ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про закриття провадження у справі

14.07.2021м. ДніпроСправа № 904/4935/21

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Фещенко Ю.В.,

за участю секретаря судового засідання Михайлової К.В.

та представників:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження справу

за первісним позовом Державного підприємства "Проспецзв`язок" (місто Дніпро)

до Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) ( місто Дніпро)

про скасування арешту з рахунку зі спеціальним режимом використання Фещенко Ю.В.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Державне підприємство "Проспецзв`язок" (далі-позивач) звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою, в якій просить суд скасувати арешт рахунку № НОМЕР_1 , що належить позивачу та відкритий в АТ "Укрсиббанк", накладений на підставі постанови державного виконавця від 25.01.2021 в рамках виконавчого провадження № 64279249.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 25.01.2021 державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби міста Дніпро Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції було накладено арешт на грошові кошти, що містяться на рахунках позивача, в тому числі на рахунки із спеціальним режимом використання, які відкривалися останнім для виплати заробітної плати, авансів, лікарняних, податків і зборів, що підтверджується додатками до позовної заяви. Проте, позивач зазначає, що відповідно до пункту 7 частини 2 статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" на рахунки із спеціальним режимом використання державний виконавець не має права накладати арешт. Позивач вказує, що звертався до державного виконавця органу виконавчої служби із заявою про зняття арешту з вказаних рахунків, однак станом на час звернення до суду із вказаною позовною заявою арешт не знятий та жодної відповіді від органу виконавчої служби не надходило.

Також позивач просить суд стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 270 грн. 00 коп.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 24.05.2021 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, її розгляд призначено за правилами загального позовного провадження у підготовчому засіданні на 23.06.2021.

Від позивача надійшла заява (вх. суду № 27242/21 від 01.06.2021), в якій він просить суд здійснювати розгляд справи без участі представника Державного підприємства "Проспецзв`язок" за наявними у справі матеріалами, а також зазначає про те, що підтримує позовні вимоги у повному обсязі.

У підготовче засідання 23.06.2021 представники позивача та відповідача не з`явились, при цьому судом враховано наявність заяви позивача про розгляд справи без участі його представника, яку було задоволено судом.

Судом також відзначено, що відповідач про день, час та місце підготовчого засідання був повідомлений належним чином, що вбачається з рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення № 898, відповідно до якого ухвала суду від 24.05.2021 була отримана відповідачем 01.06.2021 (а.с. 67).

Крім того, ухвалою суду від 24.05.2021, з урахуванням вимог частини 8 статті 165 Господарського процесуального кодексу України, судом було запропоновано відповідачу подати відзив на позовну заяву протягом 15-ти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Враховуючи дату отримання ухвали суду - 01.06.2021, відповідач мав подати відзив на позовну заяву в строк по 16.06.2021 включно.

Судом також враховані Нормативи і нормативні строки пересилання поштових відправлень, затверджені наказом Міністерства інфраструктури України № 958 від 28.11.2013, на випадок направлення відповідачем відзиву на позовну заяву або клопотання до суду поштовим зв`язком.

Однак, станом на 23.06.2021 строк на подання відзиву на позовну заяву, з урахуванням додаткового строку на поштовий перебіг, закінчився.

Будь-яких клопотань про продовження вказаного процесуального строку у порядку, передбаченому частиною 2 статті 119 Господарського процесуального кодексу України, до суду від відповідача не надходило; поважних причин пропуску вказаного строку суду також не повідомлено.

Згідно із частиною 1 статті 118 Господарського процесуального кодексу України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку.

Відповідно до частини 2 статті 2 Господарського процесуального кодексу України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

В даному випадку підстави для відкладення розгляду справи чи оголошення перерви у судовому засіданні, визначені статтями 202, 216 та 252 Господарського процесуального кодексу України, були відсутні.

Враховуючи викладене, у підготовчому засіданні 23.06.2021 судом, відповідно до вимог статті 182 Господарського процесуального кодексу України, були здійснені всі дії, необхідні для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справи по суті.

У зв`язку з виконанням завдань підготовчого провадження, ухвалою суду від 23.06.2021 було закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті у судовому засіданні на 14.07.2021.

У судове засідання 14.07.2021 представники позивача та відповідача не з`явилися, причин неявки відповідач суду не повідомив; при цьому, судом було враховано раніше подане клопотання позивача про розгляд справи без участі представника Державного підприємства "Проспецзв`язок" за наявними у справі матеріалами, яке було задоволено судом.

При цьому, про день, час і місце судового засідання позивач та відповідач були повідомлені належним чином, що вбачається з наступного:

- з рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення №898, відповідно до якого ухвала суду від 24.05.2021 була отримана відповідачем 01.06.2021 (а.с.231), отже відповідач обізнаний про наявність даного судового провадження;

- так само ухвала суду від 24.05.2021 була отримана позивачем 02.06.2021, що вбачається з рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення №880 (а.с.68);

- при цьому, у всіх ухвалах суду по справі судом було роз`яснено про те, що інформація у цій справі доступна на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за посиланням: http://dp.arbitr.gov.ua/sud5005/spisok/csz/;

- отже, всі учасники справи обізнані з можливістю ознайомлення з рухом справи на веб-порталі судової влади України та мали для цього всі дані;

- згідно з частиною 2 статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання. Для цих цілей існує Єдиний державний реєстр судових рішень;

- відповідно до частин 1, 3 статті 4 Закону України "Про доступ до судових рішень" судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України. Для реалізації права доступу до судових рішень, внесених до Реєстру, користувачу надаються можливості пошуку, перегляду, копіювання та роздрукування судових рішень або їхніх частин;

- згідно з даними Єдиного державного реєстру судових рішень ухвалу господарського суду від 23.06.2021 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/97867184) надіслано судом 24.06.2021, зареєстровано в реєстрі 25.06.2021та оприлюднено 29.06.2021 (отже, завчасно);

- таким чином, у всіх учасників справи були всі дані, необхідні для пошуку та відстеження руху справи, та реальна можливість отримання такої інформації також із вказаного відкритого джерела (у Єдиному державному реєстрі судових рішень);

- учасники судового провадження, безвідносно до отримання/неотримання поштової кореспонденції, в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження, про що неодноразово наголошував Європейський суд з прав людини, зокрема, у рішенні від 03.04.2008 по справі "Пономарьов проти України", рішенні від 26.04.2007 по справі "Олександр Шевченко проти України", рішенні від 14.10.2003 по справі "Трух проти України".

За наведених обставин суд доходить висновку, що судом було вчинено всі необхідні дії щодо повідомлення всіх учасників справи про призначене у справі судове засідання, вчинення відповідних процесуальних дій та надано можливість взяти участь у судових засіданнях для надання пояснень по суті справи.

В даному випадку підстави для відкладення розгляду справи чи оголошення перерви у судовому засіданні, визначені статтями 202, 216 та 252 Господарського процесуального кодексу України, відсутні.

Суд вважає, що представники позивача та відповідача не скористалися своїм правом на участь у судовому засіданні їх представників та вважає можливим розглянути справу за їх відсутності, оскільки:

- останні повідомлені про час та місце судового засідання належним чином (частина 1 статті 202 Господарського процесуального кодексу України);

- неявка в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки (пункт 1 частини 3 статті 202 Господарського процесуального кодексу України) є підставою для розгляду справи за відсутності такого учасника (учасників) справи.

Відповідно до частини 1 статті 43 Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Слід також зауважити, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина 3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України).

Враховуючи достатність часу, наданого учасникам справи для підготовки до судового засідання та подання доказів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивної господарського процесу, закріплені у статті 129 Конституції України та статтях 13, 14, 74 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, висловлення своєї правової позиції у спорі та надання відповідних доказів..

Під час розгляду справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Суд, розглянувши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті,

ВСТАНОВИВ:

З позовної заяви вбачається, що 25.01.2021 державним виконавцем Шевченківського ВДВС міста Дніпро Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції було накладено арешт на грошові кошти, що містяться на рахунках позивача, в тому числі, як зазначив позивач, на рахунки із спеціальним режимом використання, які відкривалися останнім для виплати заробітної плати, авансів, лікарняних, податків і зборів, що підтверджується додатками до позовної заяви.

Позивач вважає такі дії протиправними, оскільки відповідно до пункту 7 частини 2 статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" на рахунки із спеціальним режимом використання державний виконавець не має права накладати арешт.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звертався до Шевченківського відділу державної виконавчої служби міста Дніпро Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції із заявою № 36 від 02.04.2021 про зняття арешту з поточного рахунку № НОМЕР_1 , що належить позивачу та відкритий в АТ "Укрсиббанк" на суму 206 470 грн. 91 коп. для виплати заборгованості із заробітної плати працівникам підприємства (а.с.55).

При цьому, з вказаного листа вбачається, що виконавче провадження № 64279249, в межах якого було накладено вказаний арешт, було відкрито на підставі виконавчого листа №202/8260/18 від 23.12.2020, виданого Індустріальним районним судом м.Дніпропетровська (а.с.55).

Господарським судом з`ясовано, що в Єдиному державному реєстрі судових рішень наявне оприлюднене рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська по справі №202/8260/18 від 14.11.2019, яким стягнуто з Державне підприємство "Проспецзв`язок" на користь фізичної особи:

- середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 762 646 грн. 14 коп. (із утриманням із цієї суми податків та інших обов`язкових платежів);

- компенсацію втрати частини заробітної плати через порушення термінів її виплати в розмірі 159 130 грн. 33 коп. (із утриманням із цієї суми податків та інших обов`язкових платежів).

Вказане рішення залишено без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 29.09.2020 по справі № 202/8260/18.

Таким чином, вказане вище рішення суду набрало законної сили 29.09.2020.

Заява позивача № 36 від 02.04.2021 не була задоволена Шевченківським відділом державної виконавчої служби міста Дніпро Південно-Східного міжрегіонального управління; Міністерства юстиції; арешт з поточного рахунку № НОМЕР_1 , що належить позивачу та відкритий в АТ "Укрсиббанк" на суму 206 470 грн. 91 коп. для виплати заборгованості із заробітної плати працівникам підприємства не знятий.

Вказане і стало причиною звернення із позовною заявою до Шевченківського відділу державної виконавчої служби міста Дніпро Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про скасування арешту рахунку № НОМЕР_1 , що належить позивачу та відкритого в АТ "Укрсиббанк", накладеного на підставі постанови державного виконавця від 25.01.2021 в рамках виконавчого провадження № 64279249, до суду.

Частинами 1, 2 статті 4 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

За змістом пункту 6 частини 1 статті 20 Господарського процесуального кодексу України, господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема,справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

Згідно з частиною 1 статті 59 Закону України "Про виконавче провадження", особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Підставами для визнання права на звільнення майна з-під арешту можуть бути: право власності на описане майно або право володіння ним. При цьому, для отримання судового захисту необхідно довести законність цих прав, тобто вони мають бути відповідним чином доведені в суді.

Отже, позивачами за таким позовом можуть бути особи, які вважають, що описане майно належить їм, а не боржникові, можуть звернутись до суду з позовом до стягувача і боржника про визнання права на описане майно і про звільнення цього майна з-під арешту (виключення майна з опису).

При цьому, пунктом 5 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 9 від 17.10.2012 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" передбачено, що відповідно до статті 60 Закону України "Про виконавче провадження" особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутись до суду з позовом про визнання права власності на майно і про зняття з нього арешту. Відповідачами у справах за цими позовами є стягувач і боржник, а справи підлягають розглядові за правилами господарського судочинства, якщо вони виникають у цивільних чи господарських правовідносинах і суб`єктний склад сторін у них відповідає вимогам статті 1 ГПК України. Що ж до заперечень проти арешту (опису) майна, які не пов`язані зі спором про право на це майно, а стосуються порушень вимог виконавчого провадження з боку органів державної виконавчої служби, то їх слід розглядати за правилами статті 121-2 ГПК.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 26.12.2003 №14 "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльності органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження" передбачено, що вимоги інших осіб щодо належності їм, а не боржнику майна, на яке накладено арешт, вирішуються шляхом пред`явлення ними відповідно до правил підвідомчості (стаття 24 ЦПК України, стаття 12 ГПК України) позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на майно і звільнення його з-під арешту.

Тобто нормами чинного законодавства нерозривно пов`язано звернення особи до суду з вимогою про визнання права власності на майно і про зняття з нього арешту.

Окреме звернення особи до господарського суду з позовом про зняття арешту з майна не передбачено законом, оскільки законом встановлений певний порядок зняття арешту з майна особи, яка вважає себе власником майна.

Таким чином, позов до господарського суду про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником чи особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно), за умови, що такі особи є юридичними особами. Відповідачами (іншою стороною спору) у справі мають бути боржник і стягувач, тобто особа, в інтересах якої накладено арешт на майно. Орган державної виконавчої служби у відповідних випадках може залучатися господарським судом до участі у справах як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.

Відповідно до частин 1 - 3, 5 статті 74 Закону України "Про виконавче провадження", рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом. Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом. Рішення, дії або бездіяльність державного виконавця також можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Рішення, дії та бездіяльність начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, можуть бути оскаржені до керівника органу державної виконавчої служби вищого рівня. Рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів. Рішення виконавця про відкладення проведення виконавчих дій може бути оскаржене протягом трьох робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

Водночас порядок оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця під час виконання судових рішень, ухвалених у порядку цивільного судочинства, передбачено розділом VII Цивільного процесуального кодексу України.

Так, відповідно до статті 447 Цивільного процесуального кодексу України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції (частина 1 статті 448 Цивільного процесуального кодексу України).

Аналіз правових норм, передбачених частиною 1 статті 74 Закону України "Про виконавче провадження", з урахуванням вимог статей 447, 448 Цивільного процесуального кодексу України, дає підстави зробити висновок, що в разі оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу ДВС або приватного виконавця під час виконання судового рішення при виконані рішення, ухваленого за правилами цивільного судочинства, зазначена скарга розглядається судом, який ухвалив вказане рішення за правилами цивільного судочинства.

Водночас, в частині 2. статті 451 Цивільного процесуального кодексу України закріплено, що у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

З урахуванням наведеного, якщо зняття арешту з майна не пов`язано зі спором про право на це майно, особа, яка вважає себе власником спірного майна, доказом чого є відповідні документи, повинна звернутися до державної виконавчої служби з вимогою про зняття арешту зі спірного майна. У випадку відмови державної виконавчої служби у знятті арешту з майна, останній повинен звернутися до суду з вимогою про оскарження дій чи бездіяльності органів державної виконавчої служби.

Отже, спори про зняття арешту з майна, які не пов`язані зі спором про право на це майно, а стосується порушень вимог виконавчого провадження з боку органів державної виконавчої служби, розглядаються за правилами, у даному випадку, статей 447-448 Цивільного процесуального кодексу України.

За таких обставин, суд прийшов до висновку, що позивачем невірно обрано спосіб захисту його порушеного права шляхом подання позовної заяви про скасування арешту майна до органів ДВС за умови відсутності спору про речове право, у зв`язку з чим провадження у справі підлягає закриттю на підставі пункту 1 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України, оскільки між позивачем та Шевченківським відділом державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції відсутні господарські відносини врегульовані Цивільним кодексом України та Господарським кодексом України, іншими актами господарського, цивільного законодавства та відсутній спір про право, що виникає з відповідних відносин, оскільки Шевченківський відділ державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції не є суб`єктом господарювання, а також між сторонами відсутній спір про право власності, даний спір непідвідомчий господарському суду.

Тобто, в даному випадку, спір щодо належності позивачу грошових коштів відсутній та не оспорюється, позовні вимоги не пов`язані з правом на майно, а заявлені вимоги фактично зводяться до оскарження стороною виконавчого провадження дій щодо не зняття арешту, накладеного під час виконання судового рішення, що не пов`язане з позовним провадженням.

Відповідно до пункту 1 частини1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд закриває провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

Відповідно до частини 2 статті 231 Господарського процесуального кодексу України якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи.

У зв`язку з тим, що арешт на кошти накладений в рамках примусового виконання рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська по справі № 202/8260/18 від 14.11.2019, правовідносини між сторонами у даній справі не є господарськими, суд дійшов висновку, що дана справа не підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

При цьому, суд відмічає, що Державне підприємство "Проспецзв`язок" не позбавлене права звернутися до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська зі скаргою на дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, в даному випадку, в межах виконання рішення від 14.11.2019 по справі № 202/8260/18.

Щодо розподілу судових витрат по справі суд зазначає таке.

Відповідно до статті 4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно зі статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2021 рік", з урахуванням норм частини 1 статті 4 Закону України "Про судовий збір", прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для працездатних осіб становить 2 270 грн. 00 коп.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до господарського суду:

- позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 921 грн. 00 коп.) і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (672 350 грн. 00 коп.);

- позовної заяви немайнового характеру справляється судовий збір у розмірі 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Так, за подання позовної заяви позивачем відповідно до квитанції № 1-1121К від 14.05.2021 було сплачено судовий збір в сумі 2 270 грн. 00 коп.

В той же час, відповідно до пункту 4 статті 231 Господарського процесуального кодексу України, про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету.

При цьому, відповідно до пункту 1 частини 1 статті 7 Закону України "Про судовий збір", сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом. Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 7 Закону України "Про судовий збір", сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях. У випадках, установлених пунктом 1 частини 1 цієї статті, судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми; в інших випадках, установлених частиною першою цієї статті, - повністю (частина 2 статті 7 Закону України "Про судовий збір").

Враховуючи викладене, суд вважає за доцільне в порядку, визначеному частиною 1 статті 7 Закону України "Про судовий збір", повернути позивачу сплачений ним при поданні позовної заяви судовий збір у розмірі 2 270 грн. 00 коп., оскільки провадження у справі закривається з підстави, яка не віднесена до виключень, зазначених в пункті 5 частини 1 статті 7 Закону України "Про судовий збір", що, відповідно, є причиною для повернення судового збору позивачу.

На підставі викладеного, керуючись 2, 3, 20, 46, 73 - 79, 86, 91, 129, 130, 231-235, 254-257 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Закрити провадження у справі № 904/4935/21 за позовом Державного підприємства "Проспецзв`язок" до Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про скасування арешту з рахунку зі спеціальним режимом використання.

Роз`яснити Державному підприємству "Проспецзв`язок", що заявлені ним вимоги підлягають розгляду Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська за правилами статей 447-448 Цивільного процесуального кодексу України в межах справи № 202/8260/18.

Повернути Державному підприємству "Проспецзв`язок" (49000, м. Дніпро, площа Героїв Майдану, будинок 1; ідентифікаційний код 00191951) з Державного бюджету України судовий збір у сумі 2 270 грн. 00 коп., сплачений згідно з квитанцією № 1-1121К від 14.05.2021, оригінал якої знаходиться в матеріалах справи.

Дана ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, тобто з 14.07.2021.

Ухвала може бути оскаржена в порядку та строки, передбачені статтями 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст ухвали підписаний - 14.07.2021.

Суддя Ю.В. Фещенко