РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

12.07.2021Справа № 907/142/21

За позовом 1) Фізичної особи-підприємця Колотухи Івана Олексійовича; 2) Товариства з обмеженою відповідальністю «Палсір»

до 1) Закарпатської обласної ради; 2) приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу Кішкіна Дениса Володимировича

про скасування рішень.

Суддя Сташків Р.Б.

Секретар судового засідання Лук`янчук Д.Ю.

Представники сторін:

від позивачів-1, 2 - Колотуха О.М.;

від відповідача-1 - Сигидін О.І.;

від відповідача-2 - не з`явився.

СУТЬ СПОРУ:

На розгляд Господарського суду міста Києва за підсудністю від Господарського суду Закарпатської області надійшов указаний позов, у якому Фізична особа-підприємець Колотуха Іван Олексійович (далі - Підприємець) та Товариство з обмеженою відповідальністю «Палсір» (далі - Товариство) просять суд:

- скасувати рішення Закарпатської обласної ради (далі - Рада) Вісімнадцятої сесії VII скликання від 16 липня 2020 року № 1785 «Про внесення змін до рішення обласної ради від 26.09.2019 року № 1560 «Про оформлення права власності на об`єкти нерухомого майна» (далі - Рішення № 1785) в частині пункту 32 Переліку об`єктів нерухомого майна спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст області, що підлягають реєстрації права спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Закарпатської області (комунальної власності Закарпатської області) (далі - Перелік об`єктів нерухомого майна) та внесення відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (додаток до рішення обласної ради 16.07.2020 № 1785);

- скасувати рішення приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу Кішкіна Д.В. (далі - Приватний нотаріус) про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 54141773 від 18 вересня 2020 року на об`єкт нерухомого майна: комплекс будівель та споруд (база відпочинку) Солотвинської алергологічної лікарні за адресою: Закарпатська область, Тячівський район, смт. Солотвино, вул. Озерна, будинок 29, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 244.

Позовні вимоги мотивовані тим, що оспорюване рішення про державну реєстрацію права власності Ради є протиправним та таким, що порушує права та інтереси позивачів, оскільки дає підстави маніпулювати проведеною реєстрацією права власності, протиправно її використовувати та вимагати до сплати від позивачів істотної суми коштів.

Позивач вважає, що рішення Ради № 1785 є сфальшованим у частині пункту 32 Переліку об`єктів нерухомого майна в частині зазначення документів на підставі яких видано свідоцтво про право власності, а тому є протиправним та підлягає скасуванню. Державна реєстрація стосовно спірного нерухомого майна по вул. Озерній, 29 в смт. Солотвино проведена всупереч вимог закону на підставі цього рішення Ради № 1785 протиправно використовується для вимагання від позивачів грошей, оскільки створює фіктивні підстави для позову, чим порушує права та законні інтереси позивача.

Позивачі зазначають, що при наданні їм в оренду спірного майна, їх було введено в оману щодо стану та статусу орендованого майна.

Рада позов не визнала. Свої заперечення мотивувала тим, що, на її думку, даний спір не підлягає розгляду в порядку господарського судочинства. Питання щодо прийняття оспорюваного Рішення № 1785, на підставі якого уповноваженим органом обласної ради проведена державна реєстрація майна в смт. Солотвино, вул. Озерна, 29, належать до виключної компетенції Ради як суб`єкта владних повноважень.

Позивачі жодним чином не аргументують, як вказане Рішення №1785 вплинуло на їх майнові права щодо об`єкту нерухомості в смт. Солотвино, вул. Озерна, 29 . Адже, як стверджують позивачі, договори оренди № 03-13-01/97 та № 03-13-01/98 укладені між позивачами та Комунальною установою 31.01.2020, а оскаржуване рішення прийняте Радою 16.07.2020. Тобто на момент прийняття оскаржуваного рішення позивачі тривалий час використовували нежитлові приміщення за адресою Солотвино, вул. Озерна, 29 допоки у них не виникли проблеми із містобудівною документацією у зв`язку із проведенням ремонту орендованих ними нежитлових приміщень в смт. Солотвино, вул. Озерна, 29 .

У зв`язку із тим, що господарськими судами України уже розглядається низка судових прав, які виникли в результаті реалізації договорів оренди № 03-13-01/98 і № 03-13-01/98 та стосуються майнових прав сторін цих договорів оренди (справи № 907/910/20 і № 907/911/2), Рада вважає, що позивачі, вимагаючи скасувати рішення Ради № 1785 у зв`язку із відсутністю правових підстав для його прийняття, невірно визначили юрисдикцію цього спору.

Тому, Рада просила суд закрити провадження у цій справі на підставі пункту 1 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

Разом з тим, Рада, заперечуючи проти позову по суті, вказала, що державна реєстрація уповноваженим органом Ради речових прав на нежитлові приміщення в смт. Солотвино, вул. Озерна, 29, не є підставою набуття Радою права власності на ці приміщення, а лише засвідчує вже набуте Радою право власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації.

Рада правомірно прийняла Рішення № 1785 про оформлення права власності на спірне майно.

У наданій суду відповіді на відзив позивачі вказали, що цей спір стосується їх прав на орендоване ними майно, а отже цей спір є приватно-правовим та, у розумінні статті 20 ГПК України, належить до юрисдикції саме господарських судів. Позивачі вказали, що в даному спорі вони вважають, що Приватний нотаріус без достатніх правових підстав зареєстрував спірне майно за Радою, яка, на думку позивачів, не є власником спірного майна.

Позивачі у цьому спорі вважають, що оскаржувані ними рішення про набуття Радою спірного майна, завдають їм матеріальної шкоди, та дають підстави управителю цього майна позиватися до відповідачів з вимогою про стягнення грошових коштів. Тоді як позивачі у цьому спорі доводять про відсутність правових підстав вважати Раду власником спірного майна, про належне його створення та існування.

Відповідно, позивачі переконані, що даний спір, стороною якого є орган місцевого самоврядування, виник з правовідносин, у яких цей орган реалізує повноваження власника спірного майна, відповідно не має ознак публічно-правового спору, тому належить до юрисдикції господарського суду.

Рада у наданих суду запереченнях на відповідь на відзив зазначила, що позивачі у цій справі не обґрунтували у чому саме полягає порушення їх прав, які саме їх права порушено прийняттям Радою спірного рішення.

Також позивачами не доведено належними та допустимими доказами у розумінні положень статей 76, 77 ГПК України, що Радою порушено права та охоронювані законом інтереси позивачів внаслідок прийняття оскаржуваного Рішення № 1785 та проведення державної реєстрації уповноваженим органом Ради речових прав на нежитлові приміщення в смт. Солотвино, вул. Озерна, 29.

Приватний нотаріус заперечення проти позову не подав, у судові засідання не з`являвся.

Суд, після заслуховування пояснень представників сторін, відмовив у задоволенні клопотання Ради про закриття провадження у справі на підставі пункту 1 частини 1 статті 231 ГПК України, позаяк виходячи із суті та змісту спірних правовідносин цей спір належить до юрисдикції господарських судів, оскільки виник з правовідносин, у яких Рада реалізує свої повноваження власника спірного майна, а тому не має ознак публічно-правового спору.

Протокольною ухвалою суду від 30.06.2021 було закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті на 12.07.2021.

У судовому засіданні з розгляду справи по суті представник позивачів підтримав позов у повному обсязі заявлених вимог, а представник Ради проти позову заперечував з вищевикладених мотивів.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши у судовому засіданні докази та оцінивши їх у сукупності, суд

ВСТАНОВИВ:

31.01.2020 між Комунальною установою (Орендодавець) та Підприємцем (Орендар) було укладено договір № 03-13-01/97 оренди приміщень, частини будівель, споруд та іншого окремого індивідуально визначеного майна об`єктів, що належать до спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст області (далі - Договір оренди № 03-13-01/97), відповідно до пункту 1.1 якого Орендодавець передав, а Орендар прийняв у строкове платне користування окремі нежитлові приміщення загальною площею 220,6 кв.м., розміщені за адресою: Закарпатська область, смт Солотвино, вул. Озерна, 29, що належить до спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Закарпатської області та знаходиться на балансі Комунальної установи (далі - Майно), а саме:

- будинок відпочинку літ. ЕІ площею 158,8 кв.м.;

- будинок відпочинку літ. ДІ площею 13,3 кв.м.;

- будинок відпочинку літ. ЄІ площею 13,3 кв.м.;

- будинок відпочинку літ. ЖІ площею 13,3 кв.м.;

- будинок відпочинку літ. 3І площею 13,3 кв.м.;

- вбиральні літ. ГІ площею 8,6 кв.м.

Цього ж дня (31.01.2020) між Комунальною установою (Орендодавець) та Товариством (Орендар) було укладено договір № 03-13-01/98 оренди приміщень, частини будівель, споруд та іншого окремого індивідуально визначеного майна об`єктів, що належать до спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст області (далі - Договір оренди № 03-13-01/98), відповідно до пункту 1.1 якого Орендодавець передав, а Орендар прийняв у строкове платне користування окремі нежитлові приміщення загальною площею 161,0 кв.м., розміщені за адресою: Закарпатська область, смт Солотвино, вул. Озерна, 29, що належить до спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Закарпатської області та знаходиться на балансі Комунальної установи (далі - Майно), а саме:

- адміністративну будівлю літ. АІ площею 80,7 м кв.;

- будівлю готелю літ. БІ площею 80,3 м кв.

Відповідно до пунктів 2.2 Договорів оренди № 03-13-01/97 та № 03-13-01/98 передача Майна в оренду не тягне за собою виникнення в Орендарів права власності на це Майно. Майно залишається спільною власністю територіальних громад сіл, селищ, міст Закарпатської області, а Орендарі користуються ним протягом строку оренди.

За умовами пунктів 5.3, 5.4, 5.6, 5.8 Договорів оренди № 03-13-01/97 та № 03-13-01/98 Орендарі зобов`язуються:

- забезпечувати збереження орендованого Майна, запобігати його пошкодженню і псуванню, тримати Майно в порядку, передбаченому санітарними нормами та правилами пожежної безпеки, підтримувати орендоване Майно та прилеглу територію у належному стані, не гіршому, ніж на момент передачі його в оренду, з врахуванням нормального фізичного зносу, здійснювати заходи протипожежної безпеки;

- своєчасно за письмовою згодою Орендодавця, яка видається в порядку визначеному законодавством, здійснювати відновлення, поліпшення орендованого Майна та поточний ремонт приміщення за власний рахунок. За письмовим погодженням з Орендодавцем, яке видається в порядку визначеному законодавством, за рахунок власних коштів здійснювати капітальний ремонт орендованого Майна (виконання інших робіт). Ця умова Договорів не розглядається як дозвіл на здійснення поліпшень (реконструкції) орендованого Майна і не тягне за собою зобов`язання Орендодавця щодо компенсації вартості поліпшень (реконструкції). Згода на проведення або відмова у проведенні поліпшень (реконструкції) орендованого Майна, надається Орендарю на підставі відповідного рішення Орендодавця;

- у разі припинення або розірвання Договорів у 5-денний термін повернути Орендодавцеві або підприємству, вказаному Орендодавцем орендоване Майно у належному стані, не гіршому ніж на момент передачі його в оренду, з урахуванням нормального фізичного зносу та відшкодувати Орендодавцю збитки у разі погіршення стану або втрати (повної або часткової) орендованого Майна з вини Орендарів;

- у разі якщо вони допустили погіршення стану Майна або його загибель, Орендарі повинні відшкодувати Орендодавцеві збитки, розраховані шляхом незалежної оцінки.

Пунктами 11.1 Договорів оренди № 03-13-01/97 та № 03-13-01/98 передбачено, що ці Договори набирають чинності з моменту їх підписання Сторонами, а їх умови розповсюджують свою дію на відносини Сторін, які виникли з 27.01.2020 та діють до 26.01.2022 включно.

З пояснень позивачів слідує, що:

- у ході користування Майном Орендарям стало зрозуміло, що все вищенаведене орендоване Майно потребувало капітального ремонту, у зв`язку з чим вони в порядку пунктів 5.4 вказаних договорів отримали згоду на здійснення невід`ємних поліпшень орендованого майна шляхом проведення робіт за рахунок їх власних коштів;

- коли позивачі приступили до виконання цих робіт, то були виявлені додаткові дефекти та недоліки орендованого майна, що свідчили про істотне його зношення в силу того, що протягом багатьох років таке майно не відновлювалося;

- позивачі з метою продовження будівельних робіт з ремонту орендованого майна звернулися до Солотвинської селищної ради Тячівського району за наданням дозволу на збір вихідних даних для проведення ремонту та здійснення невід`ємних поліпшень орендованого комунального майна;

- однак листом від 29 жовтня 2020 року № 425/02-21 Солотвинська селищна рада у наданні дозволу на збір вихідних даних та проведенні ремонтних робіт відмовила, пояснюючи це тим, що запитувані об`єкти нерухомого майна та інші будинки відпочинків по вул. Озерній знаходяться в карстонебезпечній зоні першочергової деформації поверхні, що унеможливлює проведення будь-якого виду будівельних робіт, загрожує просіданням ґрунту на невизначену глибину, несе небезпеку для життя та здоров`я громадян;

- зважаючи на це, позивачі зупинили всі діючі роботи в зв`язку з тим, що продовження виконання робіт з капітального ремонту може завдати шкоди людям та довкіллю;

- враховуючи зазначені обставини, у позивачів виникли питання, на підставі яких дозвільних документів були створені ті об`єкти, що надавалися позивачам в оренду, як вони були оформлені, якщо виявилося, що будувати у тій зоні небезпечно і, хто врешті власник цих об`єктів;

- у результаті збору документації, позивачі дійшли висновку, що майно передавалося в оренду без належної правової підстави з боку орендодавця, оскільки спірне нерухоме майно за адресою: смт. Солотвино, вул. Озерна, 29 на момент укладання договорів оренди не було зареєстроване і не мало власника;

- тому позивачі вирішили розірвати договори оренди, і, не отримавши відповіді від орендодавця, подали до Господарського суду Закарпатської області відповідні позови, у зв`язку з чим були відкриті провадження у господарських справах № 907/910/20 і № 907/911/20;

- однак, у грудні 2020 року Комунальна установа, як особа, за якою майно Ради закріплене на праві оперативного управління з правами балансоутримувача майна, подало позов про стягнення з позивачів солідарно матеріальної шкоди в сумі 702712,00 грн. Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 25 лютого 2021 року було відкрито провадження у справі №907/900/20;

- позивачі зазначають, що одним із письмових доказів до згаданого позову була додана копія Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, з якої слідує, що комплекс будівель та споруд (база відпочинку) Солотвинської алергологічної лікарні, розташований в смт. Солотвино, Тячівського району, вул. Озерна, 29, були зареєстровані за Радою на підставі оспорюваного рішення Ради № 1785 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу Кішкіна Д.В., індексний номер 54141773 від 18 вересня 2020 року.

З наданих позивачами пояснень слідує, що ними оспорюється право спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Закарпатської області (від імені та в інтересах яких діє Рада) на спірне Майно, а також оспорюються правоустановчі документи Ради на це Майно. При цьому, позивачами захищаються їх права та інтереси як орендарів спірного Майна.

Таким чином, із встановлених обставин справи та наданих позивачами пояснень слідує, що позивачі на спірне Майно мають лише ті права та інтереси, які випливають із Договорів оренди № 03-13-01/97 та № 03-13-01/98, інших прав чи інтересів щодо спірного Майна позивачі не мають.

Як убачається із умов цих Договорів оренди № 03-13-01/97 та № 03-13-01/98, спірне Майно позивачі отримали від Комунальної установи як спільну власність територіальних громад сіл, селищ, міст Закарпатської області.

Відповідно до частини 1 статті 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, а також пенсійні фонди, частку в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров`я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об`єкти, визначені відповідно до закону як об`єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження.

Частиною 4 статті 60 цього Закону передбачено, що районні та обласні ради від імені територіальних громад сіл, селищ, міст здійснюють управління об`єктами їхньої спільної власності, що задовольняють спільні потреби територіальних громад.

Органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правоможності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об`єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, укладати договори в рамках державно-приватного партнерства, у тому числі концесійні договори, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об`єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду (частина 5 статті 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»).

З матеріалів справи слідує, що рішенням від 26.09.2019 № 1560 Рада відповідно до статей 43, 55, 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» вирішила оформити право спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Закарпатської області на об`єкти комунальної власності (згідно з Переліком, що є додатком до цього рішення Ради) шляхом внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відповідних відомостей, а також закріпила зазначені об`єкти нерухомого майна на праві оперативного управління з правом балансоутримувача за Комунальною установою.

Оспорюваним Рішенням № 1785 Рада вирішила внести зміни до вищевказаного рішення Ради від 26.09.2019 № 1560, виклавши додаток до рішення у новій редакції, згідно із якою у пункті 32 Переліку об`єктів нерухомого майна зазначила: «Комплекс будівель та споруд (база відпочинку) Солотвинської алергологічної лікарні за адресою: Закарпатська область, Тячівський район, смт. Солотвино, вулиця Озерна, 29».

Як убачається із Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, 18.09.2020 на підставі заяви уповноваженої особи Ради Приватним нотаріусом до цього Реєстру внесено запис про реєстрацію права комунальної власності (власник - Рада) на об`єкт нерухомого майна (реєстраційний номер 244): комплекс будівель та споруд (база відпочинку) Солотвинської алергологічної лікарні (адреса: Закарпатська область, Тячівський район, смт. Солотвино, вулиця Озерна, будинок 29).

Таким чином, у цій справі позивачами, як орендарями спірного Майна, оскаржуються рішення Ради, яким остання, як особа, що здійснює управління майном від імені власника - територіальних громад сіл, селищ, міст Закарпатської області, вирішила оформити право такої комунальної власності, а також реєстраційна дія з реєстрації цієї власності у відповідному Державному реєстрі.

Відповідно до преамбули Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» цей Закон регулює відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою таких прав.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 2 цього Закону державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

За змістом наведеної норми державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державною вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації.

Відповідно до статей 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається з двох елементів: предмета і підстави позову.

Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, який являє собою одночасно спосіб захисту порушеного права, а підставою позову є факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу.

Позивачем є особа, яка подала позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. При цьому позивач самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи і в залежності від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту.

Тобто вирішуючи спір, суд надає об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначає, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Лише у разі встановлення наявності порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу позивача та відповідності обраного останнім способу захисту такому порушенню або оспоренню суд може прийняти рішення про задоволення позову.

Під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин і забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Під захистом легітимного інтересу розуміється відновлення можливості досягнення прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом.

Спосіб захисту може бути визначено як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату.

Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинено порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Під ефективним способом необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб твердження позивача про порушення було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права або інтересу залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня2018 року у справі № 905/1926/16, від ЗО січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 01 жовтня 2019 року у справі № 910/3907/18.

Відтак застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача без необхідності повторного звернення до суду (принцип процесуальної економії).

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, а також з`ясування того, чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача, встановлюється під час розгляду справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

Частиною 1 статті 13 ЦК України встановлено, що цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або законом.

Виходячи із вимог статті 16, глави 58 «Найм (оренда)» захист прав особи у правовідносинах, що випливають із договорів оренди, з огляду на зазначені позивачами обставини та підстави цього позову, здійснюється судом шляхом розірвання договору оренди чи стягнення збитків, завданих під час виконання договору оренди.

Судом встановлено, що господарськими судами України уже розглядається низка судових прав, які виникли в результаті реалізації Договорів оренди № 03-13-01/98 і № 03-13-01/98, зокрема справи № 907/910/20 і № 907/911/2 (про розірвання цих договорів оренди) та № 907/900/20 (про стягнення солідарно з Підприємця та Товариства завданої матеріальної шкоди) та стосуються майнових прав сторін цих договорів оренди.

Обраний позивачами у цій справі спосіб захисту порушених їх прав чи інтересів, як орендарів спірного Майна, не є належним та ефективним способом захисту, оскільки не призведе до відновлення їх прав у обраний ними спосіб.

У цій справі позивачі фактично намагаються встановити певні обставини та дати оцінку відповідним доказам для розгляду інших вищевказаних судових справ, що не є належним способом захисту порушених прав чи інтересів позивачів у орендних відносинах.

Таким чином, заявлені позивачами вимоги не спрямовані на захист їх прав у спосіб, визначений законом.

Враховуючи викладене, у позові слід відмовити з цих підстав.

Інші доводи сторін, наведені у наданих суду заявах по суті справи, усних та письмових поясненнях, судом розглянуті, але до уваги та врахування при вирішенні спору не приймаються, оскільки на результат вирішення спору не впливають.

Судові витрати відповідно до статті 129 ГПК України покладаються на позивачів.

Керуючись статтями 86, 129, 232, 233, 237, 238, 240 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

У позові відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 241 ГПК України, і може бути оскаржено в порядку та строк встановлені статтями 254, 256, 257 ГПК України.

Повне рішення складено 19.07.2021.

Суддя Р.Б. Сташків