ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.07.2021 Справа № 917/47/21

Господарський суд Полтавської області у складі судді Безрук Т. М., за участю секретаря судового засідання Сілаєвої О. Ф., розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Варин"

до Акціонерного товариства "Полтаваобленерго"

про визнання договору укладеним

за участю представників: від позивача - Бачиш Ю. Л., Бачиш Є. М.; від відповідача Дятлова М. В.

встановив:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Варин" звернулося до Господарського суду Полтавської області з позовною заявою до Акціонерного товариства "Полтаваобленерго" про визнання типового договору споживача про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії, передбаченого Додатком № 3 до постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 312 від 14.03.2018, щодо об`єкту - вбудований магазин непродовольчих товарів, що знаходиться в Полтавській області, м. Кременчук, проспект Свободи, 120/25, укладеним з 01.08.2018.

У клопотанні (вхід. № 3092 від 22.03.2021) позивач виклав позовні вимоги наступним чином: визнати типовий договір про постачання електричної енергії за регульованим тарифом, передбачений Додатком № 3 до постанови НКРЕ № 28 від 31.07.1996р., між Товариством з обмеженою відповідальністю "Варин" та Акціонерним товариством "Полтаваобленерго" укладеним щодо об`єкту - вбудований магазин непродовольчих товарів, що знаходиться в Полтавській області, м. Кременчук, проспект Свободи, 120/25, з 01 червня 2018 року по 31 грудня 2018 року (а.с.76).

Ухвалою від 14.04.2021 суд прийняв клопотання про уточнення позовних вимог. Розгляд справи проводиться в межах зміненого предмету позову, вказаного у клопотанні (вхід. № 3092 від 22.03.2021) про уточнення позовних вимог (а.с.87-88).

Позовну заяву обґрунтовано тим, що відповідач безпідставно ухилявся від укладення спірного договору.

Відповідач у відзиві (вхід. № 1695 від 15.02.2021; а.с.45-47) проти позову заперечує повністю, посилаючись на те, що:

- до заяви про укладення договору позивач не додав всіх необхідних документів, тому йому було відмовлено у наданні на розгляд проекту договору, про що його повідомлено листом за вих. №13-13-06-6-17/570 від 09.02.2018;

- внаслідок несвоєчасних дій позивача, укладення договору про постачання електричної енергії стало неможливим, так як з 11.06.2018 Правила користування електричною енергією, відповідно до умов яких відбувалося укладення договору, втратили чинність;

- з 01.01.2019 анульована ліцензія, якою надавалося АТ Полтаваобленерго на право на провадження господарської діяльності з передачі електричної енергії місцевим (локальним) електричними мережами та ліцензія на право провадження господарської діяльності з постачання електричної енергії за регульованим тарифом. Натомість була видана ліцензія на право провадження господарської діяльності з розподілу електричної енергії;

- у відповідача відсутні правові підстави та дозвільні документи для укладення з ТОВ Варин договору про постачання електричної енергії; на цей час відповідач надає послуги споживачам на підставі договорів про розподіл електричної енергії.

Позивач у відповіді на відзив (вхід. № 2277 від 01.03.2021; а.с.66) зазначив таке:

- відповідач отримав заяву про укладення договору по постачання електричної енергії до відповідача за чотири місяці до втрати чинності Правилами користування електричною енергією та в порушення п. 5.3 цих Правил не надав позивачеві проект договору та не вказав яких саме документів не вистачило для надання такого проекту;

- відповідач не надав доказів направлення позивачу листа № 13-13-06-6-17/570 від 09.02.2018 про відмову у наданні на проекту договору;

- погодження відповідача на укладення договору із позивачем викладено у листі відповідача № 04-37/2703 від 23.02.2018.

Відповідач у відзиві на заяву про зміну предмету позову (вхід. № 5606 від 24.05.2021; а.с.95-98) вказав, наступне:

- постановою НКРЕКП від 16.11.2018 р. № 1442 була анульована ліцензія, якою АТ Полтаваобленерго надано право на провадження господарської діяльності з передачі електричної енергії місцевим (локальним) електричними мережами та ліцензія на право провадження господарської діяльності з постачання електричної енергії за регульованим тарифом з 01.01.2019. Натомість видана ліцензія на право провадження господарської діяльності з розподілу електричної енергії;

- позивач своїй заяві просить визнати укладеним договір на постачання електричної енергії на строк з 01 червня 2018 року по 31 грудня 2018 року, при цьому він не врахував приписи статті 187 ГК України, в якій зазначено, що днем укладення договору буде вважатись день набрання чинності відповідним рішенням суду, а договірне зобов`язання між сторонами виникне саме на підставі судового рішення. Строк спірного на час розгляду справи закінчиться, що позбавить сторони можливості виконати умови договору належним чином;

- позивач прохає визнати спірний договір про постачання електричної енергії укладеним, посилаючись на Додаток № 3 до постанови НКРЕ № 28 від 31.07.1996; проте, постанова НКРЕ № 28 від 31.07.1996 втратила чинність з 11.06.2018 згідно з Постановою НКРЕКП № 312 від 14.03.2018, прийнятою на виконання Закону України "Про ринок електричної енергії";

- Правила користування електричною енергією, затверджені Постановою НКРЕ № 28 від 31.07.1996 також втратили чинність з 11.06.2018, а отже і відсутнє положення закону, яке б зобов`язувало відповідача укласти з позивачем договір про постачання електричної енергії;

- наданий позивачем лист НКРЕКП за вих. № 3799/20.4/7-21 від 23.03.2021 не стосується предмету доказування, тому що жодним чином не підтверджує заявлені вимоги.

Позивач у відповіді на відзив на заяву про зміну предмету позову (вхід. № 6271 від 09.06.2021; а.с.118) вказав, що:

- позивач не просить суд укладати договір, а прохає визнати договір укладеним;

- позивач здійснив усі передбачені законодавством дії для укладення договору про постачання електричної енергії з відповідачем, проте бездіяльність відповідача, зловживання його монопольним становищем, призвело до того, що позивач не зміг скористатися своїм правом на укладення договору;

- позивач здійснив усі необхідні дії для укладення договору ще в квітні 2018 року, а відповідач не виконав своїх зобов`язань, встановлених законодавством;

- на момент виникнення спірних правовідносин вони були врегульовані Постановою НКРЕ № 28 від 31.07.1996, а втрата чинності цієї постанови відбулася через чотири місяці після звернення позивача до відповідача з заявою про укладення договору.

- лист НКРЕКП за вих. № 3799/20.4/7-21 від 23.03.2021 є належним доказом у цій справі.

Відповідач у заперечені (вхід. № 7008 від 29.06.2021; а.с.125-127) повідомив, що:

- позивач не надав доказів надання відповідачу всіх документів, передбачених п. 5.4 ПКЕЕ, необхідних для укладення договору про постачання електричної енергії;

- відповідно до п.п. 4 п. 5.4 ПКЕЕ для укладення договору про постачання електричної енергії заявник повинен надати відомості щодо розрахункових засобів обліку (тип, марка, технічні характеристики). Таких відомостей позивач до заяви не надав. Засіб обліку електричної енергії був отриманий позиваче 16.01.2019;

- з 01.01.2019 АТ "Полтаваобленерго" виконує функції оператора систем розподілу, тобто здійснює свою діяльність з розподілу електричної енергії відповідно до вимог Закону України Про ринок електричної енергії, Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених Постановою НКРЕКП від 14.03.2018 № 312, Кодексу систем розподілу, затверджених Постановою НКРЕКП від 14.03.2018 № 310, Кодексу комерційного обліку електричної енергії, затвердженого Постановою НКРЕКІІ від 14.03.2018 № 311, і лише на підставі укладених зі споживачами договорів про розподіл електричної енергії;

- внаслідок несвоєчасних дій позивача, укладення договору про постачання електричної енергії стало неможливим, оскільки 11.06.2018 Правила користування електричною енергією, відповідно до умов яких мало відбуватися укладення спірного договору, втратили чинність;

- відповідач не звертався до АТ "Полтаваобленерго" із заявою про укладення договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії.

Позивач подав клопотання (вхід. № 2055 від 23.02.2021) про залучення заяви свідка ОСОБА_1 (а.с.58).

Позивач подав клопотання (вхід. № 4070 від 14.04.2021 та вхід.№ 5694 від 25.05.2021; а.с. 79-80, 103-104) про долучення доказів до матеріалів справи. Вказані клопотання суд задовольнив.

У цій справі суд вчинив такі процесуальні дії.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.01.2021 цей позов був переданий на розгляд судді Безрук Т. М. (а.с.28).

Ухвалою від 15.01.2021 господарський суд залишив позовну заяву без руху та встановив строк для усунення недоліків (а.с.30-31). Позивач у встановлений судом строк виправив вказані недоліки (а.с.34-37).

Ухвалою від 28.01.2021 суд відкрив провадження у справі № 917/47/21 за цим позовом, призначив справу до розгляду у порядку загального позовного провадження в підготовче засідання та встановив сторонам строки для подання заяв по суті справи (а.с.39).

Ухвалою від 23.02.2021 суд продовжив строк проведення підготовчого провадження на 30 днів (а.с.39).

Ухвалою від 14.04.2021 суд прийняв клопотання про уточнення позовних вимог та відклав підготовче засідання для надання можливості сторонам подати заяви по суті справи (а.с.87-88).

Ухвалою від 25.05.2021 суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті (а.с.114-115). В судовому засіданні 15.06.2021 суд оголошував перерву на 01.07.2021 для надання можливості сторонам ознайомитися із поданими заявим та доказами.

Про час та місце розгляду справи по суті сторони повідомлені належним чином, що підтверджено розпискою від 15.06.2021 (а.с.123).

Під час розгляду справи по суті суд дослідив всі письмові докази та пояснення, що містяться в матеріалах справи, заслухав пояснення представників сторін.

В судовому засіданні 01.07.2021 суд оголосив вступну та резолютивну частини рішення згідно з ч. 6 ст. 233, ст. 240 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив наступне.

Товариство з обмеженою відповідальністю Варин (далі ТОВ Варин, позивач) у позові посилається на те, що підставі договору купівлі-продажу від 15.01.2018 позивач придбав у власність нерухоме майно: вбудований магазин непродовольчих товарів, розташований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.6-7).

Позивач листом № 6 від 29.01.2018 звернувся до відповідача з проханням надати згоду на укладення договору про постачання електроенергії на об`єкт - магазин непродовольчих товарів, розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Додатками до листа вказано копію договору купівлі-продажу та витяг (а.с.8).

АТ "Полтаваобленерго" (відповідач) листом від № 04-37/2703 від 23.02.2018 повідомило позивача про те, що не заперечує проти укладення договору з позивачем. А також зазначило, що для укладення договору про постачання електроенергії відповідач має надати до Кременчуцької філії АТ "Полтаваобленерго" документи, передбачені п. 5.4. Правил користування електричною енергією, затверджених Постановою НКРЕ № 28 від 31.07.1996 (а.с.9).

Позивач у позові зазначає, що він направив необхідний перелік документів до Кременчуцької філії відповідача листом поштовим відправленням, який є додатком № 4 до позову.

Суд, дослідивши додаток № 4 до позову (а.с.10), встановив, що позивач надав рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення від 16.05.2018 на адресу Кременчуцької філії АТ "Полтаваобленерго". Проте, у змісті цього повідомлення не вказано переліку документів, який пересилався. Поштового опису вкладення у цінний лист із переліком документів, що пересилаються, позивач суду не надав.

Отже, рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення від 16.05.2018 суд не визнає належним доказом направлення відповідачу документів, передбачених п. 5.4. Правил користування електричною енергією.

Позивач звернувся до відповідача із листом № 65 від 04.10.2018 про придбання електролічильника (а.с.11). Позивач за платіжним дорученням № 1635 від 18.12.2018 сплатив 1390,00 грн за лічильник (а.с.13). Згідно з накладною № 493254879 від 16.01.2019 позивач отримав електролічильник (а.с.12).

Позивач у позові зазначає, що 18.03.2019 директору позивача надійшло телефонне повідомлення необхідність подання пакету документів у договірний відділ (а.с.14).

Позивач у позові зазначає, що він звертався до відповідача з запитом від 02.07.2019 за № 34 про укладення договорів на постачання електроенергії (а.с.15). Факт направлення листа підтверджено рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення від 08.07.2019 (а.с.22).

Позивач звернувся з листом № 42 від 29.08.2019 до Кременчуцької філії відповідача із вимогою прискорити укладення договору про постачання електроенергії (а.с.16). Факт направлення листа підтверджено рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення від 06.09.2019 (а.с.23).

Позивач у позовівказує, що йогопосадова особа неодноразово телефонувала до посадової особи Кременчуцької філії відповідача Харченко Вадима Борисовича, який є відповідальним за підготовку договорів, з вимогою передати договори для підписання позивачеві, але жодних пояснень щодо затримки видачі договорів для підписання позивач від відповідача не отримав.В підтвердження цього позивач надав до справижурнали викликів Viber за період 31.10.2018-02.04.2019 (а.с.18- 21). Проте, суд зазначає, що ці докази не містять інформації щодо змісту розмов, тому суд не визнає їх належними доказами у справі.

Позивач подав до суду заяву свідка ОСОБА_1 , складену 22.02.2021 (а.с.58), в якій свідок повідомила наступне. ОСОБА_1 з 16.01.2018р. по даний час працює бухгалтером у ТОВ Варин. 28.03.2018р., перебуваючи у службовому відрядженні разом з директором ТОВ Варин Бачиш Ю. Л., відвідала Кременчуцьку філію ПАТ Полтаваобленерго, де директору особисто надали перелік документів, необхідних для заключення договору на постачання електроенергії. В травні 2018 року за вказівкою директора ТОВ Варин Бачиш Юрія Леонідовича Колісник І. П. підготувала та надіслала Укрпоштою рекомендованого листа з повідомленням. Цей лист містив пакет документів та заяву для заключення договору на постачання електричної енергії за адресою АДРЕСА_1 . Отримавши повідомлення про отримання листа, ОСОБА_1 через певний час зателефонувала до посадової особи Кременчуцької філії Полтаваобленерго - ОСОБА_2 щодо уточнення інформації по укладенню договору. По даному питанню також телефонувала до договірного відділу Кременчуцької філії Полтаваобленерго, проте не отримала жодних зауважень по надісланому пакету документів та пояснень щодо затримки видачі договору для підписання. В листопаді 2018 ОСОБА_1 особисто відвідала договірний відділ по питанню отримання договору на постачання електричної енергії, отримала відповідь - Очікуйте. Потім, намагаючись отримати відповідь щодо стану підписання договору, ОСОБА_1 телефонувала до ОСОБА_2 та паралельно в договірний відділ. Відповіді не отримала. 18.03.2019р. ОСОБА_1 телефонувала до ОСОБА_3 для отримання інформації щодо смс- повідомлення зі змістом Полтаваобленерго. Вам необхідно передати док. в договірний відділ. Тел. 760-135, 760-143. І звернутися до В. Б. Харченко 760-211. Відповіді на дзвінок не отримала. В кінці березня 2019р. особисто відвідала договірний відділ, абонентський відділ з новим підготовленим пакетом документів для оформлення договору на постачання електроенергії. Також особисто говорила з ОСОБА_2 щодо змісту смс-повідомлення та можливості в черговий раз подати пакет документів. Ні в договірному відділі, ні в абонентському відділі, ні особисто ОСОБА_2 не знали хто надіслав дане смс-повідомлення. Чергового пакету документів ніхто не прийняв. 02.04.2019 року ОСОБА_1 зателефонувала до ОСОБА_2 для отримання інформації - відповіді не отримала.

Позивач у позові посилається на те, що відповіді щодо укладання договору на постачання електроенергії та зауважень щодо наданих документів для укладення договору від відповідача не надходило.

Позивач зазначає, що на момент виникнення спірних правовідносин вони були врегульовані Постановою НКРЕ № 28 від 31.07.1996, а втрата чинності цієї постанови відбулася через чотири місяці після звернення позивача до відповідача з заявою про укладення договору. Позивач вказує, що він здійснив усі передбачені законодавством дії для укладення договору про постачання електричної енергії з відповідачем, проте бездіяльність відповідача призвела до того, що позивач не зміг скористатися своїм правом на укладення договору.

Враховуючи викладене, позивач прохає визнати типовий договір про постачання електричної енергії за регульованим тарифом, передбачений Додатком № 3 до постанови НКРЕ № 28 від 31.07.1996р., між Товариством з обмеженою відповідальністю "Варин" та Акціонерним товариством "Полтаваобленерго" укладеним щодо об`єкту - вбудований магазин непродовольчих товарів, що знаходиться в АДРЕСА_1 , з 01 червня 2018 року по 31 грудня 2018 року (в редакції клопотання про уточнення позовних вимог; а.с.76).

При вирішенні спору суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 179 Господарського кодексу України укладення господарського договору є обов`язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов`язком для суб`єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов`язковості укладення договору для певних категорій суб`єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування.

При укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі типового договору, затвердженого Кабінетом Міністрів України, чи у випадках, передбачених законом, іншим органом державної влади, коли сторони не можуть відступати від змісту типового договору, але мають право конкретизувати його умови.

Суб`єкти господарювання, які забезпечують споживачів, зазначених у частині першій цієї статті, електроенергією, зв`язком, послугами залізничного та інших видів транспорту, а у випадках, передбачених законом, також інші суб`єкти зобов`язані укладати договори з усіма споживачами їхньої продукції (послуг). Законодавством можуть бути передбачені обов`язкові умови таких договорів.

Господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Частиною 3 ст. 91 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) встановлено, що юридична особа може здійснювати окремі види діяльності, перелік яких встановлюється законом, після одержання нею спеціального дозволу (ліцензії).

Правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним (ст. 277 ЦК України).

Відповідно до ст. 8 Закону України Про ринок електричної енергії господарська діяльність з виробництва, передачі, розподілу електричної енергії, постачання електричної енергії споживачу, трейдерська діяльність, здійснення функцій оператора ринку та гарантованого покупця провадиться на ринку електричної енергії за умови отримання відповідної ліцензії.

Постановою НКРЕКП від 16.11.2018 р. № 1442 була анульована ліцензія, якою АТ Полтаваобленерго було надано право на провадження господарської діяльності з передачі електричної енергії місцевим (локальним) електричними мережами та ліцензія на право провадження господарської діяльності з постачання електричної енергії за регульованим тарифом з 01.01.2019. Натомість була видана ліцензія на право провадження господарської діяльності з розподілу електричної енергії.

Отже, станом на сьогоднішній день у відповідача відсутні правові підстави та дозвільні документи для укладення з ТОВ Варин договору про постачання електричної енергії.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України, ч. 2 ст. 180 ГК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови. щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору (ч. 3 ст. 180 ГК України).

Позивач своїй заяві просить визнати укладеним Договір на постачання електричної енергії на строк з 01 червня 2018 року по 31 грудня 2018 року. При цьому ним не було враховано приписи статті 187 ГК України, в якій зазначено, що днем укладення договору буде вважатись день набрання чинності відповідним рішенням суду, а договірне зобов`язання між сторонами виникне саме на підставі судового рішення.

Строк дії укладеного в судовому порядку договору на період розгляду справи господарським судом вже закінчився, що позбавить сторони можливості виконати умови договору належним чином.

Змінивши предмет позову, позивач просить визнати типовий договір про постачання електричної енергії укладеним, посилаючись на додаток № 3 до Постанови НКРЕ № 28 від 31.07.1996 року, якою затверджено Правила користування електричною енергією та даний типовий договір.

Постанова НКРЕ № 28 від 31.07.1996 року втратила чинність з 11.06.2018 року згідно з Постановою НКРЕКП № 312 від 14.03.2018 року, прийнятою на виконання Закону України "Про ринок електричної енергії".

Відповідно до п. 78 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про ринок електричної енергії" (далі - Закону) розподіл електричної енергії - транспортування електричної енергії від електроустановок виробників електричної енергії або електроустановок оператора системи передачі мережами оператора системи розподілу, крім постачання електричної енергії.

Розподіл електричної енергії здійснюється оператором системи розподілу. Діяльність з розподілу електричної енергії підлягає ліцензуванню відповідно до законодавства.

Оператор системи розподілу надає послуги з розподілу електричної енергії відповідно до цього Закону, кодексу систем розподілу та інших нормативно-правових актів, що регулюють функціонування ринку електричної енергії (ст. 45 Закону).

Згідно з ч. 4 ст. 45 вказаного Закону оператор системи розподілу надає послуги з розподілу електричної енергії на підставі договорів про надання послуг з розподілу. Договори про надання послуг з розподілу є публічними договорами приєднання та укладаються на основі типових договорів, форма яких затверджується Регулятором.

Відносини щодо технічного забезпечення розподілу електричної енергії регулюються оператором системи розподілу із споживачем у порядку, визначеному кодексом систем розподілу, на договірних засадах (ч. 5 ст. 45 Закону).

Кодекс систем розподілу визначає вимоги та правила, які регулюють взаємовідносини операторів систем розподілу, оператора системи передачі, користувачів системи розподілу та замовників послуг з приєднання щодо оперативного та технологічного управління системою розподілу, її розвитку та експлуатації, забезпечення доступу та приєднання електроустановок.

У додатку 3 до Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених Постановою НКРЕКП № 312 від 14.03.2018 (далі - ПРРЕЕ) визначено примірник типового договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії. А у додатку № 1 до Кодексу систем розподілу визначено примірник типового договору про стандартне приєднання до електричних мереж системи розподілу. Зазначені договори містять істотні умови, необхідні для даних видів договорів.

Ця позиція повністю узгоджується із висновками Касаційного господарського суду Верховного Суду, викладеними у Постанові у справі № 910/11021/15 від 08.04.2021.

Згідно зі ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи.

Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Правила користування електричною енергією, затверджені Постановою НКРЕ № 28 від 31.07.1996, втратили чинність з 11.06.2018, а отже на даний час відсутнє положення закону, яке б зобов`язувало відповідача укласти з позивачем договір про постачання електричної енергії.

В заяві про уточнення позовних вимог позивач прохає визнати типовий договір про постачання електричної енергії за регульованим тарифом, передбачений Додатком № 3 до постанови НКРЕ № 28 від 31.07.1996р., між Товариством з обмеженою відповідальністю "Варин" та Акціонерним товариством "Полтаваобленерго" укладеним щодо об`єкту - вбудований магазин непродовольчих товарів, що знаходиться в АДРЕСА_1 , з 01 червня 2018 року по 31 грудня 2018 року. Позивач у відповіді на відзив на заяву про зміну предмету позову вказав, що він не просить суд укладати договір, а прохає визнати договір укладеним (а.с.118).

Тобто, позивач прохає визнати факт укладення договору.

В п.5.4 Правила користування електричною енергією, затверджені Постановою НКРЕ № 28 від 31.07.1996, було вказано, що для укладення договору про постачання електричної енергії, договору про технічне забезпечення електропостачання споживача або договору про спільне використання технологічних електричних мереж заявник (споживач, власник технологічних електричних мереж (основний споживач) або субспоживач) має надати відповідній організації такі документи: 1) заяву щодо укладення відповідного договору із зазначенням роду виробничої діяльності, місцезнаходження та банківських реквізитів заявника; 2) акти про розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін (у разі укладення відповідного договору щодо об`єктів, які вводяться в експлуатацію вперше); 3) однолінійну схему електропостачання об`єкта (у разі укладення відповідного договору щодо об`єктів, які вводяться в експлуатацію вперше); 4) відомості щодо розрахункових засобів обліку (тип, марка, технічні характеристики тощо) (у разі укладення відповідного договору щодо об`єктів, які вводяться в експлуатацію вперше); 5) заявку на очікуваний обсяг споживання електричної енергії та величини споживання електричної потужності у години контролю максимального навантаження енергосистеми (за необхідності), довідку про укладені державні контракти (за наявності), відомості про величину приєднаної потужності і категорії надійності електропостачання струмоприймачів; 6) акти екологічної, аварійної та технологічної броні споживача (за наявності); 7) копію свідоцтва про державну реєстрацію та виписку з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців (для юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців); 8) копію документа, яким визначено право власності чи користування на об`єкт (приміщення) або копію документа, що підтверджує право власності чи користування на земельну ділянку (у разі відсутності на відповідній земельній ділянці об`єкта); 9) копію належним чином оформленої довіреності на право укладати договори особі, яка уповноважена підписувати договори; 10) у визначених законодавством випадках - копію декларації про готовність об`єкта до експлуатації або сертифіката (для новозбудованих та реконструйованих електроустановок), копію декларації про початок виконання будівельних робіт або дозволу на виконання будівельних робіт (для укладення договору про постачання електричної енергії на будівельні майданчики); 11) паспортні дані силових трансформаторів, кабельних та/або повітряних ліній передачі електричної енергії (для споживачів, у яких розрахункові засоби обліку встановлені не на межі балансової належності) (у разі укладення відповідного договору щодо об`єктів, які вводяться в експлуатацію вперше); 12) довідку про перелік субспоживачів (у разі їх наявності), дані (зазначені у підпункті 4 цього пункту) розрахункових засобів обліку субспоживачів (у разі укладення відповідного договору щодо об`єктів, які вводяться в експлуатацію вперше).

Позивач не надав суду належних доказів подання ним до відповідача документів, які були передбачені п.5.4 Правил користування електричною енергією, затверджених Постановою НКРЕ № 28 від 31.07.1996.

У заяві свідка складеної 22.02.2021 ОСОБА_1 повідомила лише, що лист на адресу відповідача містив пакет документів (а.с.58). Проте у цій заяві не вказано назви документів, що подавалися позивачем до відповідача.

Згідно з ч. 3 ст. 184 ГК України укладення господарських договорів на основі примірних і типових договорів повинно здійснюватися з додержанням умов, передбачених статтею 179 цього Кодексу, не інакше як шляхом викладення договору у вигляді єдиного документа, оформленого згідно з вимогами статті 181 цього Кодексу та відповідно до правил, встановлених нормативно-правовими актами щодо застосування примірного або типового договору.

Договір про постачання електричної енергії за регульованим тарифом у вигляді єдиного документа, оформленого згідно з установленими вимогами, сторони не підписали. Отже, цей договір не був укладений.

Посилання позивача на лист Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 23.03.2021 № 3799/20.4/7-21 (а.с.81), суд відхиляє, оскільки у цьому листі вказана комісія висловило щодо укладення договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії, а правовідносини з надання послуг з розподілу електричної енергії не є предметом спору у цій справі.

В силу ст.124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Здійснюючи правосуддя, суд забезпечує захист гарантованих Конституцією України та законами України прав і свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави.

Гарантуючи судовий захист з боку держави, Конституція України, водночас, визнає право кожного будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань і це конституційне право не може бути скасоване або обмежене (ч.5 ст.55 Конституції України).

У відповідності до ст.7 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним відповідно до закону. Іноземці, особи без громадянства та іноземні юридичні особи мають право на судовий захист в Україні нарівні з громадянами і юридичними особами України. Судова система забезпечує доступність правосуддя для кожної особи відповідно до Конституції та в порядку, встановленому законами України. кожному гарантується захист його прав, свобод та законних інтересів незалежним і безстороннім судом, утвореним відповідно до закону. Кожен має право на участь у розгляді своєї справи у визначеному процесуальним законом порядку в суді будь-якої інстанції.

Таким чином, конституційне право на судовий захист передбачає як невід`ємну частину такого захисту можливість поновлення порушених прав і свобод громадян, правомірність вимог яких встановлена в належній судовій процедурі і формалізована в судовому рішенні, і конкретні гарантії, які дозволяли б реалізовувати його в повному об`ємі і забезпечувати ефективне поновлення в правах за допомогою правосуддя, яке відповідає вимогам справедливості, що узгоджується також зі ст.13 Конвенції про захист прав людини і основних свобод.

Згідно ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Отже, до господарського суду вправі звернутися особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено чи оспорюється, при цьому має бути визначено які права позивача порушені відповідачем та якими законодавчими актами передбачено право позивача на звернення із заявленим позовом.

Відповідно в ч. 2 ст. 16 ЦК України та ч. 2 ст. 20 ГК України встановлені способи захисту порушеного права, серед яких відсутній такий спосіб захисту як встановлення факту, що договір був укладений у обумовлений часовий проміжок.

Відповідно до ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.

При цьому, обраний спосіб захисту цивільного права, має призводити до захисту порушеного чи оспорюваного права або інтересу. Якщо таке право чи інтерес мають бути захищені лише певним способом, а той, який обрав позивач, може бути використаний для захисту інших прав та інтересів, а не тих, за захистом яких позивач звернувся до суду, суд визнає обраний позивачем спосіб захисту неналежним і відмовляє у позові. У тому ж випадку, якщо заявлена позовна вимога взагалі не може бути використана для захисту будь-якого права чи інтересу, оскільки незалежно від доводів сторін спору суд не може її задовольнити, така вимога не може розглядатися як спосіб захисту.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.03.2019 у справі №331/6927/16-ц.

Звертаючись до суду з вимогою щодо визнання типового договору укладеним з 01 червня 2018 року по 31 грудня 2018 року, позивач фактично просить установити певні обставини, які, за його твердженнями, відбулись, та надати їм відповідну правову оцінку.

Закон не передбачає такий спосіб захисту цивільних прав або інтересів, адже задоволення цієї вимоги не призводить до захисту прав, а лише може бути використане для захисту інших прав або інтересів, зокрема у інших судових процесах.

Тому встановлення певних обставин є неналежним способом захисту права та охоронюваного законом інтересу, оскільки, розглядаючи таку вимогу, суд не здійснює захисту прав та законних інтересів учасників господарських відносин.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.06.2019 у справі №910/15651/17, постанові Верховного Суду від 14.06.2019 у справі №910/6642/18, ухваленій у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду, та постановах Верховного Суду від 12.11.2019 у справі №909/953/18 та від 21.08.2019 у справі №910/13755/18.

Відтак, суд дійшов висновку, що позивачем у даній справі обрано неправильний та неефективний спосіб захисту своїх порушених прав, а тому наявні підстави для відмови у задоволенні цього позову.

При подачі даного позову позивач сплатив 2102,00 грн судового збору за платіжним дорученням № 570 від 27.10.2020 та 168,00 грн судового збору за платіжним дорученням № 735 від 22.01.2021 (а.с.5, 35).

Ці судові витрати відповідно до ч. 1 ст. 129 ГПК України покладаються на позивача, оскільки у позові судом відмовлено.

Керуючись ст. 232, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

вирішив:

У позові відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення до Східного апеляційного господарського суду через Господарський суд Полтавської області.

Дата складення повного судового рішення: 12.07.2021.

Суддя Т. М. Безрук