за прострочення виконання зобов`язання за договором у розмірі 8 842, 01 грн., 3 % річних за прострочення виконання зобов`язання за договором у розмірі 5 819, 85 грн., пеню за прострочення виконання зобов`язання за договором у розмірі 17 968, 70 грн., штраф за прострочення виконання зобов`язання за договором у розмірі 17 968, 70 грн.

Підставою позову позивачем зазначено обставини щодо неналежного виконання відповідачем умов договору № ЮЕ 06/11/19 від 05.11.2019 року (реєстраційний номер 10-123-08-19-05988 від 06.12.2019) на виконання проектних робіт щодо зобов`язання оплатити вартість виконаних робіт.

Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 17.05.2021 позов задоволено частково.

Стягнути з відповідача Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Южноукраїнська АЕС» Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» на користь позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Південна енергетична компанія»:

- 256 695, 65 грн. заборгованості за договором;

- 8 842,01 грн. - інфляційних витрат за прострочення виконання зобов`язань за договором;

- 5 819,85 грн. - 3 % річних за прострочення виконання зобов`язань за договором;

- 8 984,35 грн. - пені за прострочення виконання зобов`язань за договором;

- 8 984, 35 грн. - штрафу за прострочення виконання зобов`язань за договором;

- 4 609,42 грн. витрат по сплаті судового збору.

В решті позову відмовлено.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням, Державне підприємство «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Южноукраїнська атомна електрична станція» Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» звергнулось до Південно західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права просить частково скасувати рішення Господарського суду Миколаївської області від 17.05.2021 по справі №915/178/21 та ухвалите нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в частині стягнення 8842,01 грн. інфляційних втрат, 5819,85 грн. 3%річних, 8984,35 грн. пені, 8984,35 грн. штрафу, судовий збір стягнути пропорційно задоволеним вимогам.

Узагальнені доводи апеляційної скарги.

Скаржник наголошує на неможливості покладення на Державне підприємство «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Южно-Українська атомна електрична станція» Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» відповідальності за порушення останнім прийнятих на себе зобов`язань за договором на виконання проектних робіт № 06/11/19 від 05.11.2019 у зв`язку з тим, що вказане порушення відбулося за відсутності його вини, а саме: внаслідок перебування відповідача у скрутному фінансовому становищі, зумовленому перебуванням ринку електричної енергії України в кризовому стані, зростанням простроченої заборгованості Державного підприємства «Гарантований покупець» перед відповідачем та істотним зменшенням обсягу відпуску електроенергії.

Крім того, скаржник звертає увагу суду апеляційної інстанції на те, що в період дії вищенаведеного договору на території України діяв загальнодержавний карантин, що свідчить про необхідність звільнення відповідача від відповідальності за невиконання зобов`язань за даним договором з підстав наявності форс-мажорних обставин.

Скаржник вказує, що доказом фінансової кризи є підписання Президентом України Указу від 22.09.2020 року № 406/2020 «Про невідкладні заходи щодо стабілізації ситуації в енергетичній сфері та подальшого розвитку ядерної енергетики».

Узагальнений виклад позиції інших учасників у справі.

У відзиві на апеляційну скаргу Товариство з обмеженою відповідальністю «Південна енергетична компанія» зазначає, що апеляційна скарга є необґрунтованою, наведені в ній обставини та факти на які посилається скаржник не підтверджені належним чином.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Південна енергетична компанія» просить залишити апеляційну скаргу Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Южноукраїнська атомна електрична станція» Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» без задоволення. Зокрема, позивач зауважує на відсутності у матеріалах даної справи доказів на підтвердження вжиття відповідачем будь-яких заходів для оплати робіт, виконаних Товариством з обмеженою відповідальністю «Південна енергетична компанія» на підставі укладеного між сторонами договору № ЮЕ 06/11/19 від 05.11.2019, зокрема, не здійснив жодного платежу на користь позивача, не запропонував графік погашення існуючої заборгованості та навіть не повідомив кінцеву дату проведення розрахунків за даним договором.

Процесуальний рух справи в суді апеляційної інстанції.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 22.06.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Южноукраїнська АЕС» Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» на рішення Господарського суду Миколаївської області від 17.05.2021 у справі № 915/178/21.

Призначено справу № 915/178/21 до розгляду на 20.07.2021 о 12:00 год.

12.07.2021 до суду апеляційної інстанції надійшла заява Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Южноукраїнська АЕС» Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» про проведення судового засідання 20.07.2021 без участі представника скаржника.

В судовому засіданні 20.07.2021 представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Південна енергетична компанія» надав пояснення у яких просив рішення Господарського суду Миколаївської області від 17.05.2021 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до частини дванадцятої статті 270 ГПК України, неявка сторін, або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Зважаючи на те, що в матеріалах справи містяться докази повідомлення всіх учасників судового процесу, а також те, що явка сторін не визнавалася судом обов`язковою, колегія суддів переходить до розгляду апеляційної скарги по суті.

Статтею 269 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку встановлених судом першої інстанції фактичних обставин справи і їх повноту, проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів встановила наступне.

Фактичні обставини справи встановлені судом першої інстанції.

05.11.2019 року між ДП «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі ВП «Южноукраїнська АЕС» ДП «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (замовник) та ТзОВ «Південна енергетична компанія» (виконавець) був укладений договір № ЮЕ 06/11/19 на виконання проектних робіт (реєстраційний номер 19-123-08-19-05988 від 06.12.2019 року) (арк. 9-13).

До договору сторонами складено додатки, які є невід`ємною частиною договору, а саме: Додаток № 1 «Завдання на проектування», Додаток № 2 «Протокол погодження договірної ціни», Додаток № 3 «Календарний план», Зведений кошторис № 155, Кошторис № 1-3 (арк. 14-23).

До договору між сторонами також було укладено Додаткову угоду № 1 від 18.02.2020 року разом з Додатком № 1 до додаткової угоди (арк. 24-26), якою сторони внесли зміни до договору шляхом викладення додатку № 1 "Календарний план" в новій редакції в частині зміни строків виконання робіт.

Відповідно до п. 10.1 договору договір вступає в силу з моменту підпису обома Сторонами та скріплення печаткою. Термін дії цього договору до 31.12.2020 року. Закінчення терміну дії цього договору не звільняє Сторони від виконання зобов`язань, що залишились невиконаними.

Договір та додаткову угоду підписано та скріплено печатками сторін.

Умовами договору сторони передбачили наступне.

Відповідно до п. 1.1 договору замовник доручає та зобов`язується оплатити, а виконавець приймає на себе виконання проектних робіт за темою: «Заміна розрядників трансформатора ЗАТ на ОПН. ПКД».

Відповідно до п. 2.1 договору вартість робіт згідно цього договору та відповідно до протоколу погодження договірної ціни (додаток № 2), що є невід`ємною частиною цього договору, складає 223 059, 36 грн. Крім того, ПДВ: 44 611, 87 грн. Усього з урахуванням ПДВ: 267 671, 23 грн.

Відповідно до п. 2.2 договору оплата виконаних робіт здійснюється після кожного етапу відповідно до календарного плану (додаток № 3) шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок виконавця протягом 45 банківських днів з дати підписання акту здачі-приймання виконаних робіт.

Відповідно до п. 3.1 договору виконавець зобов`язується якісно та у строк виконати обсяг робіт, доручених замовником.

Відповідно до п. 4.3 договору зміст та терміни виконання основних етапів встановлюється календарним планом на весь обсяг робіт.

Відповідно до Додатку № 1 до додаткової угоди до договору сторонами погоджено два етапи виконання робіт зі строком виконання: 1 етап - лютий 2020, 2 етап - серпень 2020.

Відповідно до п. 4.5 договору з моменту підписання акту здачі-приймання виконаних робіт, до замовника переходить права власності на розроблену згідно з цим договором документацію.

Відповідно до п. 5.9 договору належним виконанням робіт за договором є підписання сторонами акта здачі-приймання виконаних робіт.

Позивачем ТзОВ «Південна енергетична компанія» на виконання умов договору № ЮЕ 06/11/19 на виконання проектних робіт від 05.11.2019 виконано роботи на загальну суму 256 695, 65 грн., що підтверджується:

- актом здачі-приймання виконаних робіт від 28.02.2020 року на суму 244 991, 23 грн. (з ПДВ) (етап 1 - розробка робочого проекту та його погодження з замовником) (арк. 27);

- актом здачі-приймання виконаних робіт № 2 від 18.05.2020 року на суму 11 704, 42 грн. (з ПДВ) (етап 2 - отримання позитивного експертного звіту щодо розгляду робочого проекту) (арк. 28).

Акти підписані та скріплені печатками сторін. Як вбачається з актів сторони погодили, що продукція задовольняє умовам договору та технічного завдання.

Відповідно до п. 2.2. договору оплата виконаних робіт здійснюється після кожного етапу відповідно до календарного плану (додаток № 3) шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок виконавця протягом 45 банківських днів з дати підписання акту здачі-приймання виконаних робіт.

Отже, граничними строками для оплати за виконані роботи є:

- за актом здачі-приймання виконаних робіт від 28.02.2020 року на суму 244 991, 23 грн. граничним строком для оплати є 06.05.2020 (включно). З 07.05.2020 боржник є таким, що прострочив виконання грошового зобов`язання;

- за актом здачі-приймання виконаних робіт 2 від 18.05.2020 на суму 11 704, 42 грн. граничним строком для оплати є 22.07.2020 (включно). З 23.07.2020 року боржник є таким, що прострочив виконання грошового зобов`язання.

Отже, заборгованість відповідача перед позивачем становить 256 695, 65 грн., що не заперечується відповідачем.

10.12.2020 позивачем на адресу відповідача було направлено претензію № ЮЭ-12/47 від 09.12.2020, якою позивач просив впродовж 3 календарних днів здійснити оплату за виконані за договором роботи у розмірі 256 695, 65 грн. (арк. 29-30). Факт направлення претензії підтверджується описами вкладення у цінний лист (арк. 31-32).

Відповідачем у відповідь направлено на адресу позивача відповідь на претензію № 51/215 від 06.01.2021, в якій відповідач зазначив, що станом на 05.01.2020 існує кредиторська заборгованість за договором № ЮЕ 06/11/19 від 05.11.2019 у розмірі 256 695, 65 грн. Також відповідач зазначив з посиланням на відсутність фінансування, що здійснює всі можливі вичерпні заходи для погашення заборгованості перед своїми контрагентами, у найкоротший строк (арк. 33-34).

Отже, невиконання відповідачем обов`язку за договором в частині здійснення оплати за виконані роботи і стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Позиція Південно західного апеляційного господарського суду.

Оскільки позивач не погоджується із оскаржуваними рішенням виключно у частині задоволення позовних вимог про стягнення 8842,01 грн. - інфляційних втрат, 5819,85 грн. - 3% річних, 8984,35 грн. - пені, 8984 грн. - штрафу, колегія суддів переглядає зазначене судове рішення лише в межах цих вимог апеляційної скарги, у зв`язку з чим в частині відмови у задоволенні решти позову Південно-західним апеляційним господарським судом не здійснюється, відповідно до приписів частини першої статті 269 Господарського процесуального кодексу України.

Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до частин першої, другої статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочин.

Згідно з приписами статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку; зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, у тому числі і з договорів.

Частиною першою статті 173 Господарського кодексу України встановлено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених Господарським кодексом України, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (стаття 174 Господарського кодексу України).

В силу частин першої, четвертої статті 179 Господарського кодексу України майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями. При укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору, зокрема, на основі вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.

Відповідно до частини сьомої статті 179 Господарського кодексу України господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

За умовами частини першої статті 627 Цивільного кодексу України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 Цивільного кодексу України).

Колегія суддів зазначає, що за своєю юридичною природою № ЮЕ 06/11/19 від 05.11.2019 є договором підряду на проведення проектних та пошукових робіт.

Згідно з частинами першою, другою статті 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Статтею 887 Цивільного кодексу України визначено, що за договором підряду на проведення проектних та пошукових робіт підрядник зобов`язується розробити за завданням замовника проектну або іншу технічну документацію та (або) виконати пошукові роботи, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити їх. До договору підряду на проведення проектних і пошукових робіт застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з положеннями частини першої статті 193 Господарського кодексу України та статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Зобов`язання повинні виконуватись в установлений законом або договором строк (стаття 530 Цивільного кодексу України).

В силу частини першої статті 854 Цивільного кодексу України якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.

Пунктом 2.2 договору № ЮЕ 06/11/19 від 05.11.2019 передбачено, що оплата виконаних робіт здійснюється після кожного етапу відповідно до календарного плану (додаток №3) шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Виконавця потягом 45 банківських днів з дати підписання акту здачі-приймання виконаних робіт.

Місцевим господарським судом встановлено та сторонами не заперечується, що відповідач всупереч умовам Договору своєчасно та в повному обсязі не сплатив вартість виконаних робіт, у зв`язку з чим за ним утворилась заборгованість в загальному розмірі 256 695, 65 грн.

Отже, враховуючи викладені вище обставини справи, суд першої інстанції дійшов висновку, що в спірних правовідносинах відповідач дійсно порушив норми та приписи чинного законодавства в частині повноти та своєчасності здійснення розрахунків з позивачем за виконані роботи за Договором на виконання робіт № ЮЕ 06/11/19 від 05.11.2019.

За умовами частини першої статті 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

В силу частин першої, другої та четвертої статті 217 Господарського кодексу України господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції. Господарські санкції застосовуються у встановленому законом порядку за ініціативою учасників господарських відносин.

Штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (частина перша статті 230 Господарського кодексу України).

Згідно з частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Суб`єкти господарювання при укладенні договору наділені законодавцем правом забезпечення виконання господарських зобов`язань шляхом встановлення окремого виду відповідальності (договірної санкції) за невиконання чи неналежне виконання договірних зобов`язань.

Згідно з приписами статей 610, 611 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання); у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Статтею 546 Цивільного кодексу України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою.

Неустойкою (штрафом, пенею) згідно з приписами статті 549 Цивільного кодексу України є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Статтями 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Пунктом 6.2 договору № ЮЕ 06/11/19 від 05.11.2019 передбачено, що за порушення строків оплати виконаних робіт Замовник сплачує Виконавцеві пеню у розмірі 0,1% від суми простроченого платежу за кожний день прострочення, але не більше 7% від вартості простроченого платежу. Якщо порушення строків оплати виконаних робіт продовжується понад тридцяти днів, Замовник сплачує додатковий штраф у розмірі 7% від вартості неоплаченої в строк роботи.

Крім того, правові наслідки порушення юридичними і фізичними особами своїх грошових зобов`язань передбачені, зокрема, приписами статті 625 Цивільного кодексу України.

Відповідно до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом статті 625 Цивільного кодексу України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від ухвалення рішення суду про присудження суми боргу, відкриття виконавчого провадження чи його зупинення.

Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

З огляду на вищевикладене, місцевий господарський суд, перевіривши виконаний позивачем розрахунок компенсаційних та штрафних санкцій, дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Южно-Українська атомна електрична станція» Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Південна енергетична компанія» 8 842, 01 грн. - інфляційних втрат, 5 819, 85 грн. - 3% річних, 17 968, 70 грн.- пені, 17 968, 70 грн. - штрафу.

Жодних доводів стосовно неправильності проведеного позивачем розрахунку компенсаційних та штрафних санкцій апеляційна скарга не містить.

Разом з тим, встановивши за результатами розгляду даного спору правомірність заявлених позивачем вимог в частині стягнення пені та штрафу, суд першої інстанції зменшив їх розмір на 50% (до 8 984, 35 грн. пені та 8 984, 35грн штрафу).

Приписами частини третьої статті 551 Цивільного кодексу України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Тлумачення частини третьої статті 551 Цивільного кодексу України свідчить, що в ній не передбачено вимог щодо обов`язкової наявності одночасно двох умов, а тому достатнім для зменшення неустойки може бути наявність лише однієї з них.

Саме таку правову позицію викладено у низці постанов Верховного Суду, зокрема, від 15.02.2018 у справі №467/1346/15-ц, від 04.04.2018 у справі №367/7401/14-ц та від 26.09.2018 у справі №752/15421/17.

Вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду. Господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені. При застосуванні правил про зменшення неустойки суди не мають якогось усталеного механізму зменшення розміру неустойки, тому кожного разу потрібно оцінювати обставини та наслідки порушення зобов`язання на предмет наявності виняткових обставин на стороні боржника.

Згідно з положеннями частини першої статті 233 Господарського кодексу України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій; при цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Зі змісту зазначеної норм вбачається, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

При цьому, зменшення розміру заявленого до стягнення пені є правом суду, за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені.

Законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення пені, і дане питання вирішується господарським судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №904/12429/16.

Частина друга статті 233 Господарського кодексу України встановлює, що у разі якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

В даній нормі під «іншими учасниками господарських відносин» слід розуміти третіх осіб, які не беруть участь в правовідносинах між боржником та кредитором, проте, наприклад, пов`язані з кредитором договірними відносинами.

Отже, якщо порушення зобов`язання учасника господарських відносин не потягло за собою значні збитки для іншого господарюючого суб`єкта, то суд може зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Відповідно до положень статті 3, частини третьої статті 509 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства та, водночас, засадами на яких має ґрунтуватися зобов`язання між сторонами є добросовісність, розумність і справедливість.

Інститут зменшення неустойки судом є ефективним механізмом забезпечення балансу інтересів сторін порушеного зобов`язання.

При цьому скаржник помилково ототожнює зменшення розміру неустойки зі звільненням відповідача від відповідальності за порушення зобов`язання, оскільки зменшення судом розміру штрафних санкцій є лише передбаченим законом проявом обмеження відповідальності боржника за наявності відповідних підстав для цього, що жодним чином не суперечить принципам розумності та справедливості.

Таким чином, користуючись правом, наданим вищезазначеними положеннями чинного законодавства, а також зважаючи на ступінь виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором № ЮЕ 06/11/19 від 05.11.2019, з огляду на відсутність у матеріалах справи доказів на підтвердження того, що прострочення відповідача зумовило понесення позивачем збитків (залучення кредитних коштів зі сплатою відсотків тощо) або істотне погіршення фінансового стану останнього, колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду вважає, що судом першої інстанції обґрунтовано зменшено розмір належної до сплати неустойки на 50%, що є адекватною мірою відповідальності за неналежне виконання відповідачем зобов`язань, проявом балансу між інтересами кредитора і боржника, узгоджується з нормами закону, які регулюють можливість такого зменшення, та є засобом недопущення використання неустойки ані як інструменту позивача для отримання безпідставних доходів, ані як способу відповідача уникнути відповідальності.

Стосовно доводів скаржника про необхідність звільнення його від відповідальності за порушення зобов`язань, прийнятих ним на підставі укладеного між сторонами договору № ЮЕ 06/11/19 від 05.11.2019, апеляційний господарський суд зазначає наступне.

Частиною першою статті 73 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

В силу частини першої статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до частини першої статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що у матеріалах справи відсутні та відповідачем до місцевого господарського суду не подано жодного належного у розумінні статті 76 Господарського процесуального кодексу України доказу на підтвердження відсутності вини останнього у простроченні виконання зобов`язань за договором № ЮЕ 06/11/19 від 05.11.2019, зокрема, доказів істотного зменшення обсягу відпуску апелянтом електроенергії, зростання простроченої заборгованості Державного підприємства «Гарантований покупець» перед Державним підприємством «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» та вжиття скаржником заходів на стягнення відповідної заборгованості у разі її наявності.

Колегія суддів зауважує, що наявний у матеріалах справи звіт «Підсумки роботи ДП «НАЕК «Енергоатом» за 10 місяців 2020 року» не може вважатися належним доказом на підтвердження скрутного фінансового стану підприємства відповідача, оскільки вказаний документ створений безпосередньо самим відповідачем, який є заінтересованою особою, а відображені у вказаному звіті відомості не підтверджуються жодними іншими доказами, зокрема, первинною бухгалтерською документацією або податковою звітністю тощо.

Посилання скаржника на факт перебування ринку електричної енергії України в кризовому стані колегією суддів оцінюються критично, адже за умовами статті 42 Господарського кодексу України підприємництво є самостійною господарською діяльністю, яка здійснюється на власний ризик, відтак сам по собі основний вид господарської діяльності відповідача у вигляді виробництва електроенергії жодним чином не свідчить про наявність правових підстав для звільнення останнього від відповідальності за порушення зобов`язань за вищенаведеним договором підряду.

Безпідставними також є посилання апелянта на Указ Президента України №406/2020 від 22.09.2020 «Про невідкладні заходи щодо стабілізації ситуації в енергетичній сфері та подальшого розвитку ядерної енергетики», оскільки прострочення відповідачем зобов`язань з оплати вартості виконаних робіт, прийнятих за актами від 06.05.2020 та 18.05.2020 № ЮЕ 06/11/19 від 05.11.2019, значно раніше, аніж було прийнято зазначений вище указ, тобто наведені відповідачем обставини настали після спливу строку виконання зобов`язань по оплаті робіт за договором.

Щодо доводів скаржника про те, що в період дії вищенаведеного договору на території України діяв загальнодержавний карантин, що свідчить про необхідність звільнення відповідача від відповідальності за невиконання зобов`язань за даним договором з підстав наявності форс-мажорних обставин, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Згідно зі статтею 617 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Зміст наведеної норми свідчить про те, що на особу, яка порушила зобов`язання, покладається обов`язок доведення того факту, що відповідне порушення є наслідком дії певної непереборної сили, тобто, що непереборна сила не просто існує, а безпосередньо призводить до порушення стороною свого зобов`язання (необхідність існування причинно-наслідкового зв`язку між виникненням форс-мажорних обставин та неможливістю виконання стороною своїх зобов`язань).

За умовами пунктів 8.1, 8.5 договору № ЮЕ 06/11/19 від 05.11.2019 сторони звільняються від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим договором, якщо невиконання або неналежне виконання даних зобов`язань є наслідком непередбачуваних та непереборних при даних умовах обставин (повінь, пожежа, землетрус та інші стихійні лиха, а також війна чи військові дії, які виникли після укладення договору, рішення (постанови) уряду, які обмежують діяльність учасників договору, страйки або масові заворушення не з вини учасників цього договору (форс-мажор). Дія форс-мажорних обставин підтверджується відповідно до чинного законодавства України.

Частиною другою статті 141 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» визначено, що форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

Відповідно до частини першої статті 141 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно.

При цьому Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)», яким доповнено частину другу статті 141 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» положенням про віднесення до форс-мажорних обставин карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, не передбачає будь-яких законодавчих змін (виключень/особливостей) щодо підтвердження існування такої обставини.

Саме такий правовий висновок Верховного Суду викладено в постанові від 01.06.2021 у справі №910/9258/20.

Таким чином, виходячи з наведених норм законодавства та умов договору № ЮЕ 06/11/19 від 05.11.2019, колегія суддів наголошує на тому, що єдиним достатнім підтвердженням існування форс-мажорних обставин є відповідний сертифікат Торгово-промислової палати України або уповноважених нею регіональних торгово-промислових палат.

Між тим, Південно-західний апеляційний господарський суд зазначає, що у матеріалах справи відсутній та відповідачем до суду першої інстанції не подано сертифікату Торгово-промислової палати України або уповноважених нею регіональних торгово-промислових палат на підтвердження визнання загальнодержавного карантину, встановленого з метою запобігання поширенню гострої респіраторної хвороби СOVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, форс-мажорною обставиною, яка б зумовила неможливість виконання Державним підприємством «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Южноукраїнська атомна електрична станція» Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» прийнятих на себе зобов`язань за договором № ЮЕ 06/11/19 від 05.11.2019.

Колегією суддів також враховується, що Договір укладено між сторонами 06.12.2019 року. Роботи виконано 28.02.2020 року та 18.05.2020 року. Граничним строком оплати за товар в силу умов п. 2.2. договору є 07.05.2020 року та 22.07.2020 року. Карантин на території України введено постановою КМУ № 211 з 12.03.2020 року, тобто виконання договору мало місце вже під час дії карантину, що свідчить про обізнаність відповідача з відповідними обставинами. Вищевказане спростовує твердження відповідача про те, що карантин вплинув на виконання зобов`язань у термін, встановлений у договорі.

Інших доводів щодо незаконності та необґрунтованості рішення Господарського суду Миколаївської області від 17.05.2021 у справі №915/178/21 скаржником в апеляційній скарзі не зазначено.

Перевіривши відповідно до статті 270 Господарського процесуального кодексу України юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у рішенні місцевого господарського суду, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції об`єктивно розглянув у судовому процесі обставини справи в їх сукупності; дослідив подані сторонами в обґрунтування своїх вимог та заперечень докази; правильно застосував матеріальний закон, що регулює спірні правовідносини, врахував положення статей 76-79 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку із чим дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову.

Доводи скаржника не спростовують висновків суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог, у зв`язку з чим підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення колегія суддів не вбачає.

Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги відповідно до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 129, 232, 233, 236, 240, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В:

Рішення Господарського суду Миколаївської області від 17.05.2021 у справі № 915/178/21 - залишити без змін.

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Южноукраїнська атомна електрична станція» Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» - залишити без задоволення.

Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Державне підприємство «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Южноукраїнська атомна електрична станція» Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом».

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у строки, передбачені статтею 288 ГПК України.

Повний текст постанови складено 20.07.2021.

Головуючий суддя І.Г. Філінюк

суддя В.В. Бєляновський

суддя К.В. Богатир