ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРCОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел./0552/26-47-84, 49-31-78, факс 49-31-78, веб сторінка: ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 липня 2021 року, м. Херсон, справа № 923/721/21

Господарський суд Херсонської області у складі судді Закуріна М. К., розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Автомакс-Експрес»

до фізичної особи-підприємця Луценка Андрія Володимировича

про стягнення 49 550,55 грн,

у с т а н о в и в:

Дії та аргументи Позивача

27.05.2021 Товариство з обмеженою відповідальністю «Автомакс-Експрес» звернулось з позовом до фізичної особи-підприємця Луценка Андрія Володимировича про стягнення 49 550,55 грн за договором на транспортні послуги з перевезення вантажів автомобільним транспортом № 15/03/1 від 15.03.2021. Поряд з цим, Позивач заявив вимоги про компенсацію за рахунок Відповідача судових витрат у сумі 2 270 грн та витрат на правничу допомогу у сумі 5 500 грн.

У якості обґрунтування власної позиції Позивач вказав, що між сторонами укладений договірна транспортні послуги з перевезення вантажів автомобільним транспортом № 15/03/1 від 15.03.2021, за умовами якого він здійснив перевезення на суму 49 500,55 грн, але Відповідач вартість послуг не сплатив. Виконання зобов`язань з перевезення підтверджується заявкою про організацію перевезення вантажів автомобільним транспортом, товарно-транспортною накладною та виставленим рахунком на оплату.

Процесуальні дії та рішення суду

Ухвалою від 31.05.2021 суд відкрив провадження у справі за правилами спрощеного провадження без повідомлення та виклику учасників справи. Цією ж ухвалою суд установив Відповідачу строки для подачі процесуальних заяв. Проте, Відповідач відзив на позов не надав.

Зокрема, ухвала від 31.05.2021 направлена на адресу: АДРЕСА_1 , але вона повернулася до суду без вручення з відміткою про відсутність адресата. З цього приводу суд зазначає, що адреса відправки відповідає адресі державної реєстрації Відповідача, а тому вважається, що судом виконані вимоги стосовно належного його повідомлення про судовий розгляд справи.

При вирішенні питання порядку подачі доказів з метою їх подальшої оцінки при винесенні даного рішення, суд зазначає, що Позивач дотримав вимоги частини 2 статті 80 Господарського процесуального кодексу України щодо подачі доказів разом із позовною заявою, а тому названі вище письмові докази прийняті судом до розгляду.

Суд також констатує, що сторонами не заявлено будь-яких процесуальних клопотань.

Установлені обставини справи

15.03.2021 між фізичною особою-підприємцем Луценком Андрієм Володимировичем, як Експедитором, та Товариством з обмеженою відповідальністю «Автомакс-Експрес», виступаючим у якості Виконавця, укладений договір на транспортні послуги з перевезення вантажів автомобільним транспортом № 15/03/1 (а.с.5), за умовами якого:

- Виконавець надає комплекс транспортних послуг по перевезенню вантажів, а Експедитор приймає та оплачує виконану роботу (пункт 1.1.);

- факсимільні копії документів мають юридичну силу (пункт 3.2.);

- оплата здійснюється не пізніше 10 банківських днів з моменту відвантаження (пункт 3.4.).

15.03.2021 між сторонами складена Заявка № 139 про організацію перевезення вантажів (а.с. 6).

Підписанням заявки № 139 Позивач та Відповідач, серед іншого, визначили маршрут перевезення - Пріксенштадт (Німеччина) - Одеса (Україна); дату та час відвантаження - 18.03.2021-19.03.2021, строк доставки - 25.03.2021-26.03.2021, найменування вантажу, вид пакування - ДСП в пачках 14,5 т, по борту 8 м, вантажовідправника/адресузавантаження - Lauber Str.7, Prichsenstadt, 97357, Germany, вартість перевезення та порядок розрахунку - 1 500 євро по курсу НБУ на момент завантаження автомобіля, безготівковий розрахунок протягом 10-14 банківських днів за оригіналами документів.

Як слідує з міжнародної товарно-транспортної накладної № 329336(а.с. 8-9) Позивач здійснив перевезення з пункту завантаження: Пріксенштадт (Німеччина), до пункту вивантаження: Одеса (Україна). У якості вантажовідправника вказана фірма -Mero-TSKInternational GmbH & Co. KG, а вантажоотримувача -ТОВ «Девей Групп». Поряд з цим, на накладній наявні підписи вантажовідправника та вантажоотримувача.

Згідно з рахунком № 75 від 26.03.2021 (а.с. 7)Позивачвиставив Відповідачу рахунок на оплату транспортних перевезень на суму 49 550,55 грн.

Оцінка суду установлених обставин та норм діючого законодавства

Стосовно правової природи договірних відносин та виконання зобов`язань сторонами

У відповідності до частини 1 статті 173 Господарського кодексу України зобов`язання, що виникає між суб`єктами господарювання, визнається господарським зобов`язанням, а за змістом частини 2 цієї статті одним із видів господарського зобов`язання є майново-господарські зобов`язання.

Зокрема, відповідно до статті 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Статтею 174 ГК України передбачено, що господарські зобов`язання можуть виникати, серед іншого, із господарського договору та інших угод.

Зміст та умови договору № 15/03/1 від 15.03.2021, аналіз правовідносин та господарсько-договірних зобов`язань (майново-господарських зобов`язань у відповідності до частини 1 статті 179 ГК України), які виникли між сторонами, з огляду на вказані правові положення, свідчать, що за своєю юридичною природою між ними укладений договір перевезення вантажу.

Так, згідно зі статтею 307 ГК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату (частина 1).

У спорі Відповідач виступав у якості експедитора, а тому до спірних правовідносин підлягають застосуванню також положення статті 316 ЦК України, за частиною 1 якої договором транспортного експедирування може бути встановлений обов`язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, укладати від свого імені або від імені клієнта договір перевезення.

Отже, укладення договору на перевезення безпосередньо з Відповідачем, як експедитором, відповідає наведеним приписам.

Положеннями частини 2 статті 307 ГК України установлені також вимоги до форми такого договору, а саме договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі і його укладення підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства. Відповідно до частини 5 цієї ж статті умови перевезення вантажів окремими видами транспорту визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами; сторони можуть передбачити в договорі також інші умови перевезення, що не суперечать законодавству.

Зокрема, відносини між автомобільними перевізниками та замовниками транспортних послуг регулюються серед іншого також положеннями Закону України "Про автомобільний транспорт", Конвенцією про договір міжнародного перевезення вантажів дорогами (КДПВ), Женева, 19.05.1956 та протоколом до неї від 05.07.1978, Митною конвенцією про міжнародні перевезення вантажів із застосуванням книжки МДП від 14.11.1975.

Стаття 1 Закону України «Про автомобільний транспорт» надає визначення міжнародним перевезенням. Ними є перевезення вантажів автомобільним транспортом з перетином державного кордону, а за статтею 53 цього ж Закону організацію міжнародних перевезень вантажів здійснюють перевізники відповідно до міжнародних договорів України з питань міжнародних автомобільних перевезень.

Одним із основних міжнародних документів, який регулює відносини сторін при виконанні міжнародних перевезень вантажів автотранспортом, є Конвенція про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів, підписана в Женеві 19 травня 1956 року.

Законом України «Про приєднання України до Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів» закріплено, що Україна приєдналася до зазначеної Конвенції, а згідно листа Міністерства закордонних справ України від 16.05.2007 № 72/14-612/1-1559 «Щодо набуття чинності міжнародними договорами» ця Конвенція набрала чинності для України 17 травня 2007 року.

Суд зазначає, що згідно статті 1 Конвенція застосовується до будь-якого договору автомобільного перевезення вантажів транспортними засобами за винагороду, коли зазначені в договорі місце прийняття вантажу для перевезення і місце, передбачене для доставки, знаходяться у двох різних країнах, з яких принаймні одна є договірною, незважаючи на місце проживання і громадянство сторін.

Стаття 4 Конвенції передбачає, що Договір перевезення підтверджується складанням вантажної накладної, зокрема, наданою сторонами CMR, якою підтверджується прийняття вантажу до перевезення. Відсутність, неправильність чи утрата вантажної накладної не впливають на існування та чинність договору перевезення, до якого й у цьому випадку застосовуються положення цієї Конвенції.

Статтею 9 Конвенції встановлено, що вантажна накладна є первинним доказом укладання договору перевезення, умов цього договору і прийняття вантажу перевізником.

Таким чином, враховуючи зазначені приписи чинного законодавства надана Позивачем міжнародна товарно-транспортна накладна (CMR) є належним доказом надання послуг з організації міжнародного перевезення вантажу, зміст якої, зокрема, відмітки про доставку вантажу та отримання його вантажоотримувачем, дають суду підстави стверджувати про виконання перевізником обов`язків з прийняття вантажу до перевезення та належної передачі вантажу вантажоотримувачу.

Статтею 193 ГК України встановлені загальні правила виконання господарських зобов`язань, за якими суб`єкти господарювання повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору (частина 1); кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу (частина 2); не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язань (частина 7).

За таких обставин суд висновує, що Відповідач не здійснив оплату послуг з перевезення, чим порушив взяті на себе зобов`язання.

Окреслені у статті 193 ГК України правила та принципи господарювання, які корелюються із загальними засадами цивільного законодавства, вказаними у пункті 6 статті 3 ЦК України (справедливість та добросовісність) та засадами зобов`язань, визначеними у частині 3 статті 509 ЦК України (добросовісність, розумність, справедливість), означають, що цивільні права мають здійснюватися, а обов`язки виконуватися не тільки відповідно до їх призначення, а й справедливо та добросовісно, з урахуванням правил господарювання, з метою досягнення загальногосподарського інтересу.

У пункті 8.21 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 Суд надав правові висновки стосовно застосування вказаних правових положень та вказав, що ці принципи втілюються у нормах права та умовах договорів і регулюють конкретні ситуації таким чином, що кожен з учасників відносин зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки - захищати власні права та інтереси, а також дбати про права та інтереси інших учасників, передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам і інтересам інших осіб, закріпляти можливість адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу.

У даному контексті суд також зазначає, що безпосередньо сутність справедливості виражається у ментальних уявленнях, що є добро і зло, правда і неправда, а добросовісність означає необхідність сумлінної, чесної поведінки суб`єктів при виконанні своїх юридичних обов`язків і здійсненні своїх суб`єктивних прав, а також дотримання належної турботливості і ставлення до процесу виконання зобов`язання з урахуванням захищених законодавством прав та інтересів іншої сторони.

Отже, зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання, мають ґрунтуватися на засадах добросовісності та справедливості; кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, з урахуванням інтересів другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. І напроти, відсутність потрібної турботливості може вказувати на вину боржника, котра відіграє роль суб`єктивної умови відповідальності.

Водночас, суд не абсолютизує наведені принципи по відношенню до поведінки Відповідача, оскільки вона може бути наслідком не тільки суб`єктивних, але і об`єктивних причин. Проте, з огляду на положення статті 74 Господарського процесуального кодексу України він повинен довести наявність відповідних причин.

У свою чергу, Відповідач не надав доказів існування об`єктивних причин та обставин, які б вказували на вжиття ним усіх заходів, необхідних для належного виконання зобов`язання.

З огляду на викладене суд вважає, що Відповідач несумлінно поставився до виконання зобов`язання з оплати послуг з перевезення, проявив необачність стосовно виконання, а тому його дії є несправедливими та недобросовісними по відношенню до Позивача.

Підсумовуючи наведене, суд приходить до висновку, що Відповідач, допустив несвоєчасну оплату вартості отриманих послуг з перевезення у сумі 49 550,55 грн, чим порушив взяте на себе зобов`язання та не довів зворотного.

З огляду на зроблені висновки позовні вимоги стосовно стягнення заборгованості є обґрунтованими, у зв`язку з чим підлягають задоволенню.

Розподіл судових витрат

Судовими витратами у даній справі є витрати Позивача на сплату судового збору відповідно до платіжного доручення № 1545 від 18.05.2021 у сумі 2 270 грн та витрати на правничу допомогу відповідно до платіжного доручення № 1547 від 18.05.2021 у сумі 5 500 грн.

Як слідує з Рахунку та калькуляції вартості надання правової допомоги по Договору про надання правової допомоги від 11.05.2021, укладеного між Адвокатським об`єднанням «Статус» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Автомакс-Експрес», адвокат витратив 5 год 30 хвилин на надання правничої допомоги загальною вартістю 5 500 грн, виходячи з визначеної вартості 1 години роботи - 1 000 грн.

Зокрема, адвокатом було надано наступні послуги: зустріч із клієнтом, встановлення обставин справи, вивчення первинних документів тривалістю 1 год, вивчення нормативно-правових документів, що регулюють спірні правовідносини, та судової практики - 2 год, написання та формування для подання до суду позовної заяви про стягнення заборгованості - 2 год 30 хв.

На підставі викладеного суд приходить до висновку, що Позивачем доведені обставини наявних у нього витрат на сплату судового збору у сумі 2 270 грн та на правову допомогу у сумі 5 500 грн.

У відповідності до частини 1 статті 123 ГПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Зокрема, за пунктом 1 частини 2 цієї ж статті витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, віднесені до судових витрат.

За таких обставин витрати Позивача на сплату судового збору у сумі 2 270 грн та правничу допомогу у сумі 5 500 грн покладаються на Відповідача.

Щодо направлення поштової кореспонденції

Частина 3 статті 120 та стаття 242 ГПК України зобов`язують суд здійснити направлення відповідного процесуального документа рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Проте за змістом наказу голови Господарського суду Херсонської області № 01.02-04/38 від 21.05.2021 в суді наявне неналежне фінансування на здійснення відправки кореспонденції, а тому направлення процесуальних документів вказаним способом унеможливлене.

З метою забезпечення прав учасників судового процесу на отримання інформації стосовно судового розгляду справи відправка поштової кореспонденції здійснюється судом електронною поштою на відповідні адреси сторін. Паперові копії направляються учасникам справи при наявності фінансування та відновленні направлення поштової кореспонденції в суді. Разом з цим, учасники справи можуть отримати паперові копії ухвали нарочно безпосередньо в суді.

На підставі вказаних правових норм та керуючись статтями 238, 240 ГПК України,

в и р і ш и в :

1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Стягнути з фізичної особи-підприємця Луценка Андрія Володимировича ( АДРЕСА_2 ; ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Автомакс-Експрес" (45008, м. Ковель, вул. Мечнікова, 10/26; ідентифікаційний код 42239149) - 49 550,55 грн основної заборгованості, 2 270 грн компенсації по сплаті судового збору та 5 500 грн компенсації по сплаті витрат на правничу допомогу.

3. Електронну копію рішення направити на електронну пошту Позивача за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 та Відповідача за адресою: @mail.gov.ua.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя М.К. Закурін