ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" червня 2021 р. Справа№ 910/10581/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Зубець Л.П.

суддів: Алданової С.О.

Мартюк А.І.

секретар судового засідання: Пастернак О.С.

за участю представників учасників справи згідно з протоколом судового засідання від 29.06.2021

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Регіональної філії "Львівська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця"

на рішення Господарського суду міста Києва

від 26.01.2021

у справі №910/10581/20 (суддя - Стасюк С.В.)

за позовом Публічного акціонерного товариства

"ДТЕК "Добропільська ЦЗФ"

до Акціонерного товариства "Українська залізниця"

про стягнення 175 627, 64 грн

В С Т А Н О В И В:

Публічне акціонерне товариство "ДТЕК Добропільська ЦЗФ" (надалі - позивач, ПАТ "ДТЕК Добропільська ЦЗФ") звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства "Українська залізниця" (надалі - відповідач, Залізниця) про стягнення 175 627,64 грн вартості нестачі вугілля.

Позовні вимоги обґрунтовано незабезпеченням відповідачем збереження вантажу під час перевезення вагонів №54752381, №60454550, №53519211, №56966401, №56010630, №53560389, №61871984, №53074225, №63660112, №60519436, №60551475, №62111786, №56288202, №56871684, №61077921, №63659916, №60352952, №53008058, №60353174, №56323603, №60028610, №62964853 з вугіллям кам`яним, через що наявна недостача вказаного вугілля та, у зв`язку з чим на перевізника покладається відповідальність за нестачу вантажу під час його перевезення у розмірі фактично заподіяної шкоди.

Відповідач проти позову заперечував, зазначаючи про те, що позивачем безпідставно не враховано зазначення відправником у залізничних накладних вологості вантажу та не застосовано під час визначення величини недостачі 2 % (суми норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто). Відповідач вважає надані позивачем копії довідок про вартість 1 тони вугілля неналежними доказами, оскільки останні підписані генеральним директором та двома працівниками позивача та не містять підпису головного бухгалтера. Крім того, позивачем не надано доказів щодо повноважень В.о. начальника відділу з планування та інвестицій та начальника дільниці навантаження на підписання таких довідок. Відповідач зазначає, що позивачем не долучено доказів того, що за накладними №48318364 (досилочна накладна №47038765), №48906804 позивач отримав право на подання позову, оскільки в таких накладних відсутній передавальний надпис.

За твердженням відповідача, матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження того, що відповідачем, як перевізником, не забезпечено схоронності вантажу під час перевезення, чи доказів, які б вказували на наявність будь-яких слідів доступу до вантажу, у зв`язку з чим відсутні підстави для застосування до відповідача відповідальності у вигляді відшкодування збитків.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 26.01.2021 у справі №910/10581/20 позов задоволено повністю.

Присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача вартість втраченого вантажу в розмірі 175 627, 64 грн, 2 634, 41 грн судового збору.

Судове рішення з посиланням на приписи ст.ст. 114, 115 Статуту залізниць України мотивоване тим, що позивачем документально підтверджена вартість втраченого вугілля, а відтак понесені останнім збитки, під час перевезення цього вантажу Залізницею, є обгрунтованими та підлягають стягненню у зазначеному розмірі.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Регіональна філія "Львівська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" (скаржник) звернулась до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 26.01.2021 у справі №910/10581/20 та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що оскаржуване рішення прийняте при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, а також наявна невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи. Відтак, оскаржуване судове рішення у цій справі ухвалене із порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що місцевий господарський суд дійшов передчасного висновку щодо задоволення позову, оскільки позивачем не було надано суду належних доказів в частині підтвердження вартості вантажу.

На думку скаржника, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів щодо передання позивачу права на пред`явлення претензій та позовів до Акціонерного товариства "Українська залізниця" за даними накладними.

Окрім того, скаржником у тексті апеляційної скарги викладено клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції, із обґрунтуванням причин такого пропуску.

Також у тексті апеляційної скарги Залізницею викладено клопотання про витребування у АТ "ДТЕК Західенерго", як власника вантажу, із всіма додатками належним чином засвідчену копію договору від 27.01.2016 №1-1-2016/006 та платіжні доручення або інші фінансові документи, що підтверджують кількість та вартість відправленого вантажу за накладними №№53447884, 53380234, 53378154, 53479499, 48207914, 48313142, 48315998, 48318364, 48906804, 48149447.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.02.2021 апеляційну скаргу Регіональної філії "Львівська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючої судді (судді-доповідача) - Зубець Л.П., суддів: Алданова С.О., Мартюк А.І.

Судова колегія зазначає, що визначений за допомогою автоматизованої системи розподілу судової справи склад колегії суддів, є судом, встановленим законом, про що Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово наголошував, зокрема, у справі "Zand v. Austria", висловлено думку, що термін "судом, встановленим законом" у ч. 1 ст. 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів".

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.02.2021 відкладено вирішення питання щодо подальшого руху апеляційної скарги у даній справі до надходження матеріалів справи до суду апеляційної інстанції. Витребувано матеріали справи №910/10581/20 з Господарського суду міста Києва.

01.03.2021 до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №910/10581/20 з Господарського суду міста Києва.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 03.03.2021 відкрито апеляційне провадження у справі №910/10581/20 за апеляційною скаргою Регіональної філії "Львівська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Господарського суду міста Києва від 26.01.2021, апеляційну скаргу призначено до розгляду у судовому засіданні на 20.04.2021.

Роз`яснено позивачу право та встановлено строк для подання до суду апеляційної інстанції відзиву на апеляційну скаргу, встановлено сторонам строк на подання заяв/клопотань, пояснень або заперечень з доказами направлення їх іншим учасникам справи.

Позивач своїм правом, визначеним ст. 263 ГПК України не скористався, відзиву на апеляційну скаргу Залізниці до Північного апеляційного господарського суду не подав.

Розгляд справи №910/10581/20 за апеляційною скаргою Регіональної філії "Львівська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Господарського суду міста Києва від 26.01.2021 неодноразово відкладався на іншу дату, про що судом апеляційної інстанції ухвалювались відповідні рішення. При цьому, судові засідання відбувалися в режимі відеоконференції за допомогою програми "EasyCon" в приміщенні Північного апеляційного господарського суду за адресою: 04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 1 літера А, зал судових засідань №5.

Окрім того, ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 03.06.2021 у справі №910/10581/20 було витребувано у Публічного акціонерного товариства "ДТЕК "Добропільська ЦЗФ" сертифікат якості на вугілля кам`яне, а також рахунок-фактуру або інші фінансові документи, що підтверджують кількість та вартість відправленого вантажу за накладними №№53447884, 53380234, 53378154, 53479499, 48207914, 48313142, 48315998, 48318364, 48906804, 48149447, платіжні доручення щодо перерахування коштів за вказану поставку вугілля кам`яного.

У судове засідання 29.06.2021, яке проводилось в режимі відеоконференції за допомогою програми "EasyCon" в приміщенні Північного апеляційного господарського суду з`явився представник відповідача, позивач повноважних представників не направив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, заяв/клопотань не подавав.

Відповідно до ч.ч. 12, 13 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. Якщо суд апеляційної інстанції визнав обов`язковою участь у судовому засіданні учасників справи, а вони не прибули, суд апеляційної інстанції може відкласти апеляційний розгляд справи.

При цьому, положеннями вказаної статті передбачено право, а не обов`язок суду відкласти апеляційний розгляд справи.

Судова колегія вважає за необхідне зазначити, що у випадку, коли представники сторін чи інші учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Відтак, неявка учасника судового процесу у судове засідання за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є безумовною підставою для відкладення розгляду справи.

В силу приписів статті 2 ГПК України, завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Судом також враховано, що в силу вимог частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Колегія суддів звертає увагу на те, що вжиття заходів для прискорення процедури розгляду є обов`язком не тільки для держави, а й усіх осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989 у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" (Case of Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain) (заява № 11681/85) зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватись від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Щодо невиконання позивачем ухвали Північного апеляційного господарського суду від 03.06.2021 у даній справі, колегія суддів зазначає наступне.

Положеннями статті 13 ГПК України унормовано, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що позивач належним чином повідомлений, ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 03.06.2021 у цій справі отримав, однак витребуваних документів суду не надав та не повідомив суд про неможливість подання таких доказів.

Враховуючи те, що в матеріалах справи мають місце докази належного повідомлення всіх учасників судового процесу про час та місце проведення судового засідання по розгляду апеляційної скарги, колегія суддів вважає можливим здійснити перевірку рішення суду першої інстанції у даній справі в апеляційному порядку за наявними матеріалами справи та без участі представника позивача.

У судовому засіданні 29.06.2021 представник відповідача підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, просив суд її задовольнити, оскаржуване рішення скасувати, прийняти нове судове рішення про відмову в задоволенні позову у повному обсязі.

Згідно із ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

У судовому засіданні 29.06.2021 оголошено вступну та резолютивну частини постанови суду.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Північний апеляційний господарський суд дійшов наступних висновків.

Як встановлено місцевим господарським судом та перевірено судом апеляційної інстанції, згідно з накладними №53447884 від 23.01.2020, №53380234 від 18.01.2020, №53378154 від 18.01.2020, №53479499 від 26.01.2020, №48207914 від 21.03.2020, №48313142 від 28.03.2020, №48315998 від 29.03.2020, №48318364 від 29.03.2020, №48906804 від 23.05.2020, №48149447 від 17.03.2020 Залізниця прийняла у Публічного акціонерного товариства "ДТЕК Добропільська ЦЗФ" вугілля для перевезення.

На станціях призначення були складені комерційні акти №444002/16 від 25.01.2020, №482004/18/13 від 19.01.2020, №444002/8 від 20.01.2020, №444002/26 від 28.01.2020, №453105/58 від 23.03.2020, №453105/94 від 31.03.2020, №453105/98 від 31.03.2020, №4530003/160/65 від 30.03.2020, №4530003/232/81 від 25.05.2020, №4530003/98/5 від 19.03.2020 за змістом яких при переваженні вагонів було виявлено, що частину товару у вагонах №54752381, №60454550, №53519211, №56966401, №56010630, №53560389, №61871984, №53074225, №63660112, №60519436, №60551475, №62111786, №56288202, №56871684, №61077921, №63659916, №60352952, №53008058, №60353174, №56323603, №60028610, №62964853 було втрачено.

Згідно з комерційним актом №444002/16 при контрольному переважуванні на справних 150-тонних вагонних вагах вагонів №54752381 виявилось нетто - 64800 кг., що менше вантажного документу на 4000 кг., та №60454550 виявилось нетто - 64320 кг., що менше вантажного документу на 4180 кг. Над люками виявлене поглиблення вантажу. Маркування порушене. В технічному відношенні вагон справний. Люки зачинені. Течі вантажу немає.

Згідно з комерційним актом №482004/18/13 при контрольному переважуванні на справних 150-тонних вагонних вагах вагону №53519211 виявилось нетто - 60700 кг., що менше вантажного документу на 8000 кг. Над люками виявлене поглиблення вантажу. Маркування порушене. В технічному відношенні вагон справний. Люки зачинені. Течі вантажу немає;

Відповідно до комерційного акту №444002/8 при контрольному переважуванні на справних 150-тонних вагонних вагах вагонів №56966401 виявилось нетто - 64730 кг., що менше вантажного документу на 2970 кг., №56010630 виявилось нетто - 64780 кг., що менше вантажного документу на 2920 кг., №53560389 виявилось нетто - 65650 кг., що менше вантажного документу на 2150 кг., та №61871984 виявилось нетто - 66180 кг., що менше вантажного документу на 2420 кг. Над люками виявлене поглиблення вантажу. Маркування порушене. В технічному відношенні вагон справний. Люки зачинені. Течі вантажу немає.

Згідно з комерційним актом №444002/26 при контрольному переважуванні на справних 150-тонних вагонних вагах вагонів №53074225 виявилось нетто - 63300 кг., що менше вантажного документу на 5300 кг., та №63660112 виявилось нетто - 63550 кг., що менше вантажного документу на 4950 кг. Над люками виявлене поглиблення вантажу. Маркування порушене. В технічному відношенні вагон справний. Люки зачинені. Течі вантажу немає.

Згідно з комерційним актом №453105/58 при контрольному переважуванні на справних 150-тонних вагонних вагах вагону №60519436 виявилось нетто - 65750 кг., що менше вантажного документу на 3650 кг. Над люками виявлене поглиблення вантажу. Маркування порушене. В технічному відношенні вагон справний. Люки зачинені. Течі вантажу немає.

Відповідно до комерційного акту №453105/94 при контрольному переважуванні на справних 150-тонних вагонних вагах вагонів №60351475 виявилось нетто - 66750 кг., що менше вантажного документу на 2750 кг., №62111786 виявилось нетто - 68500 кг., що менше вантажного документу на 1100 кг., №56288202 виявилось нетто - 67400 кг., що менше вантажного документу на 2400 кг., №56871684 виявилось нетто - 69050 кг., що менше вантажного документу на 1650 кг., та №61077921 виявилось нетто - 65150 кг., що менше вантажного документу на 4450 кг. Над люками виявлене поглиблення вантажу. Маркування порушене. В технічному відношенні вагон справний. Люки зачинені. Течі вантажу немає.

Згідно з комерційним актом №453105/98 при контрольному переважуванні на справних 150-тонних вагонних вагах вагонів №63659916 виявилось нетто - 67800 кг., що менше вантажного документу на 1700 кг., та №60352952 виявилось нетто - 67100 кг., що менше вантажного документу на 2500 кг. Над люками виявлене поглиблення вантажу. Маркування порушене. В технічному відношенні вагон справний. Люки зачинені. Течі вантажу немає.

Згідно з комерційним актом №450003/160/65 при контрольному переважуванні на справних 150-тонних вагонних вагах вагону №53008058 виявилось нетто - 60000 кг., що менше вантажного документу на 10600 кг. Над люками виявлене поглиблення вантажу. Маркування порушене. В технічному відношенні вагон справний. Люки зачинені. Течі вантажу немає.

Відповідно до комерційного акту №450003/232/81 при контрольному переважуванні на справних 150-тонних вагонних вагах вагонів №60353174 виявилось нетто - 57050 кг., що менше вантажного документу на 12650 кг., та №56323603 виявилось нетто - 57300 кг., що менше вантажного документу на 10200 кг. Над люками виявлене поглиблення вантажу. Маркування порушене. В технічному відношенні вагон справний. Люки зачинені. Течі вантажу немає.

Згідно з комерційним актом №450003/98/5 при контрольному переважуванні на справних 150-тонних вагонних вагах вагонів №60028610 виявилось нетто - 63050 кг., що менше вантажного документу на 6850 кг., та №62964853 виявилось нетто - 59400 кг., що менше вантажного документу на 10400 кг. Над люками виявлене поглиблення вантажу. Маркування порушене. В технічному відношенні вагон справний. Люки зачинені. Течі вантажу немає.

На підтвердження вартості втраченого вантажу позивачем надано довідки №11/622 від 24.04.2020, №11/641 від 24.04.2020, №11/625 від 24.04.2020, №11/1120 від 03.07.2020, №11/1073 від 24.06.2020, №11/1069 від 24.06.2020, №11/1071 від 24.06.2020, №11/1072 від 24.06.2020, №11/606 від 24.04.2020, які складені відправником - Публічним акціонерним товариством "ДТЕК Добропільська ЦЗФ", відповідно до яких вартість 1 тони вугільної продукції становить: за накладною №53447884 від 23.01.2020 - 2 364, 98 грн, №53380234 від 18.01.2020 - 2 169, 32 грн, №53378154 від 18.01.2020 - 2 169, 32 грн, №53479499 від 26.01.2020 - 1 959, 46 грн, №48207914 від 21.03.2020 - 1 782, 18 грн, №48313142 від 28.03.2020 - 1 520, 46 грн, №48315998 від 29.03.2020 - 1 742, 76 грн, №48318364 від 29.03.2020 - 1 831, 68 грн, №48906804 від 23.05.2020 - 1 830, 94 грн, №48149447 від 17.03.2020 - 1 791, 00 грн.

Загальна вартість недостачі вантажу, виявленої у вищезазначених вагонах, згідно з розрахунком позивача, складає 175 627, 64 грн, яку позивач просить суд стягнути з відповідача, що і є причиною виникнення спору.

Суд першої інстанції враховуючи положення норм чинного законодавства України, приймаючи до уваги встановлені фактичні обставини справи, керуючись принципами розумності та справедливості, дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення заявлених позовних вимог.

Здійснивши перевірку правильності застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає передчасними висновки суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позову, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, спірні правовідносини сторін виникли під час виконання перевезення вантажу залізничним транспортом.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, зокрема, з договорів та інших правочинів.

Згідно з ч. 2 ст. 908 ЦК України загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами) (ч. 3 ст. 909 ЦК України).

Відповідно ст. 307 Господарського кодексу (надалі - ГК України), положення якої кореспондуються із положеннями ст. 909 ЦК України, за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Частиною першою статті 3 Закону України "Про залізничний транспорт" передбачено, що законодавство про залізничний транспорт загального користування складається з Закону України "Про транспорт", цього Закону, Статуту залізниць України, який затверджується Кабінетом Міністрів України, та інших актів законодавства України.

Статут залізниць України (надалі - Статут) визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, які користуються залізничним транспортом (ст. 2 Статуту). На підставі цього Статуту затверджені Міністерством транспорту України Правила перевезень вантажів, які є обов`язковими для всіх юридичних осіб на території України (ст. 5 Статуту).

За приписами статті 24 Статуту залізниця має право перевіряти правильність відомостей, внесених до накладної, а також періодично перевіряти кількість та масу вантажу, що зазначаються у накладній. Вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених ними в накладній.

Відповідно до статті 6 Статуту, накладна - це основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони-одержувача. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.

Абзац 2 частини першої статті 6 Статуту визначає, що вантажовідправник (відправник вантажу, вантажовласник) - зазначена у документі на перевезення вантажу (накладній) юридична чи фізична особа, яка довіряє вантаж залізниці для його перевезення.

Вантажі, завантажені відправниками у вагони закритого типу (криті, ізотермічні, хопери, цистерни тощо) та контейнери, приймаються залізницею до перевезення шляхом візуального огляду кузова (котла) вагона (контейнера), пломб (ЗПП), без перевірки вантажу. Вантажі, завантажені відправниками у вагони відкритого типу (платформи, напіввагони тощо), приймаються залізницею до перевезення шляхом візуального огляду вагона, вантажу, його маркування (у т.ч. захисного) та кріплення у вагоні без перевірки маси та кількості вантажу (абзац 3 та 4 пункту 28 Правил приймання вантажів до перевезення).

Відповідно до статті 12 Закону України "Про залізничний транспорт" залізниці та підприємства залізничного транспорту загального користування забезпечують збереження вантажів, багажу та вантажобагажу на шляху слідування та на залізничних станціях згідно з чинним законодавством України.

За приписами статті 924 ЦК України перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало. Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Частиною першою статті 115 Статуту передбачено, що вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу.

Відповідно до частини другої статті 114 Статуту недостача маси вантажу, за яку відшкодовуються збитки, в усіх випадках обчислюється з урахуванням граничного розходження визначення маси вантажу і природної втрати вантажу під час перевезення.

Згідно з пунктом 27 Правил видачі вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 №644, вантаж вважається доставленим без утрати, якщо різниця між масою, вказаною в пункті відправлення в залізничній накладній, та масою, визначеною на станції призначення, не перевищує норми природної втрати і граничного розходження у визначенні маси нетто. При видачі вантажів, маса яких унаслідок їх властивостей зменшується при перевезенні, норма недостачі (сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто) становить: 2% маси, зазначеної в перевізних документах, - при перевезенні рідких вантажів або зданих до перевезення в сирому (свіжому) або у вологому стані; 1% маси, зазначеної в перевізних документах, - для мінерального палива. Для вантажів, які перевозяться без тари й упаковки, норми недостачі або надлишку маси вантажів розраховуються від маси нетто.

Так, доводи скаржника в апеляційній скарзі зводяться, зокрема до того, що до вантажу, що перевозився за спірними накладними та перебував у вологому стані повинна застосовуватися норма недостачі у розмірі 2 %, тоді як суд першої інстанції помилково застосував до спірних відправок норму недостачі у розмірі 1%.

Апеляційний господарський суд не погоджується з такими доводами апелянта щодо невірного застосування судом першої інстанції норми природної втрати, з огляду на наступне.

Пункт 27 Правил видачі вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 №644, визначає норми недостачі при перевезенні в залежності від властивостей вантажу, які вказані у відсотках від маси вантажу і складаються із двох показників: норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто.

Відповідно до пункту 27 вказаних Правил вантаж вважається доставленим без утрати, якщо різниця між масою, вказаною в пункті відправлення в залізничній накладній, та масою, визначеною на станції призначення, не перевищує норми природної втрати і граничного розходження у визначенні маси нетто. При видачі вантажів, маса яких унаслідок їх властивостей зменшується при перевезенні, норма недостачі (сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто) становить:

- 2% маси, зазначеної в перевізних документах, для зокрема, вантажів рідких або зданих до перевезення в сирому (свіжому) або у вологому стані;

- 1% маси, зазначеної в перевізних документах, для, зокрема, мінерального палива; коксу; руди залізної і т.ін.

Порядок оформлення перевізних документів, форми бланків перевізних документів та їх зміст визначають "Правила оформлення перевізних документів", затверджені наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 №644 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 за №862/5082.

Відповідно до пункту 1.1. вказаних Правил на кожне відправлення вантажу відправник повинен подати станції навантаження накладну (комплект перевізних документів). Накладна є складовою частиною комплекту перевізних документів, до якого, крім неї, входять: дорожня відомість, корінець дорожньої відомості та квитанція про приймання вантажу.

Відповідно до пункту 1.3. вказаних Правил усі відомості, передбачені формою бланка перевізного документа, повинні бути внесені відправником до відповідних граф. Виправлення не допускаються; у разі зміни відомостей, унесених до перевізного документа, відправник зобов`язаний заповнити новий перевізний документ. Зміни й доповнення, які вносяться у перевізні документи залізницею, засвідчуються підписом відповідального працівника і штемпелем станції.

Згідно з пунктом 2.1. Правил оформлення перевізних документів відправник заповнює відповідні графи накладної згідно з додатком 3 до цих Правил.

Відповідно до пояснень, наведених у додатку 3 до вищевказаних Правил у графі 20 накладної "Найменування вантажу" вказується відправником найменування вантажу відповідно до Алфавітного списку вантажів Єдиної тарифно-статистичної номенклатури вантажів (далі - ЄТСНВ) та, зокрема, відмінні ознаки вантажу (у твердому, рідкому або вологому стані, у свіжому або сушеному та іншому вигляді).

Судом апеляційної інстанції досліджено надані сторонами докази та встановлено, що у графі 20 означених накладних вказується, зокрема, що "вантаж в твердому стані", при цьому в графі 50 за накладними №53447884 №53380234 №53378154 №53479499 вказується, що "Заходи проти замерзання (інші). Профілактика проведена шляхом просушування вугілля в трубі сушарці. Граничний показник вологості до 8%. Вантаж змерзається". Натомість відсутні відомості про завантаження вантажу у вологому стані, які визначені Правилами оформлення перевізних документів та Додатком 3 до цих Правил.

Таким чином, судом апеляційної інстанції встановлено, що в залізничних накладних зазначено, що "вантаж у твердому стані" та відсутні відомості про те, що спірні вантажі були відправлені вантажовідправником вантажоодержувачу "у вологому стані", хоча при цьому й міститься запис про показник вологості 8%.

З урахуванням наведеного та визначення національними стандартами України кам`яного вугілля як твердого мінерального палива, при видачі вантажу - кам`яного вугілля застосовується норма природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто - 1% маси вантажу, що зазначена в перевізних документах.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції відхиляє доводи відповідача відносно необхідності розрахунку норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто на рівні 2% маси вантажу, оскільки зазначення у залізничних накладних граничного показника вологості вугілля до 8% є показником його якості і не відноситься до відмінних ознак вантажу, прийнятого залізницею до перевезення.

Відтак, позивач вірно розрахував кількість недостачі вантажу, з чим правильно погодився суд першої інстанції, яка в загальній сумі буде становити 175 627,64 грн її вартості, з чим також погоджується суд апеляційної інстанції.

Щодо решти доводів апеляційної скарги відповідача, то колегія суддів при їх правовій оцінці виходить з такого.

Згідно зі статтею 130 Статуту право на пред`явлення до залізниці претензій та позовів мають у разі недостачі, псування або пошкодження вантажу - одержувач - за умови пред`явлення накладної, комерційного акту і документа, що засвідчує кількість і вартість відправленого вантажу.

За приписами статті 133 Статуту передача іншим організаціям або громадянам права на пред`явлення претензій та позовів не допускається, за винятком випадків передачі такого права вантажовідправником вантажоодержувачу або вантажоодержувачем вантажовідправнику, а також вантажовідправником або вантажоодержувачем вищій організації або уповноваженій особі, яка виступає від їх імені. Передача права на пред`явлення претензій і позовів засвідчується переуступним підписом на документі (накладній, вантажній, багажній квитанції), а для уповноваженої особи - довіреністю, оформленою згідно із законодавством.

Так, пунктом 2 Правил заявлення та розгляду претензій (статті 130 - 137 Статуту), затверджених наказом Міністерства транспорту України від 28.05.2002 №3344, встановлено, що згідно зі статтею 133 Статуту передача права на пред`явлення претензій та позовів відправником одержувачу або одержувачем відправнику, а також відправником або одержувачем вищій організації засвідчується переуступним написом на відповідному документі (накладній, квитанції про приймання вантажу до перевезення, багажній квитанції) такого змісту: "Право на пред`явлення претензії та позову передано (найменування організації)". Переуступний напис засвідчується підписами керівника і головного (старшого) бухгалтера та печаткою підприємства.

У даній справі з позовом звернувся вантажовідправник на підставі переуступних підписів.

З наявних в матеріалах справи залізничних накладних убачається, що вказані підписи здійснені безпосередньо на залізничних накладних.

Разом з тим матеріали справи не містять належних доказів того, що особи, які вчинили переуступний напис були наділені відповідними повноваженнями.

Відповідно до статей 924, 925 ЦК України перевізник відповідає за збереження вантажу до моменту видачі його одержувачу, а позов до перевізника може бути пред`явлений як відправником вантажу, так і його одержувачем.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

За приписами частини 1 статті 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредитору.

Як зазначено вище порядок передання такого права від одержувача до відправника врегульований статтею 133 Статуту залізниць України.

Виходячи з наведених вище положень законодавства встановлення фактів, пов`язаних з дотриманням відправником та одержувачем вантажу порядку переуступки права пред`явлення позову перевізникові, входить до кола обставини, які підлягають обов`язковому встановленню у спорі про відшкодування вартості нестачі, пошкодження або втрати вантажу.

Як вбачається з матеріалів справи, за залізничними накладними №53447884, №53380234, №53378154, №53479499, одержувачем вантажу вказано "Зміївська ТЕС" (), яка згідно з відомостями Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань не є юридичною особою.

За залізничними накладними №48207914, №48313142, №48315998, одержувачем вантажу вказано "ДТЕК Придніпровська ТЕС" (), яка згідно з відомостями Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань не є юридичною особою.

За залізничними накладними №48318364, №48906804, одержувачем вантажу вказано "Бурштинська ТЕС" (), яка згідно з відомостями Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань не є юридичною особою.

За залізничною накладною №48149447, одержувачем вантажу вказано "Добротвірська ТЕС" (), яка згідно з відомостями Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань не є юридичною особою.

Стаття 64 ГК України визначає організаційну структури підприємства та встановлює, що підприємство має право створювати філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи та, що такі відокремлені підрозділи не мають статус юридичної особи і діють на основі положення про них, затвердженого підприємством.

Тобто відокремлений підрозділ є структурною частиною підприємства, тому не може вважатися підприємством у розумінні визначення, яке наведено в статті 62 ГК України, за яким підприємство є юридичною особою, має відокремлене майно, самостійний баланс, рахунки в установах банків, печатку із своїм найменуванням та ідентифікаційним кодом.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що "Зміївська ТЕС" є відокремленим підрозділом ПАТ "Центренерго", а тому відповідно до ст. 64 ГК України є структурною частиною підприємства, отже підписи керівника і головного бухгалтера, а також печатка "Зміївська ТЕС" ПАТ "Центренерго" не можуть бути доказами того, що переуступний підпис засвідчено керівником та бухгалтером підприємства, саме ПАТ "Центренерго". Переуступний напис на залізничних накладних №53447884, №53380234, №53378154, №53479499 вчинено керівником відокремленого підрозділу "Зміївська ТЕС" С.І. Плотніковим та головним бухгалтером підрозділу - П.М. Білецькою. Однак позивачем до матеріалів справи не надано довіреності про надання повноважень, що унеможливлює встановлення належності повноважень у керівника "Зміївська ТЕС" на вчинення таких дій від імені юридичної особи, а відповідно й встановлення дійсності переуступних підписів на залізничних накладних, які є підставою позовних вимог.

Водночас, суд апеляційної інстанції критично відноситься до підписів В.А. Хом`якова, А.Я. Білик на залізничних накладних №48318364, №48906804, одержувачем вантажу за якими є "Бурштинська ТЕС" без зазначення надання права на пред`явлення претензій та позовів до Залізниці.

На переконання суду, підписи зазначених осіб та відтиск печатки не може свідчити про передання позивачу права на пред`явлення претензій та позовів за даними накладними, оскільки дослідивши довіреність №112/ЗЕ/2020 від 21.01.2020, яка уповноважує В.А. Хом`якова та А.Я. Білик передавати вантажовідправникам право на пред`явлення претензій та позовів до Залізниці, колегією суддів встановлено, що представникам за вказаною довіреністю надаються права щодо засвідчення своїми підписами на залізничних накладних переуступний напис наступного змісу: "Право на пред`явлення претензій та позову передано (найменування організації)". Юридичні дії, вчинені представниками поза межами їх повноважень, не породжують для товариства жодних прав та обов`язків.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що у позивача за залізничними накладними №48318364, №48906804, №53447884, №53380234, №53378154, №53479499 відсутнє право на пред`явлення претензій та позовів до Залізниці.

Щодо доведеності позивачем вартості втраченого вантажу за залізничними накладними у даній справі, апеляційний господарський суд зазначає наступне.

Згідно ст. 924 ЦК України, ст. 314 ГК України, п. 2.7. роз`яснення Президії Вищого господарського суду України від 29.05.2002 №04-5/601 та ст. 114, 115 Статуту - Залізниця відповідає за незбереження прийнятого до перевезення вантажу у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи в розмірі тієї суми, на яку було знижено його вартість.

Вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа вантажовідправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу, зокрема, договору або контракту купівлі-продажу, специфікації на вантаж, довідки відправника про кількість, ціну і вартість відправленого вантажу, підписаної головним (старшим) бухгалтером, копії податкової накладної. Отже, крім доведення правомірності вимоги вантажоодержувача до перевізника, доведенню підлягає також вартість фактичних збитків, яка встановлюється за документами відправника.

Як вбачається із матеріалів справи №910/10581/20, на підтвердження вартості втраченого вантажу позивачем надано довідки №11/622 від 24.04.2020, №11/641 від 24.04.2020, №11/625 від 24.04.2020, №11/1120 від 03.07.2020, №11/1073 від 24.06.2020, №11/1069 від 24.06.2020, №11/1071 від 24.06.2020, №11/1072 від 24.06.2020, №11/606 від 24.04.2020, які складені відправником - Публічним акціонерним товариством "ДТЕК Добропільська ЦЗФ", відповідно до яких вартість 1 тони вугільної продукції становить: за накладною №53447884 від 23.01.2020 - 2 364, 98 грн, №53380234 від 18.01.2020 - 2 169, 32 грн, №53378154 від 18.01.2020 - 2 169, 32 грн, №53479499 від 26.01.2020 - 1 959, 46 грн, №48207914 від 21.03.2020 - 1 782, 18 грн, №48313142 від 28.03.2020 - 1 520, 46 грн, №48315998 від 29.03.2020 - 1 742, 76 грн, №48318364 від 29.03.2020 - 1 831, 68 грн, №48906804 від 23.05.2020 - 1 830, 94 грн, №48149447 від 17.03.2020 - 1 791, 00 грн. Зазначені довідки підписані генеральним директором та двома працівниками позивача, водночас довідки не містять підпису головного бухгалтера.

До матеріалів цієї справи не долучено доказів щодо повноважень начальника відділу з планування та інвестицій та начальника дільниці навантаження на підписання таких довідок.

Скаржник в апеляційній скарзі наголошє про те, що вартість втраченого вантажу, зазначена у довідках позивача викликає сумнів, з огляду на що просив суд апеляційної інстанції витребувати у АТ "ДТЕК Західенерго", як власника вантажу, із всіма додатками належним чином засвідчену копію договору від 27.01.2016 №1-1-2016/006 та платіжні доручення або інші фінансові документи, що підтверджують кількість та вартість відправленого вантажу за накладними №№53447884, 53380234, 53378154, 53479499, 48207914, 48313142, 48315998, 48318364, 48906804, 48149447

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 03.06.2021 у справі №910/10581/20 було витребувано у Публічного акціонерного товариства "ДТЕК "Добропільська ЦЗФ" сертифікат якості на вугілля кам`яне, а також рахунок-фактуру або інші фінансові документи, що підтверджують кількість та вартість відправленого вантажу за накладними №№53447884, 53380234, 53378154, 53479499, 48207914, 48313142, 48315998, 48318364, 48906804, 48149447, платіжні доручення щодо перерахування коштів за вказану поставку вугілля кам`яного.

Позивач ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 03.06.2021 у цій справі не виконав, витребуваних документів суду не надав та не повідомив суд про неможливість подання таких доказів.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що вирішуючи питання щодо доказів, господарські суди повинні враховувати інститут допустимості засобів доказування, згідно з яким обставини справи, що відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Принцип належності доказів полягає в тому, що господарський суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Слід зазначити, що правило належності доказів обов`язкове не лише для суду, а й для осіб, які є суб`єктами доказування (сторони, треті особи), і подають докази суду. Питання про належність доказів остаточно вирішується судом. Питання про прийняття доказів спершу повинно вирішуватися під час їх представлення суду. Однак остаточно може з`ясуватися неналежність доказу і на подальших стадіях, під час їх оцінки судом, аж до проголошення рішення.

Мета судового дослідження полягає у з`ясуванні обставин справи, юридичній оцінці встановлених відносин і у встановленні прав і обов`язків (відповідальності) осіб, які є суб`єктами даних відносин. Судове пізнання завжди опосередковане, оскільки спрямоване на вивчення події, що мала місце в минулому. Повнота судового пізнання фактичних обставин справи передбачає, з одного боку, залучення всіх необхідних доказів, а з іншого - виключення зайвих доказів. З усіх поданих особами, що беруть участь у справі, доказів суд повинен відібрати для подальшого дослідження та обґрунтування мотивів рішення лише ті з них, які мають зв`язок із фактами, що підлягають установленню. Отже, належність доказів нерозривно пов`язана з предметом доказування у справі, який, в свою чергу, визначається предметом позову.

Належність доказів - спроможність фактичних даних містити інформацію щодо обставин, які входять до предмета доказування, слугувати аргументами (посилками) у процесі встановлення об`єктивної істини.

Належність доказів - це міра, що визначає залучення до процесу в конкретній справі тільки потрібних і достатніх доказів. Під належністю доказу розуміється наявність об`єктивного зв`язку між змістом судових доказів (відомості, що містяться в засобах доказування) і самими фактами, що є об`єктом судового пізнання.

Традиційно правило допустимості доказів у процесуальному праві розумілось як певне, встановлене законом обмеження у використанні доказів у процесі вирішення конкретних справ, що є наслідком наявності письмових форм фіксації правових дій та їх наслідків.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Шабельник проти України" (заява N 16404/03) від 19.02.2009 зазначається, що хоча стаття 6 гарантує право на справедливий судовий розгляд, вона не встановлює ніяких правил стосовно допустимості доказів як таких, бо це передусім питання, яке регулюється національним законодавством (рішення у справі "Шенк проти Швейцарії" від 12.07.1988, та у справі "Тейшейра ді Кастру проти Португалії" від 09.06.1998).

Допустимість доказів має загальний і спеціальний характер. Загальний характер полягає в тому, що незалежно від категорії справ слід дотримуватися вимоги щодо отримання інформації з визначених законом засобів доказування з додержанням порядку збирання, подання і дослідження доказів. Спеціальний характер полягає в обов`язковості певних засобів доказування для окремих категорій справ чи заборона використання деяких з них для підтвердження конкретних обставин справи.

Отже, допустимість доказів означає, що у випадках, передбачених нормами матеріального права, певні обставини повинні підтверджуватися певними засобами доказування або певні обставини не можуть підтверджуватися певними засобами доказування.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що матеріали справи не містять доказів, які б підтверджували дійсну вартість втраченого вантажу за накладними №№53447884, 53380234, 53378154, 53479499, 48207914, 48313142, 48315998, 48318364, 48906804, 48149447.

Що стосується посилань скаржника на те, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення порушено норми матеріального права в частині застосування презумпції вини перевізника колегія суддів зазначає таке.

Відповідальність перевізника за збереження вантажу виникає з моменту прийняття вантажу до перевезення. Вантажовідправник зобов`язаний підготувати вантаж до перевезення з урахуванням необхідності забезпечення транспортабельності та збереження його в процесі перевезення і має право застрахувати вантаж у порядку, встановленому законодавством (ч. 2, 3 ст. 308 ГК України).

Загальні підстави для відповідальності за завдану майнову шкоду визначені статтею 1166 ЦК України. Зокрема, даною нормою передбачено, що шкода, завдана майну юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. При цьому особа, яка завдала шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоду завдано не з її вини.

Відповідно до ч. 1 статті 314 ГК України перевізник несе відповідальність за втрату, нестачу та пошкодження прийнятого до перевезення вантажу, якщо не доведе, що втрата, нестача або пошкодження сталися не з його вини.

У разі втрати або нестачі вантажу за заподіяну при перевезенні шкоду перевізник відповідає в розмірі вартості вантажу, який втрачено або якого не вистачає (ч. 3статті 314 ГК України).

Згідно зі ст.ст. 110, 111, 113 Статуту залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу. Залізниця звільняється від відповідальності за втрату, недостачу, псування або пошкодження вантажу у разі, коли, зокрема, вантаж надійшов у непошкодженому вагоні (контейнері) з непошкодженими пломбами відправника чи без пломб, коли таке перевезення дозволено Правилами, а також якщо вантаж прибув у непошкодженому відкритому рухомому складі, завантаженому засобами відправника, якщо немає ознак втрати, псування або пошкодження вантажу під час перевезення. За незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезення вантажу, багажу, вантажобагажу залізниці несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин.

У відповідності до вимог статті 114 Статуту залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, а саме: за втрату чи недостачу, у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи його недостачі.

Так, статтею 129 Статуту передбачено, що обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць. Комерційний акт складається для засвідчення, зокрема обставин невідповідності маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах.

Згідно з п. 3.20. роз`яснення Президії Вищого господарського суду України від 29.05.2002 №04-5/601 за змістом ст. 31 Статуту та пунктів 5, 6 Правил перевезення вантажів у вагонах відкритого типу вантажовідправник перед навантаженням вантажу у вагон повинен визначити його придатність для перевезення вантажу у комерційному відношенні, при завантаженні вантажів, які містять дрібні фракції, усунути щілини та конструктивні зазори вагонів, а також вжити заходів щодо запобігання видуванню або висипанню вантажу.

Згідно з п. 3.21. роз`яснення Президії Вищого господарського суду України від 29.05.2002 №04-5/601 у разі навантаження у вагони відкритого типу вантажів, які містять дрібні фракції, відправник повинен вжити заходів щодо запобігання видуванню або просипанню дрібних часток вантажу під час перевезення.

Відповідно до §§5-8 «Технічних умов розміщення у рухомому складі вантажів дрібних фракцій, що перевозяться без тари» перед завантаженням сипучих вантажів дрібних фракцій у полувагони з нижніми розгрузочними люками відправник зобов`язаний прийняти заходи по ущільненню наявних зазорів, в тому числі і конструктивних, через які можливо просипання вантажу при перевезенні. Зазори необхідно ущільнювати і при перевезенні сипучих вантажів, якщо конструкція кузова вагона не забезпечує збереження вантажу, що перевозиться. Зазори в підлогах полувагонів можливо ущільнювати двома способами: зволоження вантажу на підлозі вагону і зволоження підлоги вагону. Відправник за погодженням із залізницею може розробляти і застосовувати інші матеріали для зв`язування або способи для ущільнення зазорів кузовів вагонів, що забезпечують збереження вантажу, що перевозиться і рухомого складу.

Як вбачається з матеріалів справи, вказані вище вагони в технічному відношенні справні. Торцеві двері та розвантажувальні люка з обох сторін закриті. Водночас, позивачем не надано суду належних та допустимих доказів, того що залізницею не забезпечено схоронності вантажу, що наявні сліди доступу до вантажу, немає таких відміток і в комерційному акті.

Статтею 111 Статуту передбачені випадки звільнення від відповідальності Залізниці, зокрема у випадку коли вантаж надійшов у непошкодженому вагоні (контейнері) з непошкодженими пломбами відправника чи без них, коли таке перевезення дозволено Правилами перевезення вантажів.

Відповідно до ст. 31 Статуту придатність рухомого складу для перевезення вантажу в комерційному відношенні визначається відправником, якщо завантаження здійснювалось його засобами.

Статтею 37 Статуту передбачено, що під час здавання вантажів для перевезення відправником має бути зазначена у накладній їх маса. Маса вантажів визначається відправником.

Згідно ст. 32 Статуту відправник зобов`язаний підготувати вантаж з урахуванням його схоронності під час транспортування і здійснити навантаження з виконанням Технічних умов.

Відповідно до п. 1 Правил складання актів (ст. 129 Статуту), затверджених наказом Міністерства транспорту України від 28.05.2002 №334, під час перевезення в залежності від обставин, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, відправника, одержувача, пасажира, складаються комерційні акти та акти загальної форми. Дані в комерційному акті зазначаються на підставі перевізних документів та виявлених обставин (п. 2 Правил).

В п. 9 згаданих Правил зазначено, що у комерційному акті детально описуються стан вантажу або багажу і обставини, за яких виявлена незбереженність, а також обставини, які могли бути причиною виникнення незбереженості вантажу, багажу чи вантажобагажу. Ніякі припущення та висновки про причини незбереженості або про вину відправника і залізниці до акта не вносяться.

Тому, є безпідставним твердження позивача в позовній заяві щодо «Вжиття відправником всіх заходів, які забезпечували б збереження вантажу на всьому шляху слідування, наявність ознак, що вказують на втрату вантажу саме під час перевезення». Більше того, позивачем не надано суду доказів дійсної вартості спірного вантажу за ціною відправника.

Відповідно до ч. 1 ст. 225 ГК України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства.

Згідно п. 18 інформаційного листа Вищого господарського суду України від 11.04.2005 №01-8/344 «Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України» господарським судам роз`яснено, що в разі неподання Позивачем обґрунтованого розрахунку суми, що стягується чи оспорюються (тобто, загальної суми рахунка або іншого документа вантажовідправника) господарський суд відмовляє в задоволенні позову у зв`язку з недоведеністю позовних вимог.

Крім того, відшкодування збитків може бути покладено на відповідача лише при наявності передбачених законом умов, сукупність яких створює склад правопорушення, яке є підставою для цивільної відповідальності відповідно до ст. 623 ЦК України.

Обов`язковими умовами покладення відповідальності на винну сторону є наявність збитків, протиправність дій цієї особи, причинного зв`язку між діями особи та збитками, які складають об`єктивну сторону правопорушення, та вини особи, внаслідок дій якої спричинено збитки.

Тобто збитки - це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ сторони за договором, що обмежує його інтереси, як учасника певних господарських відносин і проявляється у витратах, зроблених кредитором, втраті або пошкодженні майна, а також не одержаних кредитором доходів, які б він одержав, якби зобов`язання було виконано боржником. Отже, зменшення майнових благ внаслідок неправомірних дій наступає об`єктивно, тобто незалежно ьід волевиявлення сторони, як наслідок невиконання зобов`язань.

Обов`язковою умовою покладення відповідальності має бути безпосередній причинний зв`язок між неправомірними діями і збитками. Збитки є наслідком, а невиконання зобов`язань причиною.

Відсутність хоча б одного з елементів складу правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов`язань (виключає його відповідальність).

З огляду на зазначені вище обставини, колегія суддів зазначає, що матеріалами справи спростовано та позивачем, всупереч приписам Статуту не доведено вини Залізниці у неналежному виконанні договірних зобов`язань по договору перевезення.

За приписами статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно з частиною першою статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 77 ГПК України).

Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною першою статті 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Згідно частиною четвертою статті 13 ГПК України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Змагальність сторін є одним із основних принципів господарського судочинства, зміст якого полягає у тому, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, тоді як суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, зобов`язаний вирішити спір, керуючись принципом верховенства права.

Суд, мотивуючи рішення у справі, повинен давати відповідь на кожен важливий та доречний аргумент сторони. Перекладення на сторону обов`язку доказати певний факт або спростувати його в умовах, коли такий обов`язок об`єктивно спроможна виконати лише інша сторона, може призвести до необґрунтованого свавільного рішення.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц (провадження №14-400цс19).

Зазначений підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23 серпня 2016 року у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 86 ГПК України).

Таким чином суд зобов`язаній надати оцінку кожному належному, допустимому та достовірному доказу, який міститься в матеріалах справи, а також визначити певну сукупність доказів, з урахуванням їх вірогідності та взаємного зв`язку, що дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

З огляду на викладене вище, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, за якими у позивача виникло право на звернення до господарського суду щодо стягнення з відповідача вартість недостачі вантажу, виявленої у вищезазначених вагонах у розмірі 175 627, 64 грн.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини свідчать, що позивачем не доведено дійсності переуступних написів на залізничних накладних №48318364, №48906804, №53447884, №53380234, №53378154, не доведено дійсної вартості втраченого вантажу, не доведено вини Залізниці у неналежному виконанні договірних зобов`язань по договору перевезення.

Враховуючи наведене вище, суд апеляційної інстанції вважає позовні вимоги необґрунтованими, а відтак такими, що не підлягають задоволенню.

За приписами ч. 1 ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ч. 1 ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) нез`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З урахуванням встановлених вище обставин та наведених положень законодавства колегія суддів вважає, що під час перегляду цієї справи судом апеляційної інстанції знайшли своє підтвердження доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції ухвалив рішення з порушенням норм процесуального права, які мали наслідком нез`ясування обставин, що мають значення для справи, та недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, що відповідно до наведених вище положень статті 277 ГПК України є підставою для скасування такого рішення в оскаржуваній частині.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Відтак, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга відповідача підлягає задоволенню, а оскаржене рішення суду першої інстанції слід скасувати повністю та ухвалити нове рішення - про повну відмову в задоволенні позовних вимог позивача до відповідача про стягнення вартості недостачі вантажу у розмірі 175 627, 64 грн.

За частиною першою статті 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до положень пункту 2 частини першої статті 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини 14 статті 129 ГПК України якщо суд апеляційної, касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи, що в результаті перегляду справи судом апеляційної інстанції в задоволенні позовних вимог відмовлено, судові витрати за подання позовної заяви покладаються на позивача, а судові витрати за звернення з апеляційною скаргою, понесенні відповідачем, підлягають стягненню з позивача на користь відповідача.

Керуючись ст.ст. 267-271, 273, 275-277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу Регіональної філії "Львівська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Господарського суду міста Києва від 26.01.2021 у справі №910/10581/20 задовольнити.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 26.01.2021 у справі №910/10581/20 скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволені позову.

3. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "ДТЕК Добропільська ЦЗФ" (85000, Донецька обл., м. Добропілля, вул. Київська, буд. 1, ) на користь Регіональної філії "Львівська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" (79007, м. Львів, вул. Гоголя, буд. 1, ) 3 951 (три тисячі дев`ятсот п`ятдесят одну грн) 61 коп. судового збору за розгляд апеляційної скарги.

4. Видачу наказу доручити Господарському суду міста Києва.

5. Матеріали справи №910/10581/20 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах, яким є Верховний Суд, протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення, відповідно до ст. 287-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено - 15.07.2021.

Головуючий суддя Л.П. Зубець

Судді С.О. Алданова

А.І. Мартюк