ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" липня 2021 р.м. ХарківСправа № 922/1519/21

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Новікової Н.А.

розглянувши справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Група Азімут, 02095, м.Київ, вул. Княжий затон, буд. 10А, код 40242317;

до Товариства з обмеженою відповідальністю ВБП Техологія, 61003, Харківська обл., місто Харків, вул. Короленка, будинок 4, код 36554971;

про стягнення заборгованості у розмірі 22961,99грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю Група Азімут звернулось до Господарського суду Харківської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю ВБП Техологія, в якому просить стягнути з останнього заборгованість за договором субпідряду №05/06/2 від 06.05.2019 у розмірі 22961,99грн., з яких 17408,78грн. боргу, 3291,43грн. пені, 652,00грн. - 3%річних та 1609,78грн. інфляційних.

В обгрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що між позивачем та відповідачем укладено договір субпідряду від 6 травня 2019 року №05/06/1 на суму 1071453,67 грн., роботи за яким виконано позивачем згідно акту приймання виконаних будівельних робіт за травень 2019 року №2 на суму 1071453,67 грн., та договір субпідряду від 6 травня 2019 року № 05/06/2 на суму 1267734,74 гри., роботи за яким виконано позивачем згідно акту приймання виконаних будівельних робіт за липень 2019 року № 2. Крім цього, між сторонами укладено договір поставки від 16 травня 2019 року № 1605. за умовами якого відповідач поставив позивачу товари згідно видаткової накладної від 28.05 19 № РН-0002807 на суму 597794,65 грн. та видаткової накладної від 19.07 19 № РН-0002508 на суму 691984,98 грн. всього на суму 1289779,63 грн. В подальшому між сторонами було здійснено залік зустрічних однорідних вимог на підставі акту від 30 грудня 2019 ріжу за наслідками якого утворилась грошова заборгованість відповідача перед позивачем за договором субпідряду 6 травня 2019 року №05/06/1 в сумі 17408,78 грн., які відповідач не оплатив, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з позовом про стягнення суми боргу за прострочення оплати якої тим нарахавано 3291,43грн. пені, 652,00грн. - 3%річних та 1609,78грн. інфляційних.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 29.04.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі №922/1519/21. Розгляд справи №922/1519/21 вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами. Встановлено відповідачеві, згідно ст. 250, 251 ГПК України, строк 15 днів з дня вручення цієї ухвали для подання відзиву та заяви із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. Встановлено позивачеві, згідно ст. 251 ГПК України, строк 5 днів на подання до суду відповіді на відзив з дня його отримання. Роз`яснено сторонам, що у випадку неподанням відповідачем відзиву та/або клопотання про розгляд справи в порядку загального позовного провадження, а також не поданням позивачем відповіді на відзив у строки встановлені цією ухвалою розгляд справи буде відбуватися за наявними матеріалами після спливу строку встановленого для подання відповідачем клопотання про розгляд справи в порядку загального позовного провадження та в межах строків встановлених ст. 248 ГПК України.

27 травня 2021 року відповідачем надано до суду заяву про визнання позову (вх. №12420 від 27.05.2021), в якій відповідач повідомив суд про визнання останнім позовних вимог щодо стягнення коштів за договором субпідряду №05/06/2 від 06.05.2019 у розмірі 22961,99грн., з яких 17408,78грн. боргу, 3291,43грн. пені, 652,00грн. - 3%річних та 1609,78грн. інфляційних.

Всім учасникам справи надано можливість для висловлення своєї правової позиції по суті позовних вимог та судом дотримано, під час розгляду справи, обумовлені чинним ГПК України процесуальні строки для звернення із заявами по суті справи та іншими заявами з процесуальних питань.

За висновками суду, в матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у справі матеріалами.

Згідно з ч. 4 ст. 240 ГПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно перевіривши матеріали справи та надані докази, суд встановив наступне.

Відповідно до ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Згідно зі ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Частина 1 статті 202 ЦК України передбачає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частина 1 статті 626 ЦК України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За приписами ст. 173 ГК України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених Господарським кодексом України, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, в тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, в тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Частиною 1 ст. 181 ГК України встановлено, що господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками.

Як вбачається з матеріалів справи, Між позивачем та відповідачем укладено договір субпідряду від 6 травня 2019 року №05/06/1 на суму 1071453,67грн. роботи за яким виконано позивачем згідно акту приймання виконаних будівельних робіт за травень 2019 року №1 на суму 1071453,67 грн., та договір субпідряду від 6 травня 2019 року № 05/06/2 на суму 1267734,74 грн., роботи за яким виконано позивачем згідно акту приймання виконаних будівельних робіт за липень 2019 року № 2.

Відповідач частково розрахувався за роботи, виконані за договором від 6 травня 2019 року №05/06/1 в сумі 1032000,00 грн., що підтверджується платіжними дорученнями: від 16.05.19 № 67 на суму 162000.00 грн.; від 17.05,19 № 68 на суму 50000,00 грн.; від 17.05.19 № 69 на суму 50000,00 грн.; від 17.05,19 № 70 на суму 50000.00 грн.; від 17.05,19 № 71 на суму 50000,00 гри.; від 23.05,19 № 74 на суму 190000,00 грн; від 27.05.19 № 85 на суму 480000,00 грн. Таким чином, за договором субпідряду від 6 травня 2019 року №05/06/1 утворилась грошова заборгованість в сумі 39453,67 грн..

За договором субпідряду від 6 травня 2019 року № 05/06/2 відповідач оплату не провів, що спричинило виникнення грошової заборгованості в сумі 1267734,74 грн., яка не була оплачена відповідачем

Водночас, з матеріалів справи вбачається, що між позивачем та відповідачем укладено договір поставки від 16 травня 2019 року №1605 за умовами якого відповідач поставив позивачу товари згідно видаткової накладної від 28.05 19 № РН-0002807 на суму 597794,65 грн. та видаткової накладної від 19.07 19 № РН-0002508 на суму 691984,98 грн. всього на суму 1289779,63 грн. Розрахунок за поставлені товари позивачем не проведено.

Як вбачається з акту заліку зустрічних однорідних вимог від 30 грудня 2019 року сторони спору провели залік однорідних вимог, за наслідками якого утворилась грошова заборгованість відповідача перед позивачем за договором субпідряду 6 травня 2019 року №05/06/1 в сумі 17408,78 грн., про стягнення якої позивач звернувся до суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог вказаного кодексу. Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 601 ЦК України зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

Зарахування зустрічних однорідних вимог є однією з форм припинення зобов`язання, внаслідок якого має місце індивідуальне задоволення вимог окремого кредитора за рахунок майна/коштів боржника.

При цьому, вимоги, які можуть підлягати зарахуванню, мають відповідати певним умовам, зокрема: бути зустрічними (кредитор за одним зобов`язанням є боржником за іншим, а боржник за першим зобов`язанням є кредитором за другим); бути однорідними, тобто зараховуватися можуть вимоги про передачу речей одного роду (гроші, однорідні речі); строк виконання щодо таких вимог настав, не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги; ясними (відсутність спору відносно характеру зобов`язання, його змісту, умов виконання), тобто тільки за умови безспірності наявності між сторонами зобов`язань може бути проведене зарахування зустрічних однорідних вимог.

Як стверджує позивач, підтверджується матеріалами справи та визнається позивачем та відповідачем, між сторонами було укладено акт взаємозаліку зустрічних однорідних вимог від 30.12.2019, згідно якого сторонами здійснено припинення взаємних зобов`язань за договорами субпідряду від 6 травня 2019 року №05/06/1, від 6 травня 2019 року № 05/06/2 та договором поставки від 16 травня 2019 року №1605, внаслідок чого сторонами обумовлено, що заборгованість відповідача перед позивачем за договором від 6 травня 2019 року №05/06/1 становить 17408,78грн.- строк оплати якої настав.

Внаслідок чого позивачем здійснено нарахування пені згідно п. 6.7 договору субпідряду від 6 травня 2019 року №05/06/1 з 01.01.2020 по 01.04.2021 на суму 3291,43грн., 3% річних на суму 652,00грн. та інфляційні на суму 1609,78грн. за відповідний період.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 46 ГПК України крім прав та обов`язків, визначених у статті 42 цього Кодексу, позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) - на будь-якій стадії судового процесу.

Відповідно до ст. 191 ГПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем, суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення.

У разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Як вбачається з заяви про визнання позову, у якій відповідачем визнано позов, такий підписано від імені відповідача його генеральним директором Хмировою В.В., яка у відповідності до відомостей з Державного реєстру юридичних осіб може здійснювати представництво відповідача в порядку самопредставництва, а отже, дана особа має повноваження на підписання заяви про визнання позову від імені відповідача.

Суд зазначає, що подана відповідачем заява (вх. №12420 від 27.05.2021), в якій визнані заявлені позовні вимоги, не суперечить закону та не порушує права чи інтереси інших осіб.

Враховуючи доведеність та обґрунтованість заявлених Товариством з обмеженою відповідальністю Група Азімут позовних вимог, а також визнання їх відповідачем, суд вважає позовні вимоги позивача такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Здійснюючи розподіл судових витрат, а також вирішуючи клопотання відповідача про стягнення з відповідача 50% судового збору та повернення 50% судового збору позивачу з державного бюджету, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 130 ГПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Враховуючи, що відповідачем було визнано позов саме до початку розгляду справи по суті, на відповідача покладається судовий збір в розмірі 50% сплаченого позивачем судового збору, який стягується на користь позивача.

Водночас, щодо повернення 50% судового збору з Державного бюджету України, суд зазначає наступне.

Згідно ч. 3 ст. 7 ЗУ «Про судовий збір» у разі, зокрема, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Водночас, згідно положень ч. 1 ст. 7 ЗУ «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила.

Приймаючи до уваги, що станом на момент розгляду справи по суті в матеріалах справи відсутнє клопотання позивача про повернення 50% сплаченого судового збору, питання щодо його повернення буде вирішено судом після подання позивачем відповідного клопотання.

Щодо зазначення позивачем про наявність судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10000,00грн., суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Згідно з ст. 123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно з ст. 126 ГПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Водночас, суд зазначає, що позивачем не надано, а ні детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, а ні жодних інших доказів понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу, а тому у суду відсутні підстави для стягнення на користь позивача судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10000,00грн.

На підставі викладеного, керуючись статями 73, 74, 76-79, 86, 130, 165, 202, 233, 236-238, 241, 252 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю ВБП Техологія (61003, Харківська обл., місто Харків, вул. Короленка, будинок 4, код 36554971) на корить Товариства з обмеженою відповідальністю Група Азімут (02095, м.Київ, вул. Княжий затон, буд. 10А, код 40242317) заборгованість за договором субпідряду №05/06/1 від 06.05.2019 у розмірі 22961,99грн., з яких 17408,78грн. боргу, 3291,43грн. пені, 652,00грн. - 3%річних та 1609,78грн. інфляційних, а також витрати зі сплати судового збору у розмірі 1135,00грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю Група Азімут (02095, м.Київ, вул. Княжий затон, буд. 10А, код 40242317).

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю ВБП Техологія (61003, Харківська обл., місто Харків, вул. Короленка, будинок 4, код 36554971).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Східного апеляційного господарського суду через Господарський суду Харківської області протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 19.07.2021.

Суддя Н.А. Новікова