номер провадження справи 27/84/21
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.07.2021 Справа № 908/1220/21

м. Запоріжжя Запорізької області

Господарський суд Запорізької області у складі судді Дроздової С.С. при секретарі судового засіданні Шолоховій С.В., розглянувши матеріали справи

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма Весна (51820 Дніпропетровська область, Петриківський район, с. Чаплинка, вул. Центральна, буд. 9В, ідентифікаційний код юридичної особи 30593952)

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Єврошок (69063 м. Запоріжжя, вул. Поштова, 27/29, ідентифікаційний код юридичної особи 40468354)

про стягнення суми

за участю

представника позивача: не з`явився

представник відповідача: не з`явився

СУТЬ СПОРУ:

29.04.2021 до Господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма Весна про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю Єврошок 126 511 грн. 41 коп. пені, 22 140 грн. 00 коп. 3 % річних, 28 396 грн. 14 коп. втрат від інфляції.

Відповідно до витягу з протоколу розподілу судової справи між суддями від 29.04.2021 здійснено автоматизований розподіл позовної заяви між суддями, присвоєно єдиний унікальний номер судової справи 908/1220/21 та визначено до розгляду судді Дроздовій С.С.

Ухвалою суду від 05.05.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 908/1220/21, присвоєно справі номер провадження 27/84/21 розгляд справи по суті призначено на 31.05.2021.

Справа № 908/1220/21 розглядається за правилами спрощеного позовного провадження.

За приписами ст. 248 ГПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до ст. 252 ГПК України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

28.05.2021 від представника відповідача на поштову адресу суду надійшов письмовий відзив (вх. № 11022/08-08/21 від 28.05.2021), проти заявлених вимог відповідач заперечив, зазначив, що стягнення з відповідача сум 3 % річних та втрат від інфляції є помилковими та у справі вже було стягнуто суми 3 % річних та втрат від інфляції.

Відповідачем 28.05.2021 подано заяву вих. № 2-юр від 26.05.2021 про застосування строків спеціальної позовної давності до пені.

Ухвалою суду від 31.05.2021, відповідно до ст. 216 ГПК України, розгляд справи відкладено на 01.07.2021.

01.07.2021 від позивача надійшла заява про розгляд справи без участі представника позивача (вх. № 13440/08-08/21).

07.06.2021 позивач надіслав на адресу суду заяву (вх. № 11699/08-08/21 від 07.06.2021) в порядку ст. 46 ч. 2 ГПК України, про зменшення розміру позовних вимог, просить стягнути з відповідача 68 259 грн. 97 коп. пені, 16 135 грн. 00 коп. - 3 % річних, 35 254 грн. 73 коп. втрат від інфляції.

Ухвалою суду від 01.07.2021 в порядку ст. 216 ГПК України продовжено строк розгляду справи № 908/1220/21 відповідно до Конвенції про захист прав людини і основних свобод. Засідання суду відкладено на 08.07.2021.

На електрону адресу суду 02.07.2021 від позивача надійшли уточнення (вх № 13472/08-08/21 від 02.07.2021) та 05.07.2021 поштою за вх. № 13642/08-08/21 до позовної заяви. Відповідно до уточнень позивач просить розглянути справу за уточненою позовною заявою та стягнути з відповідача 44 341 грн. 00 коп. 3% річних, 70 648 грн. 22 коп. втрат від інфляції.

Уточнена позовна заява була прийнята судом, оскільки відповідала вимогам ч. 2 ст. 46 ГПК України. Судом розглядаються позовні вимоги про стягнення з відповідача 44 341 грн. 00 коп. 3% річних, 70 648 грн. 22 коп. втрат від інфляції.

Представники сторін в судове засідання 08.07.2021 не з`явились, про поважні причини неявки представнику відповідача суд не повідомив.

07.07.2021 від відповідача надійшли: заява про зменшення розміру 3 % річних та інфляційних втрат (вих. № 06-07 від 06.07.2021) та заява про відшкодування витрат на правову допомогу відповідачу (вих. № 07-06 від 06.07.2021).

У судовому засіданні 08.07.2021 справу розглянуто, прийнято рішення.

Згідно ч. 1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Суд зазначає, що позивач заявляв про розгляд справи без участі представника.

У відповідності до ст. 42 ГПК України учасники справи зобов`язані виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

З урахуванням викладеного, суд вирішив за доцільне розглянути справу по суті за наявними матеріалами, яких достатньо для вирішення спору по суті, за відсутністю сторін.

Розглянувши матеріали та фактичні обставини справи, оцінивши надані докази, суд

УСТАНОВИВ:

Цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї.

Згідно статті 42 Конституції України кожен має право на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом.

Підприємництво це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку (ст. 42 Господарського кодексу України).

Підприємницька діяльність здійснюється суб`єктами господарювання, підприємці мають право без обмежень самостійно здійснювати будь-яку підприємницьку діяльність, яку не заборонено законом.

З огляду на статтю 509 Цивільного кодексу України вбачається, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України.

Як зазначає позивач та вбачається з матеріалів справи, рішенням Господарського суду Запорізької області від 04.12.2019 у справі № 908/701/19 позов Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма Весна до Товариства з обмеженою відповідальністю ЄВРОШОК про стягнення суму 738 000 грн. 00 коп. передплати 50% за договором № 5 від 19.12.2017, суму 126491 грн. 17 коп. пені; суму 10615 грн. 00 грн. 3% річних; 38245 грн. 75 коп. втрати від інфляції, 13700 грн. 00коп. судового збору задоволено. В задоволенні зустрічного позову Товариства з обмеженою відповідальністю ЄВРОШОК до Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма Весна про стягнення суми 372 072 грн. 80 коп. відмовлено.

Предметом розгляду справи №908/701/19 було стягнення заборгованості за період з 25.07.2018 року по 16.01.2019 року.

Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 24.11.2020 рішення Господарського суду Запорізької області від 04.12.2019 у справі № 908/701/19 залишено без змін.

З метою примусового виконання наказу Господарського суду Запорізької області, виданого на підставі рішення суду від 04.12.2019 у справі № 908/701/19, приватним виконавцем Котула А.М., було відкрито виконавче провадження ВП 61028482.

Позивач вказував на те, що виконання відповідачем рішення у справі № 908/701/19 в повному обсязі відбулось лише 18.01.2021.

Несвоєчасне виконання відповідачем своїх зобов`язань стало підставою для нарахування позивачем 3 % річних в розмірі 44341 грн. 00 коп. та втрат від інфляції в розмірі 70648 грн. 22 коп., які позивач просить стягнути з відповідача.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським Кодексом України.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

За приписами ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, у силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо) або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Згідно ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов`язання, згідно ст. 526 ЦК України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За умовами ст. 96 ЦК України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями.

Згідно з ч. 1 ст. 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утримуватися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач 18.01.2021 здійснив останній платіж за виконавчим провадженням № 61028482. Виконавче провадження № 61028482 з виконання наказу Господарського суду Запорізької області № 908/701/19 від 14.01.2020 закінчено, суму боргу стягнуто в повному обсязі, про свідчить відповідна постанова Приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Котула А.М. про закінчення виконавчого провадження.

Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних, відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від, зокрема, перебування справи в апеляційній інстанції, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Враховуючи, що позивачем у справі № 908/701/19 було заявлено період стягнення до 16.01.2019 включно, суд вважає обґрунтованим початок періоду стягнення 3 % річних та втрат від інфляції починаючи з 17.01.2019 та останній днем періоду стягнення цих сум 17.01.2021, оскільки це день, що передує останньому платежу відповідачем та прийняттям постанови про закінчення виконавчого провадження.

Статтею 610 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

До засобів захисту цивільних прав, у відповідності до ст. 625 ЦК України, відносяться втрати від інфляції та 3 % річних.

Позивачем заявлені вимоги за загальний період з 17.01.2019 по 17.01.2021 про стягнення 44341 грн. 11 коп. 3 % річних та 70648 грн. 22 коп. втрат від інфляції.

Статтю 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата 3% річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Індекс інфляції (індекс споживчих цін) це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, який визначається виключно Держкомстатом і його найменший період визначення становить місяць, а тому прострочка платежу за менший період не тягне за собою нарахування інфляційних втрат, а розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що мала місце на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Держкомстатом, за період прострочки. Розрахунки індексу інфляції за квартал, період з початку року і т. п. проводяться "ланцюговим" методом, тобто шляхом множення місячних (квартальних і т. д.) індексів (наказ Держкомстату від 27.07.2007, № 265 Про затвердження Методики розрахунку базового індексу споживчих цін).

Наданий розрахунок судом перевірений за допомогою юридичної інформаційно-пошукової системи Законодавство також судом встановлено, що період нарахування 3 % річних та втрат від інфляції не перетинаються з періодом нарахування цих сум у справі № 908/701/19, отже судом встановлено, що позивачем вірно нараховані суми 3 % річних та втрат від інфляції. Таким чином, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сума 44341 грн. 11 коп. 3 % річних та 70648 грн. 22 коп. втрат від інфляції за загальний період з 17.01.2019 по 17.01.2021.

Розглянувши клопотання відповідача про зменшення на 90 % суми 3 % річних та втрат від інфляції, суд відмовив у його задоволенні, з огляду на наступне.

Обґрунтовуючи дану заяву, відповідач посилається на те, що 21.01.2020 приватним виконавцем Котула А.М. було відкрито виконавче провадження про примусове виконання наказу господарського суду Запорізької області від 14.01.2021 у справі №908/701/19. У період з 04.12.2019 по 24.11.2020 рішення суду першої інстанції не вступило в законну силу, тому ТОВ «ЄВРОШОК», враховуючи положення ст. 326 ГПК України, не був зобов`язаний його виконувати, та у зв`язку з оскарженням рішення суду першої інстанції ТОВ «ЄВРОШОК», виконавче провадження відповідно до ст. 38 Закону України «Про виконавче провадження» було зупинено. Виконання судового рішення, яке вступило в силу, відбулося швидко. ТОВ «ЄВРОШОК» не вчинило жодних дій щодо затягування виконавчого провадження. Відбувалась поетапна оплата. Доводи позивача про те, що ТОВ «ЄВРОШОК» свідомо не повертав отримані кошти, суперечать матеріалам справи, оскільки спірний період це був в основному період апеляційного оскарження рішення. Водночас господарські санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника. Такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань. Якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, нені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. З огляду на очевидну неспівмірність заявлених до стягнення сум санкцій у вигляді пені, процентів річних, інфляційних втрат, враховуючи, що не є справедливим, коли наслідки невиконання боржником зобов`язання вочевидь більш вигідні для кредитора, ніж належне виконання такого зобов`язання, вважаємо справедливим, пропорцій ним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи, які мають юридичне значення, та наведеним вище критеріям, обмежити розмір санкцій. З огляду на вищевказане, відповідач просив суд врахувати ті обставини, що на сьогоднішній день, заборгованість перед позивачем повністю погашена, період прострочення був незначним, а поведінка відповідача була порядною та добросовісною, оскільки він жодними діями не затягував виконання рішення суду по справі № 908/701/19. Заявлені позивачем - ТОВ «Агрофірма «Весна» - вимоги про стягнення 3 % річних та інфляції не є справедливими, оскільки наслідки невиконання боржником зобов`язання вочевидь більш вигідні для кредитора, ніж належне виконання такого зобов`язання.

Відповідно до ст. 233 ГК України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але і інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Частиною 3 статті 551 Цивільного кодексу України також передбачено можливість зменшення за рішенням суду розміру неустойки, якщо він значно перевищує розмір збитків, та наявність інших обставин, які мають істотне значення.

Правовий аналіз названих статей свідчить, що вони не є імперативними та застосовуються за визначених умов на розсуд суду, при цьому повинні враховуватись певні обставини, які в своїй сукупності утворюють винятковість.

Згідно з ч. 1 ст. 96 Цивільного кодексу України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями.

Відповідач відповідно до ч. 1 ст. 42 Господарського кодексу України здійснює підприємницьку діяльність на власний ризик.

Підписавши договір про надання послуг зі збирання часнику, відповідач був обізнаний про існуючий порядок розрахунків та правові наслідки порушення строків розрахунку.

За приписами ч. 2 ст. 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Сума заявлених позивачем до стягнення з відповідача 3 % річних та втрат від інфляції не є надмірно великою, про що свідчать матеріали справи.

Статтею 42 ГК України передбачено, що підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Це означає, що за порушення договірних зобов`язань, та інших правил здійснення господарської діяльності підприємство самостійно несе відповідальність, передбачену законодавством України.

Крім того, підприємництво є ініціативною діяльністю. Це означає, що зайняття підприємницькою діяльністю є добровільним вчинком. Жоден державний орган, недержавна організація, посадова особа не можуть примусити до зайняття підприємницькою діяльністю. Проте це не означає, що особа не може бути примушена до виконання добровільно взятих на себе зобов`язань (наприклад, за договором, укладеним в процесі провадження підприємницької діяльності) або зобов`язань, що передбачені державою і випливають зі здійснення особою підприємницької діяльності.

Відповідно до ст. 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність у боржника необхідних коштів.

Незалежно від того, що стало причиною відсутності у боржника необхідної суми грошей (об`єктивні обставини чи суб`єктивна недбалість боржника), це не звільняє його від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов`язання.

Дослідивши наведені відповідачем обставини, суд зазначає, що відповідачем не подано документів, які б свідчили про відсутність вини відповідача у виникненні заборгованості і здійсненні з його боку конкретних дій щодо вжиття усіх можливих заходів для виконання зобов`язань за спірним Договором.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що вказані відповідачем в обґрунтування своєї заяви твердження не свідчать про винятковість розглядуваного випадку та наявність об`єктивних обставин, що виключали б можливість відповідача належним чином виконати свої зобов`язання. Крім того, відповідачем не подано жодних доказів, які б свідчили про неможливість виконання свого обов`язку або виконання тільки в разі зменшення заявлених сум.

Також судом встановлено, що спір виник саме з вини відповідача та посилання відповідача на те, що справа довгий час розглядалась судом апеляційної інстанції не з його вини є безпідставними.

Посилання відповідача на практику Верховного Суду в даній справі є недоречними, оскільки судом вже встановлена співмірність заявлених сум 3 % річних та втрат від інфляції, даний випадок не є винятковим та відповідачем не було здійснено негайне добровільне виконання, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, виконавчою службою було відкрито виконавче провадження.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд відмовляє відповідачу в задоволенні заяви щодо зменшення суми 3 % річних та втрат від інфляції.

Розглянувши клопотання відповідача про відшкодування витрат на правову допомогу відповідачу, суд відмовив у його задоволенні, з огляду на наступне.

Частиною 4 ст. 129 ГПК України передбачено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За таких обставин, враховуючи, що позовні вимоги в даній справі є обґрунтованими та підлягають задоволенню, вимоги відповідача про стягнення судових витрат є безпідставними.

Крім того, суд зазначає, що відповідачем було подано заяву про застосування строків позовної давності щодо стягнення суми пені, яка залишена судом без задоволення, оскільки вимоги позивача (враховуючи зменшення та уточнення), які розглядаються судом, не містять вимоги про стягнення суми пені.

Вимога п. 1 ст. 6 Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітися як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь вмотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

Матеріали справи та вищевикладене спростовують твердження відповідача у даній справі.

Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У рішенні Європейского суду з прав людини від 19.03.1997 р. (п. 40) по справі Горнсбі поти Греції зазначено: …Право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду однієї зі сторін. Важко уявити ситуацію, щоб пункт 1 статті 6 докладно описував процедурні Гарантії, що надаються сторонам цивільного судового процесу у провадженні, що є справедливим, відкритим і оперативним і не передбачив при цьому гарантій виконання судових рішень; тлумачення статті 6 як такої, що стосується виключно права на звернення до суду і проведення судового розгляду, могло б призвести до ситуацій, несумісних із принципом верховенства права, що його Договірні сторони зобов`язалися дотримуватися, коли вони ратифікували Конвенцію.

Відповідно до ст.ст. 7, 13 Господарського процесуального кодексу України правосуддя в господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, форми власності, підпорядкування, місцезнаходження, місця створення та реєстрації, законодавства, відповідно до якого створена юридична особа, та інших обставин. Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст.ст. 73, 77 ГПК України).

З урахуванням наведеного, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, заснованими на законі та такими, що підлягають задоволенню.

В порядку ст. 129 ГПК України судовий збір у сумі 2270 грн. 00 коп. покладається на відповідача.

Позивач надавав попередній орієнтовний розрахунок, зокрема, витрат на професійну правничу допомогу, однак остаточного розрахунку не подав та не заявляв про відшкодування даних сум.

Керуючись ст.ст. 42, 123, 129, 233, 238, 240, 241, 248, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма Весна до Товариства з обмеженою відповідальністю Єврошок задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Єврошок (69063 м. Запоріжжя, вул. Поштова, 27/29, ідентифікаційний код юридичної особи 40468354) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма Весна (51820 Дніпропетровська область, Петриківський район, с. Чаплинка, вул. Центральна, буд. 9В, ідентифікаційний код юридичної особи 30593952) 44341 (сорок чотири тисячі триста сорок одну) грн. 00 коп. 3 % річних, 70648 (сімдесят тисяч шістсот сорок вісім) грн. 22 коп. втрат від інфляції, 2270 (дві тисячі двісті сімдесят) грн. 00 коп. судового збору. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення оформлено та підписано 13.07.2021.

Суддя С.С. Дроздова

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення буде розміщено в Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою у мережі Інтернет за посиланням: http://reyestr.court.gov.ua.