РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

09.06.2021Справа № 910/20855/20

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді ДЖАРТИ В. В., за участі секретаря судового засідання Рєпкіної Ю. Є., розглянув у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "РПС Інжиніринг"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "СІАФУД-ПОЛІССЯ"

про стягнення 51 011,72 грн,

Представники учасників процесу згідно протоколу від 09.06.2021,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У грудні 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю "РПС Інжиніринг" звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Промклімат" про стягнення 51 011,72 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням з боку відповідача своїх обов`язків з поставки замовленого та оплаченого товару згідно договору № СФ-000262 від 13.11.2017, укладеного у спрощений спосіб - шляхом виставлення рахунка-фактури.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.01.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/20855/20, розгляд справи ухвалено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (без проведення судового засідання, встановлено сторонам строки для вчинення процесуальних дій.

08.02.2021 до суду надійшли клопотання позивача про долучення доказів та відзив відповідача на позовну заяву.

09.02.2021 представником відповідача подано клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін.

22.03.2021 Господарський суд без виклику представників сторін ухвалив здійснювати розгляд справи № 910/20855/20 за правилами загального позовного провадження, починаючи зі стадії відкриття провадження та призначити підготовче засідання у справі на 12.04.2021.

08.04.2021 та 12.04.2021 до суду надійшли заяви позивача про відкладення розгляду справи.

За наслідками судового засідання 12.04.2021 суд ухвалив відкласти підготовче засідання у справі на 13.05.2021 для надання сторонам можливості реалізації сторонами права на участь у судовому засіданні.

13.05.2021 представник позивача подав до суду заяву про зміну найменування та місцезнаходження відповідача.

Ухвалою суду від 13.05.2021 змінено найменування відповідача з «Товариство з обмеженою відповідальністю "Промклімат", 03194, місто Київ, БУЛЬВАР КОЛЬЦОВА, будинок 5, квартира 192» на «Товариство з обмеженою відповідальністю «СІАФУД-ПОЛІССЯ» з місцем знаходження 10002, Житомирська область, місто Житомир, вулиця Велика Бердичівська, будинок 71.». Закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті в судовому засіданні на 09.06.2021.

Під час судового засідання 09.06.2021 представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, однак про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином.

Відповідно статті 233 ГПК України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Між сторонами укладено договір у спрощений спосіб шляхом виставлення рахунка-фактури № СФ-000262 від 13.11.2017, за яким відповідач мав здійснити демонтаж-монтаж внутрішніх канальних блоків кондиціонерів, демонтаж-монтаж зовнішніх кондиціонерів, поелементний демонтаж-монтаж повітропроводів d200 з фарбуванням на загальну суму 63 660,00 грн, у тому числі 20 % ПДВ. У даному рахунку зазначено, що останній є дійсним до сплати до 13.11.2017.

17.11.2017 позивач здійснив оплату рахунка-фактури № СФ-000262 від 13.11.2017 у розмірі 50 928,00 грн, у тому числі 20 % ПДВ, що підтверджується платіжним дорученням № 505.

З огляду на невиконання відповідачем обумовлених рахунком-фактурою № СФ-000262 від 13.11.2017 робіт, позивач направив відповідачу повідомлення від 12.11.2020 про відмову від договору, укладеного шляхом виставлення рахунка-фактури № СФ-000262 від 13.11.2017 та його оплати, з вимогою негайно повернути сплачені кошти у розмірі 50 928,00 грн на підставі ст. 1212 ЦК України.

Дане повідомлення згідно відомостей з веб-сайту ПАТ «Укрпошта» відправлено 13.11.2020 та вручено за місцем обслуговування відповідача 26.11.2020.

Звернувшись з даним позовом до суду, позивач зазначив, що роботи за оплаченим рахунком-фактурою № СФ-000262 від 13.11.2017 досі не виконані, позивач відмовився від відповідного договору, укладеного в спрощеній спосіб, у зв`язку з чим просить стягнути з відповідача сплачені за договором кошти в розмірі 50 928,00 грн та нараховані на цю суму три проценти річних у розмірі 83,27 грн.

У відзиві на позовну заяву відповідач зауважив, що між сторонами укладено низку договорів, відповідно до яких відповідач взяв на себе зобов`язання поставити та змонтувати позивачу обладнання для системи кондиціонування, для приміщення за адресою: м. Київ, вул. Б. Гмирі, 6, а позивач - прийняти і оплатити обладнання та роботи. Зокрема, за договором №180404 від 18.04.2017 позивач замовив додаткові роботи щодо демонтажу вже змонтованої системи кондиціювання та вентиляції, а саме демонтаж-монтаж внутрішніх канальних блоків кондиціонерів, демонтаж-монтаж зовнішніх кондиціонерів, а також демонтаж-монтаж повітропроводів d200 з фарбуванням. На вказані роботи відповідач виставив позивачу рахунок-фактури №СФ-000262 від 13.11.2017, який частково був оплачений 17.11.2017 в сумі 50 928,00 грн. Таким чином, вказана сума грошових коштів не є безпідставно отриманою відповідачем та не підлягає поверненню.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про наступне.

Відповідно до статті 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події, та зокрема, застосовуються до вимог про витребування майна власником із чужого незаконного володіння.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог, зокрема, про повернення виконаного за недійсним правочином.

Аналіз статті 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що передбачений нею вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали.

Конструкція статті 1212 ЦК України, як і загалом норм глави 83 цього Кодексу, свідчить про необхідність установлення так званої абсолютної безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору.

Ознаки, характерні для кондикції, свідчать про те, що пред`явлення кондиційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі.

Отже, кондикція - це позадоговірний зобов`язальний спосіб захисту права власності або іншого права, який може бути застосований самостійно.

Таким чином, права особи, яка вважає себе власником майна (носія іншого цивільного права), підлягають захисту шляхом задоволення позову до володільця (набувача майна) з використанням правового механізму, установленого статтею 1212 ЦК України, у разі наявності цивільних відносин безпосередньо між власником та володільцем майна.

Такий спосіб захисту можливо здійснити шляхом застосування кондикційного позову, якщо для цього існують підстави, передбачені статтею 1212 ЦК України, які дають право витребувати у набувача таке майно.

Звернувшись з даним позовом до суду, позивач стверджує про те, що після перерахування позивачем грошових коштів в сумі 50 928,00 грн за рахунком-фактурою №СФ-000262 від 13.11.2017 відповідач обумовлені цим рахунком роботи так і не виконав, унаслідок чого позивач просив повернути сплачені кошти.

У свою чергу, відповідач посилався на встановлені в рішенні суду від 12.01.2021 у справі № 910/5564/20 обставини щодо замовлення ТОВ "РПС Інжиніринг" додаткових робіт щодо демонтажу вже змонтованої за договором №180404 від 18.04.2017 системи кондиціювання та вентиляції, а саме демонтаж-монтаж внутрішніх канальних блоків кондиціонерів, демонтаж-монтаж зовнішніх кондиціонерів, а також демонтаж-монтаж повітропроводів d200 з фарбуванням. На вказані роботи ТОВ "Промклімат" виставив ТОВ "РПС Інжиніринг" рахунок-фактури №СФ-000262 від 13.11.2017, який частково був оплачений ТОВ "РПС Інжиніринг" 17.11.2017 в сумі 50 928,00 грн, що підтверджується копією банківської виписки, долученої до матеріалів справи № 910/5564/20.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 12.01.2021 у справі № 910/5564/20 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Промклімат" до Товариства з обмеженою відповідальністю "РПС Інжиніринг" про стягнення 172 500,00 грн та зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "РПС Інжиніринг" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Промклімат" про стягнення 172 500,00 грн первісний позов задоволено. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "РПС Інжиніринг" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Промклімат" 172 500,00 грн суми боргу та 2 587,50 грн витрат по сплаті судового збору. У задоволенні зустрічного позову відмовлено.

Обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (частина 4 статті 75 ГПК України).

Однак, відповідне рішення Господарського суду міста Києва від 12.01.2021 у справі № 910/5564/20 наразі не набрало законної сили, у зв`язку з чим встановлені в межах вказаної справи обставини не мають преюдиціальної сили.

Поряд із цим, відповідач виставляв позивачу претензію № 26 від 13.02.2020, в якій містилося посилання на неповну оплату позивачем рахунку-фактури №СФ-000262 від 13.11.2017 на суму 63 660,00 грн щодо додаткових робіт, у зв`язку з чим після оплати позивачем 50 928,00 грн залишок боргу становить 12 732,00 грн. Також відповідач просив підписати акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 12.11.2018 № ОУ-0000056 на суму 63 660,00 грн., виконаних за рахунком-фактурою №СФ-000262 від 13.11.2017.

Обставини щодо звернення ТОВ «Промклімат» до ТОВ "РПС Інжиніринг" з претензією № 26 від 13.02.2020 (відправлення 122, не вручено під час доставки) встановлені в межах справи № 910/13206/20.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 14.01.2021 у справі № 910/13206/20 відмовлено в задоволенні позовних вимог за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "РПС Інжиніринг" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Промклімат" про стягнення 70 044,00 грн. Дане рішення залишене без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 25.05.2021 у справі № 910/13206/20, тобто є таким, що набрало законної сили.

До того ж, судом враховано, що позивач не звертався до відповідача протягом 2017-2020 років щодо належного виконання оплачених робіт за рахунком-фактури №СФ-000262 від 13.11.2017 чи повернення цих грошових коштів, звернувшись лише з відповідною вимогою безпосередньо перед пред`являнням позовної заяви.

Згідно з частинами першою, третьою статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були (аналогічний висновок викладений у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 25.06.2020 у справі № 924/233/18).

Такий підхід узгоджується з судовою практикою ЄСПЛ, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про те, що обставини, на які посилається позивач - невиконання робіт за частково оплаченим позивачем рахунком- фактурою №СФ-000262 від 13.11.2017, є менш вірогідними, ніж наведені відповідачем обставини щодо не підписання позивачем за фактом виконання таких робіт відповідного акту здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 12.11.2018 № ОУ-0000056 та не сплати залишку боргу.

Таким чином, позивачем не доведено безумовної безпідставності утримання грошової суми в розмірі 50 928,00 грн, сплаченої позивачем за рахунком-фактурою №СФ-000262 від 13.11.2017, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для повернення цих коштів позивачу.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

За приписами частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Керуючись статтями 73-80, 86, 129, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "РПС Інжиніринг" до Товариства з обмеженою відповідальністю "СІАФУД-ПОЛІССЯ" про стягнення 51 011,72 грн відмовити повністю.

2. Судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на Товариство з обмеженою відповідальністю "РПС Інжиніринг".

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 24.06.2021.

СУДДЯ В. В. ДЖАРТИ