ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

06.07.2021 м. Ужгород Справа № 907/325/21

Суддя Господарського суду Закарпатської області Андрейчук Л.В., розглянувши матеріали позовної заяви

за позовом Товариство з обмеженою відповідальністю Виробничо-комерційної фірми "Балакком", м. Чернівці

до відповідача фізичної особи - підприємця Товтин Олександри Володимирівни, м. Ужгород

про стягнення 78237,76 грн

секретар судового засідання - Корольчук М.М.

сторони не викликались

СУДОВІ ПРОЦЕДУРИ

Позивач заявив позов до фізичної особи - підприємця Товтин Олександри Володимирівни з вимогою про стягнення суми 42944,00 грн боргу за Договором поставки №Л24/19 від 28.11.2019, посилаючись на ст. ст. 11, 530, 526, 712 Цивільного кодексу України, ст. ст. 175, 179, 193, 265 ГК України. Крім суми боргу на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України, ст. 230-232 Господарського кодексу України позивачем нараховано та поставлено вимогу про стягнення 6924,70 грн пені, 17253,12 грн штрафу (35 відсотків річних) та 11115,94 грн інфляційних втрат.

При зверненні з позовом позивач заявив клопотання про розгляд справи в порядку спрощеного провадження.

Попередній розрахунок понесених позивачем судових витрат становить суму 2270,00 грн сплаченого судового збору та 10000,00 грн витрат на правову допомогу у суді першої інстанції.

Ухвалою суду від 01 лютого 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, постановлено розглянути спір в порядку спрощеного провадження без виклику сторін та встановлено строки для подання заяв по суті спору.

Відповідач не скористався наданим йому правом надати суду відзив на позов, хоча був повідомлений своєчасно та належним чином (ухвала суду була надіслана на його офіційну юридичну адресу), суд дійшов висновку, що він мав час та можливість надати свої заперечення з приводу предмета спору, та докази, які мають значення для розгляду справи по суті.

Учасник справи розпоряджається своїми правами на власний розсуд (ч. 2 ст. 14 ГПК України).

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 4 ст. 13 ГПК України).

Відтак, відповідно до положень ч. ч. 8, 9 ст. 165, ч. 1 ст. 251 ГПК України у зв`язку з ненаданням відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Позивачем зроблено заяву про розподіл судових витрат на правову допомогу після ухвалення рішення у справі в порядку ст.221 ГПК України (заява електронною поштою від 02.06.2021).

АРГУМЕНТИ СТОРІН

Правова позиція позивача

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач не оплатив відпущений йому на виконання договору поставки №Л24/19 від 28.11.2019 товар, внаслідок чого у нього виникла заборгованість на суму 42944,00 грн. У зв`язку з порушенням грошового зобов`язання позивачем відповідно до умов договору нараховано та поставлено вимогу про стягнення 6924,70 грн пені, 17253,12 грн штрафу (35 відсотків річних) та 11115,94 грн інфляційних втрат.

Заперечення відповідача

Відповідач не подав відзиву на позовну заяву.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ

28 листопада 2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю Виробничо-комерційною фірмою «Балакком» (постачальник, позивач) та фізичною особою-підприємцем Товтин Олександрою Володимирівною (покупець, відповідач) було укладено договір поставки №Л24/19, за умовами п. 1.1 якого постачальник зобов`язався поставити та передати у власність Покупця текстильну продукцію (далі - Товар), а Покупець - прийняти та оплатити Товар на умовах, передбачених договором.

Пунктом 2.2 Договору сторони погодили, що кількість товару та загальна сума визначається видатковими накладними постачальника.

Пунктом 5.7.1 договору поставки конкретизовано, що підписи уповноважених представників Сторін на видаткових накладних постачальника є повним, достатнім та дійсним

підтвердженням того, що Сторони досягнули взаємної згоди стосовно кількості та асортименту товару.

Розділом 6 Договору сторони погодили порядок розрахунків, зокрема, покупець зобов`язаний оплатити повну вартість отриманого згідно з накладними товару протягом 14 календарних днів з моменту поставки товару постачальником.

На виконання умов Договору позивач на підставі видаткових накладних № 1474 від 17.01.2020 на суму 7428,00 грн, № 679 від 31.01.2020 на суму 25726,00 грн, № 3087 від 31.01.2020 на суму 14221,00 грн, поставив відповідачу товар, що підтверджується підписом підприємця у відповідній графі про отримання.

За твердженням позивача отриманий товар відповідач оплатив частково, внаслідок чого борг відповідача перед позивачем складає 42944,00 грн.

Поряд з цим, відповідно до пункту 7.2 Договору поставки сторони погодили, що у випадку порушення покупцем з будь-яких причин терміну оплати за поставлений товар згідно з пунктом 6.1. даного Договору, покупець сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості неоплаченого товару за кожен день затримки платежу. У разі прострочення виконання грошового зобов`язання на вимогу постачальника покупець також зобов`язується сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час затримки платежу, а також 35% річних від простроченої суми.

З огляду на вказаний пункт, позивачем нараховано та поставлено вимогу про стягнення 6924,70 грн пені, 17253,12 грн штрафу (35 відсотків річних) та 11115,94 грн інфляційних втрат.

ПРАВОВЕ ОБГРУНТУВАННЯ І ОЦІНКА СУДУ

Між сторонами у справі виникли цивільно-правові відносини з поставки товару на підставі укладеного Договору в силу статті 11 Цивільного кодексу України.

Частинами першою та другою статті 712 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з частиною першою статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до частини першої статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Як установлено судом, факт відпуску товару позивачем належним чином доведено долученими до матеріалів справи накладними, які містять підпис відповідача про його отримання.

Доказів оплати поставленого товару в установлений договором чотирнадцятиденний строк з моменту поставки визначеного накладними товару матеріали справи не містять.

В ході судового розгляду, відповідач не спростував доводів позовної заяви, не надав суду належних та допустимих доказів про наявність інших обставин ніж ті, що досліджені судом.

За таких обставин, розглянувши спір на підставі поданих позивачем доказів, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення 42944,00 грн є обґрунтованими, підставними і такими, що підлягають задоволенню.

Щодо 35 % річних та інфляційних втрат

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно зі статтею 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Інфляційні ж нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, також не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

З огляду на це, суд перевірив здійснені позивачем розрахунки річних та інфляційних втрат і виявив деякі помилки. Так, враховуючи встановлений договором чотирнадцяти денний строк для оплати поставленого товару, прострочення зобов`язання по накладній № 1474 від 17.01.2020 бере початок 01.02.2020, а по накладних №679 та № 3087 від 31.01.2020 - з 15.02.2020. Відтак, здійснивши перерахунок нарахованих річних та інфляційних втрат, суд задовольняє вимогу про стягнення 17134,55 грн 35 % річних від прострочених сум, а також 3877,84 грн втрат від інфляції, в решті ж вимог належить відмовити.

Щодо пені

Відповідно до частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

В силу положень статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Пунктом 7.2 Договору поставки сторони погодили, що у випадку порушення строку оплати поставленого товару Покупець сплачує Постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день затримки платежу.

Разом з тим, нарахування позивачем відповідачеві пені повинно відповідати встановленим правилам. Так, відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано. Умовами Договору сторони не погодили інший період нарахування пені.

Судом перевірено розрахунок пені та встановлено, що заявлена до стягнення сума вирахувана за аналогічною помилкою початку прострочення зобов`язання. до того ж без обмеження строку нарахування шістьма місяцями.

Суд здійснив перерахунок пені по кожній накладній з урахуванням спливу чотирнадцятиденного строку на оплату, обмежуючи шестимісячним нарахуванням, тому вимога про стягнення пені підлягає задоволенню в частині стягнення 3529,12 грн, в решті слід відмовити.

Положеннями статей 13-14 ГПК України унормовано, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В той же час, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до статей 73, 74, 76-80 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч.1 ст. 86 ГПК України).

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За таких обставин, розглянувши спір на підставі поданих позивачем доказів, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Розподіл судових витрат.

Судові витрати на підставі статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відтак, на відповідача покладається 1958,03 грн витрат на оплату судового збору.

Питання про розподіл судових витрат, понесених позивачем на професійну правничу допомогу у справі №907/325/21 у суді першої інстанції, орієнтовно в розмірі 5000,00 грн буде вирішено в додатковому рішення після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Враховуючи наведене та керуючись статтями 2, 13, 73, 74, 80, 129, 236, 238, 240, 248 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з фізичної особи-підприємця Товтин Олександри Володимирівни (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Виробничо-комерційної фірми «Балакком» (Код , 58023, м. Чернівці, вул. Комунальників, буд. 4-Б) суму 67485,51 грн (шістдесят сім тисяч чотириста вісімдесят п`ять гривень 51 коп.), в т. ч. 42944,00 грн боргу за поставлений товар, 17134,55 грн 35 % річних від прострочених сум, а також 3877,84 грн втрат від інфляції та 3529,12 грн пені, а також 1958,03 грн (одна тисяча дев`ятсот п`ятдесят вісім гривень копійок) на відшкодування судового збору.

3. В іншій частині позову відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду у строк, визначений ст. 256 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено 16.07.2021

Суддя Л.В. Андрейчук