ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" липня 2021 р. Справа№ 910/19292/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коробенка Г.П.

суддів: Кравчука Г.А.

Козир Т.П.

за участю секретаря судового засідання Огірко А.О.

за участю представника(-ів): згідно з протоколом судового засідання від 01.07.2021

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "СК-Рітейл"

на рішення Господарського суду міста Києва

від 11.03.2021(повний текст рішення складено 18.03.2021)

у справі №910/19292/20 (суддя Пінчук В.І.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "СК - РІТЕЙЛ"

до Приватного акціонерного товариства "ВФ Україна"

про стягнення 500,00 грн,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "СК - РІТЕЙЛ" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Приватного акціонерного товариства "ВФ Україна" 500,00 грн, нарахованих у відповідності до пункту 4 частини першої статті 40 Закону України "Про телекомунікації" у розмірі абонентської плати за один місяць за кожним із абонентських номерів, телекомунікаційні послуги за якими безпідставно скорочено оператором.

У відзиві на позов Приватне акціонерне товариство "ВФ Україна" проти позову заперечувало, просило у задоволенні позовної заяви відмовити, посилаючись на те, що відповідач жодним чином не порушував узгоджених сторонами у договорі умов та норм Закону України "Про телекомунікації", а також Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 11.04.2012 № 295.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 11.03.2021 у справі №910/19292/20 у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Судове рішення мотивоване тим, що позивач всупереч вимогам ст.74 ГПК України не надав суду доказів порушення відповідачем Закону України "Про телекомунікаційні послуги" та умов договору № 84 від 22.11.2018; при цьому суд зазначив, що відповідач діяв виключно на підставі та у спосіб, що передбачені Законом України "Про телекомунікації", Правилами надання та отримання телекомунікаційних послуг, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 11.04.2012 №295, договором про надання телекомунікаційних послуг від 22.11.2018 № 84, умовами користування мережами мобільного зв`язку ПрАТ " ВФ Україна".

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, Товариство з обмеженою відповідальністю "СК-Рітейл" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення суду та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Підставою для скасування рішення суду скаржник зазначив неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, а також порушення судом норм процесуального та матеріального права. В апеляційній скарзі скаржником викладено обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, аналогічні тим, які викладено в позовній заяві, відповіді на відзив. Скаржник стверджує, що додані до відзиву на позов акти про порушення правил надання та отримання телекомунікаційних послуг не є належними доказами у розумінні положень статті 77 ГПК України, адже отримані з порушенням порядку, передбаченого законом (судом не було продовжено строку як на подання відзиву, так і доказів, доданих до них). Також позивач зазначає, що при ухваленні оскаржуваного рішення, судом враховано відомості, які містяться в доповненнях до відзиву, які надійшли після ухвалення судом оскаржуваного рішення суду; судом не досліджувались докази, які містяться в матеріалах справи; в судових засіданнях, на яких були присутні представники учасників справи, в порушення положень частин 14 - 15 статті 8 ГПК України, не здійснювалось фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05.05.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "СК-Рітейл" на рішення Господарського суду міста Києва від 11.03.2021 у справі №910/19292/20; призначено до розгляду апеляційну скаргу.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить рішення суду залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення, посилаючись на те, що мотиви та підстави, зазначені в ній щодо скасування рішення суду є безпідставними та необґрунтованими, а рішення суду постановлено у відповідності до вимог чинного законодавства.

В судовому засіданні апеляційної інстанції 01.07.2021 представник позивача підтримав апеляційну скаргу з викладених у ній підстав, просив суд скаргу задовольнити, скасувати оскаржуване рішення суду та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

В судовому засіданні представник відповідача заперечував проти апеляційної скарги, просив суд залишити скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду - без змін.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та надані пояснення, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового акту, дійшов до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції - зміні чи скасуванню, виходячи з наступного.

22.11.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю "СК - РІТЕЙЛ", як абонентом, та Приватним акціонерним товариством "ВФ Україна", як оператором, було укладено договір про надання послуг мобільного зв`язку №84, відповідно до умов якого абонент замовляє та оплачує, а оператор надає на тарифній основі телекомунікаційні послуги.

Порядок та умови надання послуг встановлюються, згідно угод та чинного законодавства, визначаються умовами користування відповідною послугою оператора, які є невід`ємною частиною цього договору та угод ( п. 1.3 договору ).

Згідно п. 2.2 договору № 84 від 22.11.2018 р. оператор зобов`язався надавати послуги абоненту, згідно з цим договором, угодами, заявами, умовами користування мережами зв`язку оператора.

Як стверджує позивач, 27.03.2020 відповідачем було скорочено надання телекомунікаційних послуг шляхом блокування абонентського номера, телекомунікаційні послуги за яким надавались відповідачем на підставі договору від 22.11.2018 р. № 84, а саме номеру: НОМЕР_1 .

Підставою для цього, згідно листа Приватного акціонерного товариства "ВФ Україна", став факт розсилання абонентом - ТОВ "СК - РІТЕЙЛ" спаму.

Крім того, відповідачем були заблоковані інші абонентські номери, а саме: НОМЕР_2 ( 02.02.2020 ), НОМЕР_3 ( 05.05.2020 ), НОМЕР_4 ( 02.02.2020 ), НОМЕР_5 ( 02.05.2020 ), телекомунікаційні послуги за яким надавались на підставі договору № 84 від 22.11.2018.

Вказані номери були заблоковані за шахрайство (FRAUD), згідно інформації наданої оператором абоненту 24.06.2020. Також оператором повідомлено, що за шахрайство (FRAUD) заблокований абонентський номер: НОМЕР_1 , який згідно раніше наданої оператором інформації заблоковано у зв`язку з встановленням факту розсилання абонентом - ТОВ "СК - РІТЕЙЛ" спаму.

Водночас, позивач вказує, що жодних порушень Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 295 від 11.04.2012 не вчиняв, а скорочення відповідачем телекомунікаційних послуг за вказаними абонентськими номерами відбулось безпідставно та всупереч установленому Законом України "Про телекомунікаційні послуги" та договору №84 від 22.11.2018, чим порушені права позивача, як абонента, зокрема, на вільний доступ до телекомунікаційних послуг; вибір виду та кількості телекомунікаційних послуг; своєчасне і якісне отримання одержання телекомунікаційних послуг, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з Приватного акціонерного товариства "ВФ Україна" майнової відповідальності, у відповідності до пункту 4 частини першої статті 40 Закону України "Про телекомунікації", у розмірі абонентної плати за один місяць за кожним із абонентських номерів ТОВ " СК - Рітейл ", а саме у загальному розмірі 500,00 грн з яких:

+33 ( пакет " RED Business S " ) - 100,00 грн. ( у тому числі ПДВ та збір на обов`язкове державне пенсійне страхування ).

+35 ( пакет " RED Business S " ) - 100,00 грн. ( у тому числі ПДВ та збір на обов`язкове державне пенсійне страхування ).

+21 ( пакет " RED Business S " ) - 100,00 грн. ( у тому числі ПДВ та збір на обов`язкове державне пенсійне страхування ).

+31 ( пакет " RED Business S " ) - 100,00 грн. ( у тому числі ПДВ та збір на обов`язкове державне пенсійне страхування ).

+36 ( пакет " RED Business S " ) - 100,00 грн. ( у тому числі ПДВ та збір на обов`язкове державне пенсійне страхування ).

У статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Отже, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до вимог статей 11, 509 ЦК України договір є підставою виникнення цивільних прав і обов`язків (зобов`язань), які мають виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору.

Згідно зі статтею 526 ЦК України та статтею 193 ГК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, умов договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Згідно із ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Правову основу діяльності у сфері телекомунікацій встановлює Закон України "Про телекомунікації", а також визначає повноваження держави щодо управління та регулювання зазначеної діяльності, а також права, обов`язки та засади відповідальності фізичних і юридичних осіб, які беруть участь у даній діяльності або користуються телекомунікаційними послугами.

Пунктом 8 частини 1 статті 38 Закону України "Про телекомунікації" передбачено, що оператори телекомунікацій мають право на скорочення переліку або припинення надання телекомунікаційних послуг споживачам, які порушують правила надання і отримання телекомунікаційних послуг.

Згідно підпункту 6 пункту 54 Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг оператор може скорочувати надання послуг з власної ініціативи в разі встановлення факту розсилання споживачем спаму та/або здійснення зловмисних викликів ( на строк, визначений договором ).

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 40 Закону України "Про телекомунікації" оператор, провайдер телекомунікацій несе перед споживачами за ненадання або неналежне надання телекомунікаційних послуг таку майнову відповідальність: за безпідставні скорочення чи зміну переліку послуг у розмірі абонентної плати за один місяць.

Колегією суддів встановлено, що в лютому, березні та травні 2020 р. відповідачем було здійснено моніторинг телефонного трафіка у мережі рухомого майна (мобільного) зв`язку Приватного акціонерного товариства "ВФ Україна" з використанням засобу HP FMS - комплексу обладнання та програмного забезпечення аналізу і моніторингу трафіку телекомунікаційних мереж з метою виявлення фактів порушення вимог п. 36 Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг.

Так, у лютому 2020 р. під час вказаного моніторингу відповідачем були виявлені обставини вчинення порушення: здійснення зловмисних викликів, розсилання та розповсюдження спаму, зокрема, з абонентських номерів: НОМЕР_2 та НОМЕР_4 , про що складено акт про порушення правил надання та отримання телекомунікаційних послуг від 02.02.2020, копія якого міститься в матеріалах справи.

У березні 2020 р. відповідачем було здійснено моніторинг телефонного трафіка за абонентським номером: НОМЕР_1 .

Під час вказаного моніторингу були виявлені обставини вчинення порушення: здійснення зловмисних викликів, розсилання та розповсюдження спаму, про що складено акт про порушення правил надання та отримання телекомунікаційних послуг від 27.03.2020, копія якого міститься в матеріалах справи.

У травні 2020 р. відповідачем було здійснено моніторинг телефонного трафіка за абонентським номером: НОМЕР_5 та за абонентським номером: НОМЕР_3 , під час якого були виявлені обставини вчинення порушення здійснення зловмисних викликів, розсилання та розповсюдження спаму, про що складено акти про порушення правил надання та отримання телекомунікаційних послуг від 02.02.2020 та від 05.05.2020 відповідно, копії яких містяться в матеріалах справи.

Отже, враховуючи те, що відповідачем під час здійснення моніторингу телефонного трафіку на власній телекомунікаційній мережі були виявлені факти порушення вимог підпункту 14 пункту 36 Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг з використанням абонентських номерів, що присвоєні позивачу, відповідач, керуючись п. 8 ч. 1 ст. 38 Закону України "Про телекомунікації", пп.6 п. 54 Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, скоротив надання послуг позивачу за абонентськими номерами щодо яких були виявлені порушення, про що були складені відповідні акти, згідно підпункту 35-1 пункту 39 вказаних Правил.

Тобто, відповідач діяв на підставі та у спосіб, що передбачені Законом України "Про телекомунікації", Правилами надання та отримання телекомунікаційних послуг, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 11.04.2012 №295, договором про надання телекомунікаційних послуг від 22.11.2018 №84, умовами користування мережами мобільного зв`язку ПрАТ "ВФ Україна", що спростовує доводи позивача про безпідставність скорочення оператором телекомунікаційних послуг.

З огляду на викладене, враховуючи те, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження порушення відповідачем приписів Закону України "Про телекомунікаційні послуги" та умов договору №84 від 22.11.2018, колегія суддів вважає, що позовна вимога про стягнення 500,00 грн, нарахованих у відповідності до пункту 4 частини першої статті 40 Закону України "Про телекомунікації", є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Твердження скаржника про те, що додані до відзиву на позов акти про порушення правил надання та отримання телекомунікаційних послуг не є належними доказами у розумінні положень статті 77 ГПК України, адже вони отримані з порушенням порядку, передбаченого законом (судом не було продовжено строку як на подання відзиву, так і доказів, доданих до них) є безпідставними з огляду на наступне.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що відзив на позов було подано до місцевого господарського суду в межах встановленого судом строку - 06.01.2021. При цьому відповідачем у відзиві зазначено про неможливість виконання вимог суду про надання доказів обґрунтування позиції Приватного акціонерного товариства "ВФ Україна" у строк до 06.01.2021, та викладено клопотання про продовження строку надання відзиву з доказами до 28.01.2021.

28.01.2021 відповідач звернувся до суду з клопотанням про визнання строку, визначеного для подання відзиву з належними доказами у справі таким, що пропущений з поважних причин та надання відповідачу додаткового строку для подання відзиву з доказами на позовну заяву у даній справі.

11.02.2021 відповідач звернувся до суду першої інстанції з клопотанням про долучення до матеріалів справи доказів з додатками - копіями актів про порушення правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, умов користування мережами мобільного зв`язку ПрАТ "ВФ Україна" та копіями наказів Про введення в дію нової редакції версії Умови користування мережами мобільного зв`язку ПрАТ "ВФ Україна" від 12.07.2019 та 20.02.2020, які долучені до матеріалів справи згідно наявної на вказаному клопотанні резолюції судді Пінчука В.І. (а.с. 129).

Згідно з пунктом 6 частини другої статті 42 ГПК України учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.

Відповідно до статті 118 ГПК України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Частинами першою, другою статті 119 ГПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Виходячи зі змісту частин шостої та сьомої статті 119 ГПК України, про поновлення або продовження процесуального строку суд постановляю ухвалу; про відмову у поновленні або продовженні процесуального строку суд постановляє ухвалу, яка не пізніше наступного дня з дня її постановлення надсилається особі, яка звернулась із відповідною заявою.

Як зазначено вище, на наданому суду першої інстанції 11.02.2021 клопотанні про долучення доказів до матеріалів справи міститься резолюція судді Пінчука В.І. про долучення до матеріалів справи вказаного клопотання, що фактично вказує на продовження судом процесуального строку для подання відповідачем таких доказів. Проте, судом першої інстанції дане клопотання, в порушення вимог ст. ст. 119, 232 ГПК України, вирішено без постановлення відповідної ухвали.

Також судом апеляційної інстанції встановлено, що місцевим господарським судом порушено приписи частин 14, 15 статті 8, статті 222 ГПК України, що зумовлено не здійсненням фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу в судових засіданнях 28.01.2021 та 11.02.2021, на яких були присутні представники сторін.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що такі порушення норм процесуального права не призвели до неправильного вирішення справи, а тому не є підставою для зміни чи скасування оскаржуваного у даній справі судового рішення.

Доводи скаржника про те, що судом не досліджувались докази, наявні в матеріалах справи, спростовуються відомостями, які містяться в протоколах судових засідань від 28.01.2021, 11.02.2021 (а.с. 114, 165). При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що учасники справи не звертались до місцевого господарського суду з зауваженнями з приводу неповноти або неправильності відомостей, вміщених у протоколах судового засідання, в порядку статті 224 ГПК України.

Доводи скаржника про те, що при ухваленні оскаржуваного рішення судом враховано відомості, які містяться в доповненнях до відзиву, які надійшли після ухвалення судом оскаржуваного рішення суду є безпідставними, оскільки як вбачається з матеріалів справи, розгляд справи по суті судом першої інстанції закінчено 11.03.2021 ухваленням рішення суду, вступна та резолютивна частини якого проголошено в судовому засіданні 11.03.2021, про що міститься відповідний запис в протоколі судового засідання від 11.03.2021 (а.с.184-158) та в матеріалах справи наявна вступна та резолютивна частини рішення суду від 11.03.2021 (а.с.186), що виключає можливість врахування судом відомостей, які містяться в доповненнях до відзиву, які надійшли до суду 12.03.2021.

Відповідно до ст. ст. 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції враховує висновки Європейського суду з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006), в якому зазначено, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У даній справі сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин згідно з нормами матеріального та процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За результатами перегляду даної справи колегія суддів дійшла висновку про те, що місцевим господарським судом було повно, всебічно та об`єктивно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, а також вірно застосовано норми матеріального права, процесуальні порушення, допущені при розгляді справи, не призвели до неправильного вирішення справи, а тому правові підстави для зміни чи скасування оскаржуваного у даній справі судового рішення відсутні.

Оскільки доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків місцевого господарського суду, скарга задоволенню не підлягає.

Колегія суддів погоджується із здійсненим судом першої інстанції розподілом судових витрат.

Судовий збір за подачу апеляційної скарги відповідно до статті 129 ГПК України покладається судом на апелянта.

Керуючись ст. ст. 129, 240, 267-270, 273, 275-276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "СК-Рітейл" залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 11.03.2021 у справі №910/19292/20 залишити без змін.

Матеріали справи №910/19292/20 повернути Господарському суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст. ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст судового рішення складено та підписано 14.07.2021.

Головуючий суддя Г.П. Коробенко

Судді Г.А. Кравчук

Т.П. Козир