ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" липня 2021 р. Справа№ 910/9438/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Козир Т.П.

суддів: Коробенка Г.П.

Дикунської С.Я.

при секретарі Вага В.В.

за участю представників сторін:

від позивача: Тертичного Ю.І. дов. від 11.09.2020; Подлящук О.П. дов.від 14.12.2020;

від відповідача: Марківа Н.В. орд. від 18.07.2020;

від третьої особи: не з`явився;

прокурор: Шевченко О.В. посв. 058145 від 01.12.2020;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві апеляційну скаргу приватного підприємства "ГК ІНФОРМАЦІЯ_1"

на рішення Господарського суду міста Києва від 21.12.2020 (повний текст складено 23.12.2020)

у справі №910/9438/20 (суддя Марченко О.В.)

за позовом Національної академії наук України

до приватного підприємства "ГК ІНФОРМАЦІЯ_1"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - державне житлово-комунальне підприємство Національної академії наук України

за участі Київської міської прокуратури

про розірвання договору оренди та виселення,

УСТАНОВИВ:

У липні 2020 року Національна академія наук України (далі - позивач, Академія) звернулась у Господарський суд міста Києва з позовом до приватного підприємства "ГК ІНФОРМАЦІЯ_1" (далі - відповідач, Підприємство), у якому просило суд:

- розірвати договір оренди №2 від 06.03.1995 року між позивачем та відповідачем;

- виселити відповідача з орендованих приміщень готельного комплексу " ІНФОРМАЦІЯ_1 ", що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , до складу якого входять готель " ІНФОРМАЦІЯ_1 " та ресторан готелю " ІНФОРМАЦІЯ_1 ".

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилався на те, що постановою Північного апеляційного господарського суду від 27.02.2019 у справі №910/774/18 було встановлено, що відповідач користується державним майном (готель " ІНФОРМАЦІЯ_1 " та ресторан готелю " ІНФОРМАЦІЯ_1 ") на підставі спірного договору оренди №2 від 06.03.1995, який є чинним; за вказаним договором позивач передав відповідачу в тимчасове користування готельний комплекс "ІНФОРМАЦІЯ_1"; у 2018 році позивачем було проведено реєстрацію права державної власності на готельний комплекс та закріплено його за державним житлово-комунальним підприємством Національної академії наук України на праві оперативного управління; на час подання позову відповідач продовжує використовувати готельний комплекс за договором оренди; у 2020 році комісією позивача було проведено огляд державного майна та встановлено ряд порушень умов щодо його експлуатації та невиконання відповідачем умов договору оренди (будівля не оснащена автоматичною системою пожежогасіння, системою пожежної сигналізації, приміщення коридорів і сходових клітин знаходяться в незадовільному стані, відбувається поширення сирості та плісняви, наявне відшарування та обвалення штукатурного шару, в приміщеннях коридорів встановлені випадки облаштування водонагрівачів, частина приміщень передана в суборенду, заборгованість зі сплати орендної плати за період з 06.03.1995 по 31.12.2019 становила 5 912 731,00 грн); вказані обставини є підставою для розірвання договору та виселення відповідача з орендованих приміщень.

Заперечуючи проти позову у суді першої інстанції, відповідач посилався на те, що судовим рішенням у справі №910/774/18 встановлено ряд преюдиційних фактів, зокрема, що між сторонами виникли орендні правовідносини щодо спірного майна на підставі спірного договору оренди; умовами договору передбачено право орендаря на викуп орендованого майна шляхом оплати вартості об`єкту оренди; балансова вартість майна на 01.03.1994 року становила 1 107 986 000,00 крб., і ОСОБА_1 (попередній орендар, правонаступником якого є відповідач) у лютому 1995 року сплатив на рахунок позивача 1 120 000 000,00 крб., після чого укладено спірний договір, однак з 1995 року позивач не заперечує факт отримання коштів, не повертає їх відповідачу і заперечує положення договору щодо викупу орендованого майна; до договірних відносин сторін має застосовуватись законодавство, яке діяло на час укладання договору; позивачем не наведено жодного доказу нецільового використання майна та не доведено погіршення стану майна з вини відповідача; майно у 1994 році передавалось зі ступенем зносу 80% і відповідачем було зроблено капітальний ремонт даху, внутрішній ремонт; майно не передавалось та не передається в суборенду; відповідач мав право викупити орендоване приміщення і скориставшись своїм правом відповідач викупив приміщення, а обов`язку сплати орендних платежів після викупу договір оренди не передбачає.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 21 грудня 2020 року позов задоволено.

Розірвано договір оренди від 06.03.1995 №2, укладений Національною академією наук України та приватним підприємством «ГК ІНФОРМАЦІЯ_1».

Виселено приватне підприємство «ГК ІНФОРМАЦІЯ_1» з орендованих приміщень готельного комплексу « ІНФОРМАЦІЯ_1 », що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , до складу якого входять готель « ІНФОРМАЦІЯ_1 » і ресторан готелю « ІНФОРМАЦІЯ_1 ».

Не погодившись з прийнятим рішенням суду, приватне підприємство «ГК ІНФОРМАЦІЯ_1» звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки у березні 1993 року було зареєстровано Готельний комплекс "ІНФОРМАЦІЯ_1" Академії наук України; у березні 1994 року відбулись збори трудового колективу, який вважав за можливе здати комплекс в оренду ОСОБА_1 та був укладений договір оренди з правом викупу між позивачем та ОСОБА_1 ; з метою викупу ОСОБА_1 отримав позику на суму 1 120 000 000,00 крб., яка була перерахована рахунок ГК "ІНФОРМАЦІЯ_1" НАН України і в подальшому на рахунок Президії НАН України, у зв`язку із чим складено акт про повну сплату вартості орендованого майна, у квітні 1995 року укладено спірний договір оренди, за яким відповідач набув прав та обов`язків ОСОБА_1 ; з цього часу позивач безпідставно ухиляється від виконання свого обов`язку передачі орендованого майна у власність відповідача; у період з 1997 року по 2004 рік між сторонами тривав спір щодо недійсності спірного договору і рішенням від 03.06.2003 року у позові було відмовлено; у 2004 року рішенням Святошинського районного суду міста Києва за відповідачем було визнано право власності на спірне майно, однак у 2011 році вказане рішення було скасовано і у позові відмовлено; позивачем оскаржувались реєстраційні дії щодо реєстрації за відповідачем права власності, проте, у позові було відмовлено; до договірних відносин сторін має застосовуватись законодавство, яке діяло на час укладання договору; відповідач не здійснював жодного порушення умов договору оренди.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу заперечує проти її задоволення та просить залишити оскаржуване рішення без змін, посилаючись на те, що відповідач наводить недостовірні факти в обґрунтування поважності пропуску строку на апеляційне оскарження; скаржник маніпулює матеріалами справи та намагається замінити предмет спору, стверджуючи, що предметом розгляду є спір про право власності на майно, а не спір про розірвання договору; спір про право власності щодо майна було вирішено в межах справи №2-952/2004; єдині відносини, які на даний час існують між сторонами, це договірні відносини щодо оренди державного майна; відповідач безпідставно посилається на не, що здійснив викуп орендованого майна, оскільки орендоване майно є власністю держави в особі НАН України і ці факти підтверджуються рішеннями судів, які набрали законної сили; при розгляді справи №910/774/18 було встановлено, що договір оренди є чинним і матеріали справи не місять доказів приватизації чи викупу спірного майна; орендні відносини існують і на сьогодні, тому регулюються нормами діючого законодавства; відповідач безпідставно видаючи себе за власника готелю та ресторану " ІНФОРМАЦІЯ_1 " укладав прямі договори оренди, зазначаючи себе оренди, які за своєю суттю є договорами суборенди.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу заперечує проти її задоволення та просить залишити оскаржуване рішення без змін, посилаючись на те, що відповідач неналежним чином утримує орендовані приміщення; відповідач не є власником готелю та ресторану " ІНФОРМАЦІЯ_1 "; предметом спору є не оспорювання права власності, а розірвання договору оренди; надані відповідачем платіжні доручення підтверджують факт проведення господарських платежів між ДП "ГК "ІНФОРМАЦІЯ_1" НАН України та НАН України, а не виконання договірних обов`язків зі сплати оренди.

В процесі розгляду апеляційної скарги від Київської міської прокуратури надійшло повідомлення про вступ у справі в порядку ст.23 Закону України "Про прокуратуру".

Згідно Протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.06.2021, у зв`язку із перебуванням судді Тарасенко К.В. у відпустці, для розгляду справи сформовано колегію суддів у складі головуючого судді Козир Т.П., суддів Дикунської С.Я., Коробенка Г.П.

30.06.2021 від представника третьої особи надійшли письмові пояснення, у яких він заперечує проти задоволення апеляційної скарги, посилаючись на те, що проведеною 31.05.2021 перевіркою було також встановлено невиконання відповідачем умов договору.

Додані до пояснень нові докази не приймаються апеляційним господарським судом, оскільки вони виготовлені вже після прийняття оскаржуваного рішення, однак така обставина, як відсутність існування доказів на момент прийняття рішення суду першої інстанції, взагалі виключає можливість прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів (правова позиція з цього питання викладена у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №911/3250/16, від 06.02.2019 у справі №916/3130/17).

Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, що не перешкоджає розгляду справи по суті.

Представник відповідача (апелянта) у судовому засіданні підтримав доводи, викладені у апеляційній скарзі, просив її задовольнити.

Представники позивача у судовому засіданні заперечили проти задоволення апеляційної скарги з підстав, викладених у відзиві.

Прокурор у судовому засіданні заперечила проти задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши пояснення представників сторін та прокурора, дослідивши матеріали справи, розглянувши апеляційну скаргу, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 04.03.1993 Московською районною державною адміністрацією міста Києва було видано свідоцтво №3693 про реєстрацію державної форми власності готельного комплексу "ІНФОРМАЦІЯ_1" Академії наук України, засновником якого стало Управління справами АН України. Юридична адреса: м. Київ, АДРЕСА_2.

03.03.1994 збори трудового колективу готельного комплексу "ІНФОРМАЦІЯ_1" Академії наук України надали згоду директору комплексу ОСОБА_1 на здачу йому в оренду майна комплексу.

23.03.1994 між Академією наук України в особі управляючого справами АН України ОСОБА_2, як орендодавцем, та ОСОБА_1 , як орендарем, був укладений договір оренди (далі - Договір №1), відповідно до якого орендодавець зобов`язався передати орендатору у тимчасове користування готельний комплекс " ІНФОРМАЦІЯ_1 " загальною площею 3200 кв.м.

Пунктами 4.2, 7.1 договору оренди від 23.03.1994 передбачено право орендаря на викуп орендованого майна орендними платежами шляхом повної сплати вартості цього майна.

Додатками до договору оренди від 23.03.1994 є характеристика орендованого готельного комплексу " ІНФОРМАЦІЯ_1 ", акт оцінки цілісного майнового комплексу, базовий розрахунок орендної плати та акт прийому-передачі, згідно яких вартість цілісного майнового комплексу складає ,00 крб.

Змінами та доповненнями від 20.04.1994 до Договору №1 сторони змінили пункт 7.1 договору та доповнили його пунктами 7.2-7.5, згідно яких орендар має право на викуп орендованого майна шляхом сплати вартості об`єкта оренди, при здійсненні оплати право власності на орендоване майно переходить до орендаря, оплата здійснюється шляхом безготівкового перерахунку грошових кошт з розрахункового рахунку орендаря на розрахунковий рахунок орендодавця.

По акту прийому-передачі від 23.04.1994 орендодавець передав, а орендар прийняв майно в оренду.

Відповідач вказує, що з метою реалізації права на викуп об`єкту оренди ОСОБА_1 отримав позику, в сумі 1 120 000 000,00 крб на підставі договору займу з ПТ "ЗТ "Скарбниця" від 28.11.1994, в заставу якого передав особисті речі (антикварні браслет та ікону), кошти позикодавець перерахував на рахунок ГК "ІНФОРМАЦІЯ_1" НАН України (з призначенням платежу "безвідсоткова позика за дог. від 28.11.94), яким вони були перераховані на рахунок Президії НАН України з призначенням "перераховуються по зобов`язанням орендаря за оренду по договору оренди ГК "ІНФОРМАЦІЯ_1" №1 від 23.03.94" (платіжні доручення від 15.02.1995 №47, від 17.02.1995 №50, від 01.02.1995 №29), а 25.12.1994 керуючий справами НАН України ОСОБА_2 та орендар ОСОБА_1 склали акт про повну сплату вартості орендованого майна. Крім цього, ОСОБА_1 повернув позику в сумі 11 200,00 грн, отриману за договором від 28.11.1994, що підтверджується додатком від 01.11.1996 до договору застави.

06.03.1995 між Національною академією наук України в особі управляючого справами АН України ОСОБА_2, як орендодавцем, та приватним підприємством "ГК "ІНФОРМАЦІЯ_1", в особі директора ОСОБА_1, як орендарем, був укладений договір оренди №2 (далі - Договір №2), який містить наступні умови:

- Підприємство є правонаступником всіх прав та обов`язків директора готельного комплексу "ІНФОРМАЦІЯ_1" ОСОБА_1 , який виступає як орендар за Договором №1 (пункт 1.1 Договору №2);

- за Договором №2 орендодавець передає орендарю у тимчасове користування готельний комплекс "ІНФОРМАЦІЯ_1" згідно з технічними паспортами будівель: готель " ІНФОРМАЦІЯ_1 " по АДРЕСА_2 ; ресторан готелю " ІНФОРМАЦІЯ_1 " по АДРЕСА_2 ; ресторан " ІНФОРМАЦІЯ_2 " по АДРЕСА_3 (розпорядження УД АН України від 20.02.1995 №317); праве крило будівлі 1-5 поверхів по АДРЕСА_3 (розпорядження УД АН України від 02.12.1993 №2661); інше майно (будівлі, споруди, обладнання), яке знаходиться на балансі комплексу (пункт 1.2 Договору №2);

- строк оренди визначається з 23.04.1994 по 23.04.2004 (пункт 1.3 Договору №2);

- орендар приймає зазначене майно в господарське користування відповідно до акта приймання-передачі та зобов`язується використовувати його в цілях формування ринку житлово-комунальних послуг, товарного ринку, здійснюючи такі напрямки діяльності: платне забезпечення вчених і співробітників АН України, і академічних установ інших держав приміщеннями для тимчасового проживання і наукової діяльності; надання платних комунально-побутових послуг; екскурсійно-туристична діяльність; участь у формуванні товарного ринку; сприяння найбільш повному задоволенню потреб народного господарства і громадян у промисловій продукції, товарах і послугах шляхом здійснення комерційних, виробничих, будівельно-експлуатаційних, юридичних, рекламних, видавничих, ремонтних, орендних, представницьких, фінансових, брокерських, транспортно-експедиційних, комісійних, побутових, навчальних послуг; здійснення заставних операцій, а також маркетинг, лізинг, комісія, реклама, дистрибуція, виконання функцій підрядника, гаранта, кредитора, постачальника, інших операцій і послуг, які є необхідними для здійснення господарської, фінансової діяльності підприємств, установ, організацій, державних та комерційних структур, громадян як на внутрішньому так і на зовнішньому ринку; розширення номенклатури і збільшення якості послуг, що надаються населенню; участь у розвитку міжнародних ділових контактів і туризмі; найбільш раціональна експлуатація нерухомого майна, яке є власністю або орендовано комплексом згідно з його спеціалізацією; вивчення попиту на товари і послуги; організація громадського харчування; торгівля промисловими товарами і товарами народного споживання (пункт 3.1 Договору №2);

- за користування майном орендарем сплачується орендна плата в розмірі 20% балансової вартості майна в рік з моменту підписання Договору №2 (пункт 4.1 Договору №2);

- орендна плата в розмірі річної суми орендної плати вноситься орендарем на рахунок орендодавця, зазначений в реквізитах Договору №2, щороку протягом грудня місяця кожного поточного року; за бажанням орендаря орендна плата може бути внесена достроково (пункт 4.2 Договору №2);

- орендар зобов`язаний, зокрема: використовувати майно відповідно до умов Договору №2; підтримувати майно в належному стані, проводити за свій рахунок поточний ремонт; вживати заходів щодо збереження приміщень, виконувати всі протипожежні правила і санітарні вимоги; не допускати замерзання водогінних трубопроводів, проводити вентиляцію приміщень (пункт 5.2 Договору №2);

- орендар має право на викуп орендованого майна в період дії Договору №2 відповідно до чинного законодавства України; при цьому, викуп орендованого майна здійснюється шляхом оплати вартості об`єкта оренди, визначеної в Додатку №1 до Договору №2 (пункт 7.1 Договору №2);

- оплата вартості майна, що викуповується, здійснюється шляхом безготівкового перерахування грошових коштів з розрахункового рахунку орендаря на розрахунковий рахунок орендодавця (пункт 7.2 Договору №2);

- початком дії Договору №2 є дата його підписання сторонами (пункт 8.1 Договору №2);

- за відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну Договору №2 після закінчення його терміну він вважається продовженим на той самий строк і на тих же умовах, які були передбачені Договором №2 (пункт 8.2 Договору №2);

- Договір №2 вважається таким, що припинив свою дію, внаслідок: закінчення терміну дії Договору №2; загибелі об`єкта оренди, його руйнування або приведення об`єкта оренди в стан, непридатний для подальшої експлуатації; прийняття відповідного рішення судовими органами; викупу орендованого майна орендарем (пункт 8.5 Договору №2).

Згідно з додатком 1 до Договору №2, укладеним уповноваженими представниками Академії і Підприємства та скріпленим печатками юридичних осіб, готельний комплекс "ІНФОРМАЦІЯ_1" включає в себе:

- готель " ІНФОРМАЦІЯ_1 ": АДРЕСА_2 ; чотириповерхова цегляна будівля, загальною площею 3 200 кв.м.; рік побудови 1972; ступінь зносу 80%; технічний стан задовільний; вимагає поточного ремонту; балансова вартість станом на 01.03.1994 - 1 107 986 000 крб. відповідно до акта оцінки вартості цілісного майнового комплексу;

- ресторан " ІНФОРМАЦІЯ_1 ": АДРЕСА_2 ; розміщений в готелі " ІНФОРМАЦІЯ_1 " і є його невід`ємною частиною; розрахований на 60 місць; інші характеристики збігаються з характеристиками готелю " ІНФОРМАЦІЯ_1 "; балансова вартість включена у балансову вартість готелю " ІНФОРМАЦІЯ_1 ";

- інші споруди, нерухоме та інше майно, яке знаходиться на балансі комплексу;

- земельну ділянку, площею 2,8 га, з усіма спорудами на ньому; вартість об`єкта (крім земельної ділянки) є балансовою вартістю станом на 01.03.1994 та не підлягає переоцінці.

За актом приймання-передачі від 23.04.1994 Підприємство і Академія погодились, що Готельний комплекс, який здається в оренду орендарю, відповідає умовам Договору та належним чином оформлений супровідними документами.

Дата складання акту приймання-передачі (23.04.1994) співпадає з датою складання акту до Договору №1, та передує даті укладання Договору №2 (06.03.1995), однак у акті до Договору №1 в якості орендаря зазначений ОСОБА_3 , а у акті до Договору №2 орендарем вказане ПП "ГК ІНФОРМАЦІЯ_1" в особі директора ОСОБА_1., і підпис орендаря скріплений печаткою Підприємства При цьому, у преамбулі до Договору №2 зазначено, що ПП "ГК "ІНФОРМАЦІЯ_1" зареєстровано 1.03.1995.

У 1997 році Академія звернулась у Радянський районний суд міста Києва з позовом до ОСОБА_1 та ПП "ГК "ІНФОРМАЦІЯ_1", у якому просила суд визнати недійсними Договори №1 та №2, як такі, що укладені ОСОБА_2 з перевищенням службових повноважень, а також визнати недійсними установчі документи Підприємства та скасувати його державну реєстрацію.

Рішенням Радянського районного суду міста Києва 29.08.1997 у справі №2-244/97 вказаний позов було задоволено, рішення набрало законної сили і перебувало на виконанні в Московському районному суді м.Києва, але 09.11.1998 було скасовано ухвалою Радянського районного суду м.Києва за заявою ОСОБА_1 про перегляд його за нововиявленими обставинами.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 16.12.2003 у справі №22-7029-2003 було, яка набрала законної сили, було встановлено, що ОСОБА_4 був наділений правом укладання договорів (що також встановлено вироком Шевченківського районного суду від 15.04.2002), а перераховані кошти в рахунок орендної плати за договором оренди, Академією отримані та не повернуті орендарями, що свідчить про визнання та укладення договору оренди, при цьому приватизація цілісних майнових комплексів ГК "ІНФОРМАЦІЯ_1" НАН України не проводилась.

У січні 2004 року Підприємство зверталося до Святошинського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_1 та Академії про визнання права власності на готель " ІНФОРМАЦІЯ_1 " та ресторан " ІНФОРМАЦІЯ_1 ", які знаходяться у АДРЕСА_2 , зобов`язання не чинити перешкод в здійсненні власником права власності та стягнення моральної шкоди.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 03.03.2004 у справі №2-952/2004 позов задоволено частково; визнано право власності Підприємства на готель "ІНФОРМАЦІЯ_1" та ресторан " ІНФОРМАЦІЯ_1 ", які знаходяться у місті Києві по АДРЕСА_1.

Підприємство, на підставі вказаного рішення, зареєструвало за собою право власності на готель " ІНФОРМАЦІЯ_1 " та ресторан готелю " ІНФОРМАЦІЯ_1 ", що підтверджується реєстраційним посвідченням та витягом з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, згідно якого державна реєстрація була проведена 01.04.2013 (реєстраційні дії оскаржувались Академією, однак у позові було відмовлено з підстав, що приватний нотаріус не повинен перевіряти чинність судових рішень).

У подальшому рішенням Апеляційного суду м. Києва від 15.11.2011 у справі №22-7480/2011р, залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26.09.2013, рішення Святошинського районного суду м. Києва від 03.03.2004 у справі №2-952/2004 скасовано та прийнято нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

Апеляційним судом м. Києва при розгляді справи №22-7480/2011р (№2-952/2004) встановлені наступні обставини:

- ГК "ІНФОРМАЦІЯ_1" НАН України було перераховано орендні платежі , а не виплачена вартість орендованого майна, так як на той час уже були внесені зміни до договору оренди від 23.03.1994 року, відповідно до яких оплата вартості майна, що підлягає викупу, повинна була здійснюватися шляхом безготівково перерахування грошових коштів з розрахунку орендаря на розрахунковий рахунок орендодавця, а не шляхом орендних платежів;

- на підтвердження того, що ОСОБА_1 не був власником орендованого майна вказує і та обставина , що 6 березня 1995 року між Академією наук України і ПП "ГК "ІНФОРМАЦІЯ_1", яке, як зазначено в договорі, є правонаступником всіх прав та і обов`язків директора готельного комплексу "ІНФОРМАЦІЯ_1" ОСОБА_1 було укладено договір оренди №2;

- зі змісту договору оренди від 23.03.1994 року випливає , що договір був укладений НАН України з фізичною особою ОСОБА_1 , а не директором готельного комплексу "ІНФОРМАЦІЯ_1".

- з вироку Шевченківського районного суду м. Києва від 15 квітня 2002 року вбачається , що ОСОБА_1 заперечував ту обставину , що він викупив майно ГК "ІНФОРМАЦІЯ_1", так як приватизація готельного комплексу не проводилася і зазначене майно по бухгалтерським документам ПП "ГК "ІНФОРМАЦІЯ_1" рахується як орендне.

У січні 2018 року заступник прокурора міста Києва звернувся до господарського суду міста Києва в інтересах держави в особі Академії з позовом до Підприємства, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Фонд державного майна України, про витребування у Підприємства у державну власність в особі Академії нерухомого майна - готелю "ІНФОРМАЦІЯ_1" та ресторану "ІНФОРМАЦІЯ_1", загальною площею 6 620,7 кв.м, яке розташоване по АДРЕСА_2 .

Рішенням господарського суду міста Києва від 19.04.2018 зі справи №910/774/18 вказаний позов задоволено повністю; витребувано у Підприємства у державну власність в особі Академії нерухоме майно - готель "ІНФОРМАЦІЯ_1" та ресторан "ІНФОРМАЦІЯ_1", загальною площею 6 620,7 кв.м, яке розташоване по АДРЕСА_2 .

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 27.02.2019, залишеною без змін постановою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019, рішення господарського суду міста Києва від 19.04.2018 зі справи №910/774/18 скасовано та прийнято нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Північним апеляційним господарським судом при розгляді справи №910/774/18 встановлені наступні обставини:

- розпорядженням Ради Міністрів Української РСР від 30.06.1967 №742-р дозволено Академії наук Української РСР спорудження у місті Києві /ІНФОРМАЦІЯ_1/ готельного комплексу в складі гуртожитку на 105 місць, жилого будинку на 56 квартир та 6 котеджів з метою створення необхідних умов роботи в Інституті теоретичної фізики;

- розпорядженням Академії наук Української РСР від 31.08.1967 №1035 затверджено проектне завдання на будівництво зазначеного готельного комплексу.

- розпорядженням Виконавчого комітету Київської міської Ради депутатів трудящих від 30.06.1970 №592 надано дозвіл на здачу в експлуатацію гуртожитку на 105 місць Інституту теоретичної фізики Академії наук УРСР по АДРЕСА_1

- рішенням Виконавчого комітету Київської міської Ради депутатів трудящих від 30.06.1970 №1140 "Про введення в експлуатацію жилих та інших будинків громадського призначення за ІІ-й квартал 1970 року" затверджено акти Державної приймальної комісії про введення в експлуатацію жилих та громадських будинків згідно з додатками №1 та 2 до цього рішення і дозволено експлуатацію цих будинків за призначенням; зобов`язано управління капітального будівництва та інших забудовників передати, а організаціям, на які покладається експлуатація будинків, - прийняти на баланс житлові та інші будинки громадського призначення згідно з додатками №1 та №2 до зазначеного рішення;

- згідно з переліком, наведеним у додатку №1 до вказаного рішення, в експлуатацію прийнято гуртожиток АДРЕСА_4 на 105 місць корисною площею 4 208 кв.м. з вбудованим рестораном корисною площею 482 кв.м;

- розпорядженням Президії Академії наук Української РСР від 15.01.1971 №63 перезатверджено скореговані зведені витрати та зведені кошториси на будівництво готельного комплексу для Академії наук УРСР і позаплощадкових інженерних мереж до цього комплексу, виділено додаткові кошти на добудову та оздоблення;

- Постановою Президії Верховної Ради Української РСР від 17.01.1991 "Про статус Академії наук Української РСР" закріплено за Академією наук УРСР всі основні фонди та інше державне майно, що знаходилося на той час у користуванні її установ та організацій дослідно-виробничої бази;

- Указом Президента України "Про забезпечення діяльності та розвитку Академії наук України" від 20.01.1992 передано Академії наук України у безстрокове користування будинки, устаткування та інше закріплене за нею державне майно на підставі постанови Президії Верховної Ради УРСР від 17.01.1991 "Про статус Академії наук Української РСР";

- згідно з пунктом 2 вказаного Указу Академія наук України використовує передане їй майно на свій розсуд у межах, визначених її статутом, без зміни форми його власності.

Постановою Кабінету Міністрів України від 19.02.1999 №226 "Про перелік об`єктів державної власності, що входять до майнового комплексу Національної академії наук" затверджено перелік об`єктів державної власності, що входять до майнового комплексу Національної академії наук, відповідно до додатку;

- Додатком до постанови Кабінету Міністрів України від 19.02.1999 №226 до переліку об`єктів державної власності, що входять до майнового комплексу Національної академії наук, включено, зокрема, державне заповідне господарство "ІНФОРМАЦІЯ_1", лікувально-профілактичний комплекс "ІНФОРМАЦІЯ_1" та готельний комплекс "ІНФОРМАЦІЯ_1";

- відповідно до витягу з Єдиного реєстру об`єктів державної власності від 12.07.2017 готель " ІНФОРМАЦІЯ_1 " та ресторан " ІНФОРМАЦІЯ_1 ", загальною площею 6620,7 кв.м по АДРЕСА_1 належить до державної власності з суб`єктом управління - Академією;

- оскільки рішення Святошинського районного суду м. Києва від 03.03.2004 у справі №2-952/2004, яким було визнано право власності Підприємства на готель "ІНФОРМАЦІЯ_1" та ресторан " ІНФОРМАЦІЯ_1 ", було скасовано, матеріали справи не містять доказів приватизації спірного майна, а тому таке майно з власності держави в особі Академії не вибувало, а перебуває у користуванні Підприємства на підставі Договору оренди №2;

- посилання прокурора та позивача на зміну форми власності майна є безпідставними;

- на момент укладення договорів (1994 - 1995 роки) Академія мала право передавати спірне майно в оренду;

- момент подання прокурором позову Договір №2 також не був припинений у встановленому законодавством порядку;

- після закінчення строку Договору №2 він може бути продовжений на такий самий строк, на який Договір №2 укладався, за умови, якщо проти цього не заперечує орендодавець;

- дія Договору №2 продовжується у разі відсутності заперечень однієї із сторін проти такої пролонгації протягом місяця після закінчення терміну його дії. Якщо на дату закінчення строку Договору №2 і протягом місяця після закінчення цього строку мали місце заперечення сторони щодо поновлення Договору №2 на новий строк, то такий договір припиняється;

- прокурором та Академією не доведено, а матеріали справи не містять доказів наявності заперечень орендодавця (Академії) проти пролонгації Договору №2, у зв`язку з чим такий договір продовжувався на той же строк, який вказаний у пункті 1.3 Договору №2;

- враховуючи, що спірне майно приватизовано не було, Підприємство не було ліквідовано та строк дії Договору №2 не закінчився, а тому Договір №2 на момент подачі прокурором позову та винесення оскаржуваного рішення припинений не був;

- приміщення не перебуває у власності Підприємства, однак останній користується ним на підставі укладеного з власником Договору №2, який не є припиненим на момент подачі позову та недійсним не визнавався, відсутні підстави для задоволення позовної вимоги про витребування від Підприємства у державну власність в особі Академії нерухомого майна - готелю "ІНФОРМАЦІЯ_1" та ресторану "ІНФОРМАЦІЯ_1", загальною площею 6 620,7 кв.м., яке розташоване по АДРЕСА_2 .

Згідно з розпорядженням президії Академії від 10.09.2018 №501, з метою забезпечення збереження та ефективного використання повернутого нерухомого майна, вирішено:

- закріпити нерухоме майно - готель " ІНФОРМАЦІЯ_1 " і ресторан "ІНФОРМАЦІЯ_1" загальною площею 6 620,7 кв.м. за ДЖКП НАН України на прав оперативного управління на балансі підприємства;

- створити комісію;

- комісії до 21.09.2018: поінформувати мешканців та орендарів будівлі про повернення будівлі власнику - Академії та про необхідність надання комісії документів, що є підставою їх перебування в будівлі готелю;

- провести інвентаризацію майна в будівлі готелю і приміщеннях ресторану та зобов`язань за комунальними і експлуатаційними послугами;

- перевірити документи мешканців та орендарів щодо законності їх перебування та здійснити заходи стосовно переукладення договорів з ДЖКП НАН України або виселення осіб;

- подати до президії Академії звіт про проведені заходи.

Відповідно до довідки від 13.01.2020 №01-010 про балансову належність вартість готельного комплексу " ІНФОРМАЦІЯ_1 " за незалежною оцінкою станом на 28.03.2019 становить 39 062 632 грн.

Претензією від 29.01.2020 №17/137-8 Академія вимагала сплатити наявний у Підприємства за період з 06.03.1995 по грудень 2019 року борг за оренду майна у сумі 5 912 731 грн, однак вказана претензія залишена без відповіді та реагування.

Розпорядженням президії Академії від 04.02.2020 №91 "Про перевірку цільового використання збереження орендованого майна НАН України" прийнято рішення: створити комісію; комісії: залучити до роботи у складі комісії представника Підприємства (за згодою); до 06.03.2020 провести перевірку стану орендованого майна Академії, його цільового використання відповідно до умов укладеного договору оренди, дотримання орендарем інших умов договору оренди (проведення поточних ремонтів, страхування майна, передачу майна в суборенду тощо); за результатами перевірки скласти акт перевірки у чотирьох примірниках та подати на розгляд президії Академії.

02.03.2020 створеною Академією комісією було проведено перевірку цільового використання та збереження майна Академії, що знаходиться в орендному користуванні Підприємства, за результатами якої складено акт, яким встановлено ряд порушень щодо його експлуатації та невиконання відповідачем умов договору оренди, зокрема встановлено, що: будівля не оснащена автоматичною системою пожежогасіння, системою пожежної сигналізації, приміщення коридорів і сходових клітин знаходяться в незадовільному стані, відбувається поширення сирості та плісняви, наявне відшарування та обвалення штукатурного шару; встановлені випадки облаштування водонагрівачів в приміщеннях коридорів, частина приміщень передана в суборенду, заборгованість зі сплати орендної плати за період з 06.03.1995 по 31.12.2019 становила 5 912 731,00 грн.

З урахуванням встановлених порушень комісія дійшла висновку щодо необхідності рекомендувати розірвати Договір №2.

У зв`язку із викладеними обставинами Академія звернулась до суду із даним позовом та просила розірвати договір оренди №2 від 06.03.1995 року та виселити Підприємство з орендованих приміщень готельного комплексу " ІНФОРМАЦІЯ_1 ", що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , до складу якого входять готель " ІНФОРМАЦІЯ_1 " та ресторан готелю " ІНФОРМАЦІЯ_1 ".

Заперечуючи проти позову, як у суді першої інстанції, так і у апеляційній скарзі, відповідач посилався на те, що ще до укладання спірного договору оренди ОСОБА_1 викупив орендованого майно шляхом сплати повної суми його балансової вартості.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції прийшов до висновку, що у зв`язку із істотним порушенням відповідачем умов договору, договір підлягає розірванню, а відповідач підлягає виселенню із орендованого приміщення.

Північний апеляційний господарський суд погоджується із цим висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Так, відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Права та обов`язки між сторонами виникли на підставі договору оренди №2 від 06.03.1995 року, який за правовою природою є договором оренди державного майна.

Предметом розгляду даної справи є вимоги про розірвання договору оренди та виселення орендаря з орендованих приміщень у зв`язку із істотним порушенням умов договору.

На момент укладення Договору №1, між позивачем та ОСОБА_1 , та на момент укладення Договору №2, між позивачем та відповідачем, спірні правовідносини були врегульовані Цивільним кодексом УРСР, Законами України "Про оренду майна державних підприємств та організацій" 10.04.1992 №2269-XII, "Про приватизацію майна державних підприємств" від 04.03.1992 №2163-XII, "Про власність" 07.02.1991 №697-XII.

Статтею 28 Закону України "Про оренду майна державних підприємств та організацій" (в редакції, чинній у період до 16.05.1995) орендар має право на викуп об`єкта оренди, якщо це передбачено договором відповідно до законодавства України. Організація орендарів (орендар) має право на укладення договору оренди з викупом орендованого майна не пізніше трьох років з дня укладення (приведення у відповідність з цим Законом) договору оренди, якщо орендоване майно не віднесено до об`єктів, приватизацію яких заборонено законодавчими актами України, та якщо це не суперечить Державній програмі приватизації.

Згідно статті 17 Закону України "Про приватизацію майна державних підприємств" викуп державного майна, договір оренди якого укладено з правом його викупу, провадиться відповідно до Закону України "Про оренду майна державних підприємств та організацій". Оцінка державного майна, зданого в оренду, здійснюється на умовах, передбачених статтею 20 цього Закону. Орендна плата та інші платежі державі або місцевим Радам народних депутатів не можуть вважатися платою за придбання майна державного підприємства.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 15.11.2011 у справі №22-7480/2011 (№2-952/2004), яке залишено без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26.09.2013, встановлено, що відчуження майна, що перебуває у загальнодержавній власності, на користь фізичних осіб здійснюється у встановленому законом порядку, а цього порядку Підприємством дотримано не було, у зв`язку із чим майно залишається у державній власності.

Факт перебування спірного майна у державній власності також підтверджується Постановою Кабінету Міністрів України від 19.02.1999 №226 "Про перелік об`єктів державної власності, що входять до майнового комплексу Національної академії наук", якою затверджено перелік об`єктів державної власності, що входять до майнового комплексу Національної академії наук, згідно з додатком, а з додатку до цієї постанов випливає, що державне заповідне господарство "ІНФОРМАЦІЯ_1", лікувально-профілактичний комплекс "ІНФОРМАЦІЯ_1" та готельний комплекс "ІНФОРМАЦІЯ_1" є об`єктами державної власності.

Крім цього, постановою Північного апеляційного господарського суду від 27.02.2019 у справі №910/774/18, яка залишена без змін постановою Верховного Суду від 27.11.2019, встановлено, що Договір оренди №2, укладений між позивачем та відповідачем, продовжувався на наступний строк (десять років, згідно пункту 1.3 Договору №2), у зв`язку із відсутністю повідомлення про припинення його дії, у відповідності до пункту 8.2 Договору №2, ст. 260 ЦК УРСР, ст.764 ЦК України, ст. 17 Закону України "Про орендну державного майна" (в редакції на момент укладання договору), ст. 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" (в редакції на момент подачі позовної заяви у справі №910/774/18).

Пунктом 1.3 Договору №2 встановлено, що строк оренди визначається з 23.04.1994 по 23.04.2004, отже, дія договору продовжувалась на тих же умовах та на той же строк - до 23.04.2014 та до 23.04.2024.

Таким чином, спірний Договір №2 є чинним, у встановленому порядку не визнаний недійсним, а тому є обов`язковим для сторін договору.

Статтею 256 Цивільного кодексу УРСР (в редакції, чинній на момент виникнення правовідносин за Договором №2) було передбачено, що за договором майнового найму наймодавець зобов`язується надати наймачеві майно у тимчасове користування за плату.

Відповідно до частини другої статті 257 Цивільного кодексу УРСР договір найму майна державних, кооперативних та інших громадських організацій повинен бути укладений у письмовій формі, за винятком випадків, передбачених окремими правилами.

Згідно із статтею 258 Цивільного кодексу Української РСР строк договору майнового найму визначається за погодженням сторін, якщо інше не встановлено чинним законодавством.

Відповідно до статті 265 Цивільного кодексу УРСР наймач зобов`язаний: 1) своєчасно вносити плату за користування майном; 2) користуватися майном відповідно до договору і призначення майна; 3) підтримувати найняте майно у справному стані; 4) провадити за свій рахунок поточний ремонт, якщо інше не встановлено законом або договором; 5) при припиненні договору найму - повернути майно у тому стані, в якому він його одержав, з урахуванням нормального зносу, або у стані, обумовленому договором.

Згідно із статтею 267 Цивільного кодексу УРСР здавання наймачем найнятого майна в піднайом дозволяється лише за згодою наймодавця, якщо інше не передбачено законом або договором.

Відповідно до п.4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України - Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Згідно ст. 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Відповідно до ст. 773 ЦК України наймач зобов`язаний користуватися річчю відповідно до її призначення та умов договору. Якщо наймач користується річчю, переданою йому у найм, не за її призначенням або з порушенням умов договору найму, наймодавець має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків.

Статтею 774 ЦК України встановлено, що передання наймачем речі у користування іншій особі (піднайм) можливе лише за згодою наймодавця, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 783 ЦК України наймодавець має право вимагати розірвання договору найму, якщо: наймач користується річчю всупереч договору або призначенню речі; наймач без дозволу наймодавця передав річ у користування іншій особі; наймач своєю недбалою поведінкою створює загрозу пошкодження речі.

Положеннями Закону України "Про оренду державного та комунального майна" (в редакції, чинній на час подання позову), також передбачено обов`язок орендаря сплачувати оренду плату та передачу майна в суборенду лише за згодою орендодавця.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору.

Частина 3 ст. 653 ЦК України, ч. 4 ст. 188 Господарського кодексу України також передбачають, що договір може бути розірвано або за домовленістю сторін, або на вимогу однієї з сторін за рішенням суду.

Відповідно до ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Істотність порушення договору визначається за об`єктивними ознаками та обставинами, що вказують на значну міру позбавлення того, на що особа розраховувала при укладенні договору

Частиною 2 ст. 24 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" встановлено, що договір оренди може бути достроково припинений за згодою сторін. Договір оренди може бути достроково припинений за рішенням суду та з інших підстав, передбачених цим Законом або договором.

Оцінивши наявні у матеріалах докази в їх сукупності, апеляційний господарський суд погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що матеріалами справи підтверджено, а відповідачем не спростовано той факт, що відповідачем при користуванні орендованим майном порушено норми протипожежної безпеки, не забезпечено збереження майна, не сплачено орендні платежі з моменту укладення Договору №2 і до звернення позивачем до суду з даним позовом, а також передано майно в суборенду (на підтвердження чого третьою особою надано суду копії таких договорів та актів приймання-передачі майна в суборенду), що заборонено чинним законодавством України, тому Договір оренди №2 від 06.03.1995 підлягає розірванню, а позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Крім цього, позивач також просив виселити відповідача з орендованих приміщень готельного комплексу " ІНФОРМАЦІЯ_1 ".

Статтею 785 ЦК України встановлено, що у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Відповідно до статті 25 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" у разі припинення договору оренди орендар зобов`язаний протягом трьох робочих днів з дати припинення договору повернути орендоване майно в порядку, визначеному договором оренди.

Пунктом 5.2 Договору №2 встановлено, що орендар зобов`язаний по закінченню строку оренду повернути орендодавцю майно в належному стані по акту прийому-передачі майна.

У зв`язку із розірванням договору оренди позовна вимога про виселення відповідача з орендованого приміщення є обґрунтованою та підлягає до задоволення.

Вимога про виселення відносно приміщень, які є об`єктом спірного договору, в контексті формулювань заявленого позову та обставин справи судом апеляційної інстанції розцінюється як вимога про звільнення спірного приміщення від майна відповідача та осіб, які мають безпосереднє відношення до відповідача, що може бути виконана примусово органами виконавчої служби на підставі наказу суду без додаткових роз`яснень і уточнень, тобто, є такою, що направлена на ефективний захист прав позивача на спірні об`єкти нерухомості (готельного комплексу " ІНФОРМАЦІЯ_1 ") внаслідок розірвання спірного договору.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному та повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Доводи апелянта по суті його скарги в межах заявлених вимог свого підтвердження не знайшли, оскільки не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставами для скасування рішення господарського суду першої інстанції.

За таких обставин суд апеляційної інстанції вважає, що висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами.

Суд першої інстанції повно встановив суттєві для справи обставини, дослідив та правильно оцінив надані сторонами докази, вірно кваліфікував спірні правовідносини та правильно застосував до них належні норми матеріального і процесуального права, а тому рішення Господарського суду міста Києва законне та обґрунтоване, отже, підстави для його скасування відсутні.

Оскільки цією постановою суд апеляційної інстанції не змінює рішення та не ухвалює нового, розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції не здійснюється, а витрати пов`язані з розглядом апеляційної скарги покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 267-285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу приватного підприємства "ГК ІНФОРМАЦІЯ_1" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 21 грудня 2020 року - без змін.

2. Справу повернути до Господарського суду міста Києва.

3. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 14.07.2021.

Головуючий суддя Т.П. Козир

Судді Г.П. Коробенко

С.Я. Дикунська