РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

15.07.2021Справа № 910/6855/21

За позовомАкціонерного товариства "Київгаз"
доТовариства з обмеженою відповідальністю "Завод Київкомбікорм"
простягнення 132742,59 грн
Суддя Смирнова Ю.М.

Без повідомлення (виклику) учасників справи

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Акціонерне товариство "Київгаз" звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод Київкомбікорм" 132742,59 грн, з яких 118378,58 грн основного боргу, 6893,62 грн пені, 5700,40 грн інфляційних втрат, 3% річних на суму 1769,99 грн.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем умов типового договору розподілу природного газу, укладеного сторонами шляхом підписання Товариством з обмеженою відповідальністю "Завод Київкомбікорм" заяви про приєднання №54808 від 01.05.2019, в частині оплати наданих послуг.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.05.2021, судом відкрито провадження у справі №910/6855/21; вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи; встановлено відповідачу строки для подання відзиву на позов - протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали та для подання заперечень на відповідь на відзив (якщо такі будуть подані) - протягом 5 днів з дня отримання відповіді на відзив; позивачу - строк для подання відповіді на відзив протягом п`яти днів з дня отримання відзиву на позов.

Частиною 5 ст.176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому ст.242 цього Кодексу, та з додержанням вимог ч.4 ст.120 цього Кодексу.

Відповідно до ч.11 ст.242 Господарського процесуального кодексу України у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Нормами ч.4 ст.89 Цивільного кодексу України передбачено, що відомості про місцезнаходження юридичної особи вносяться до Єдиного державного реєстру.

За приписами ч.1 ст.7 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру.

Так, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, з метою повідомлення відповідача про розгляд справи, ухвала суду у справі №910/6855/21 була направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Станом на дату розгляду справи по суті до суду надійшло рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення №157, відповідно до якого ухвала Господарського суду міста Києва від 05.05.2021 була вручена відповідачу 25.05.2021.

Згідно з ч.2 ст.178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Приймаючи до уваги, що відповідач у строк, встановлений ч.1 ст.251 Господарського процесуального кодексу України та ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.05.2021 не подав до суду відзиву на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до ч.2 ст.178 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з ч.4 ст.240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

01.05.2019 між Акціонерним товариством "Київгаз", як оператором ГРМ, та Товариством з обмеженою відповідальністю "Завод Київкомбікорм", як споживачем, підписано договір розподілу природного газу шляхом підписання відповідачем заяви-приєднання №54808 до умов Типового договору розподілу природного газу, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 №2498 (далі - договір).

Відповідно до п.2.1 договору оператор ГРМ зобов`язується надати споживачу послугу з розподілу природного газу, а споживач зобов`язується прийняти зазначену послугу та сплатити її вартість у розмірі, строки та порядку, визначені цим договором.

Згідно з п.6.1 договору оплата вартості послуги оператора ГРМ з розподілу природного газу здійснюється споживачем за тарифом, встановленим регулятором для оператора ГРМ, що сплачується як плата за потужність (абонентська плата), з урахуванням вимог Кодексу газорозподільних систем.

За приписами п.6.2 договору тариф, встановлений згідно з п.6.1 цього розділу, є обов`язковим для сторін з дати набрання чинності постановою регулятора щодо його встановлення.

Згідно з п.6.3. договору розрахунковим періодом за цим договором є календарний місяць, протягом якого надаються послуги з розподілу природного газу.

Відповідно до п.6.4 оплата вартості послуги з розподілу природного газу за цим договором здійснюється споживачем, який не є побутовим, на умовах попередньої оплати до 01 числа розрахункового періоду.

У разі порушення споживачем строків попередньої оплати за цим договором, споживач сплачує на користь оператора ГРМ пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати (п.8.2 договору).

10.01.2020 у "Газеті по-українськи" №2 (2267) були опубліковані зміни до умов Типового договору, зокрема, згідно п.6.1 договору, оплата вартості послуги оператора ГРМ з розподілу природного газу здійснюється споживачем за тарифом, встановленим регулятором для оператора ГРМ, що сплачується як плата за річну замовлену потужність, з урахуванням вимог Кодексу газорозподільних систем.

Відповідно до п.6.6 договору у редакції від 10.01.2020 оплата вартості послуги з розподілу природного газу за цим договором здійснюється споживачем, який не є побутовим, на умовах попередньої оплати остаточно до 01 (не включно) числа розрахункового періоду (місяця). У разі порушення споживачем даного строку оплати споживач несе відповідальність, передбачену цим договором та чинним законодавством України. Остаточний розрахунок за надані послуги з розподілу природного газу проводиться споживачем, який не є побутовим, по 10 число (включно) місяця, наступного за місяцем надання послуг розподілу. Дата оплати визначається датою, на яку були зараховані кошти на рахунок оператора ГРМ.

Пунктами 6.8, 6.8.1, 6.8.2, 6.8.3 договору у редакції від 10.01.2020 визначено, що надання оператором ГРМ послуги з розподілу природного газу споживачу, що не є побутовим, має підтверджуватися підписаним між сторонами актом наданих послуг, що оформлюється наступним чином: оператор ГРМ до п`ятого числа місяця, наступного за розрахунковим (звітним) надсилає споживачу 2 примірники оригіналу акту наданих послуг за розрахунковий (звітний) період, підписані уповноваженим представником оператора ГРМ; споживач протягом двох днів з дня одержання акту наданих послуг зобов`язаний повернути оператору ГРМ один примірник оригіналу акту, підписаний уповноваженим представником споживача або надати у письмовій формі мотивовану відмову від підписання акту наданих послуг, у випадку відмови від підписання акту наданих послуг розбіжності підлягають урегулюванню у порядку, встановленому законодавством, до вирішення спірних питань між сторонами щодо визначення обсягу послуг, наданих споживачу протягом розрахункового (звітного) періоду, обсяг послуг встановлюються відповідно до даних оператора ГРМ.

У разі порушення споживачем, що не є побутовим, строків оплати за цим договором споживач, що не є побутовим сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу (п.8.2 договору у редакції від 10.01.2020).

Відповідно до постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 07.10.2019 №2080 з 01 січня 2020 року запроваджений новий порядок розрахунків за послугу з розподілу природного газу, зокрема, змінено принцип визначення величини потужності для споживачів: здійснено перехід від приєднаної потужності до замовленої, яка розраховується виходячи із об`ємів споживання за попередній рік.

Пунктом 1 глави 6 розділу VI Кодексу газорозподільних систем, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 №2494, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 06.11.2015 за №1379/27824 (далі - Кодекс) передбачено, що розрахунки споживача за послугу розподілу природного газу, що надається оператором ГРМ за договором розподілу природного газу, здійснюються виходячи з величини річної замовленої потужності об`єкта (об`єктів) споживача та оплачуються споживачем рівномірними частками протягом календарного року. Місячна вартість послуги розподілу природного газу визначається як добуток 1/12 річної замовленої потужності об`єкта (об`єктів) споживача на тариф, встановлений регулятором для відповідного оператора ГРМ із розрахунку місячної вартості одного кубічного метра замовленої потужності.

Відповідно до п.2 глави 6 розділу VI Кодексу річна замовлена потужність об`єкта (об`єктів) споживача на розрахунковий календарний рік визначається оператором ГРМ виходячи з фактичного обсягу споживання природного газу цим об`єктом за газовий рік, що передував розрахунковому календарному року, який визначається відповідно до вимог цього кодексу, крім випадків, передбачених цією главою.

Відповідно до актів приймання-передачі послуг з розподілу природного газу газорозподільною системою від 31.01.2020, від 29.02.2020, від 31.03.2020, від 30.04.2020, від 31.05.2020, від 30.06.2020, від 31.07.2020, від 31.08.2020, від 30.09.2020, від 31.10.2020, від 30.11.2020, від 31.12.2020 річна замовлена потужність відповідача на 2020 рік, що дорівнює фактичному споживанню за період з 01.10.2018 по 30.09.2019, становить 700016 м3, замовлена потужність для розрахунку за місяць 2020 року становить 58334,6700 м3 (700016 : 12).

Згідно актів приймання-передачі послуг з розподілу природного газу газорозподільною системою від 31.01.2021, від 29.02.2021, від 31.03.20 річна замовлена потужність відповідача на 2021 рік дорівнює фактичному споживанню за період з 01.10.2019 по 30.09.2020 та становить 670828 м3, замовлена потужність для розрахунку за місяць 2021 року становить 55902,3300 м3 (670828 : 12).

Тариф на розподіл природного газу за період з січня по грудень 2020 року встановлений відповідно до постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 24.12.2019 №3024, та становить 0,28 грн за 1 м3 (без ПДВ).

Тариф на розподіл природного газу за січень-березень 2021 року встановлений згідно постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.12.2020 №2773 та становить 0,31 грн за 1 м3 (без ПДВ).

Так, на виконання умов договору, протягом січня - грудня місяців 2020 року позивач надав, а відповідач прийняв послуги з розподілу природного газу на загальну суму 235205,40 грн, що підтверджується актами приймання-передачі послуг з розподілу природного газу газорозподільною системою за відповідний період.

Зазначені акти підписані сторонами, крім актів за липень 2020 року, жовтень 2020 року, листопад 2020 року, які з боку відповідача не підписані, печаткою споживача не скріплені.

Крім того, зі сторони відповідача не були підписані акти приймання-передачі послуг з розподілу природного газу газорозподільною системою за період з січня по березень 2021 на загальну суму 62386,98 грн.

При цьому всі непідписані з боку споживача акти надсилались позивачем на адресу відповідача та були отриманні останнім, що підтверджується описами вкладення у цінний лист, фіскальними чеками відділення поштового зв`язку, які містяться в матеріалах справи.

Про належне виконання позивачем своїх зобов`язань за договором свідчить відсутність з боку споживача у спірний період претензій та повідомлень про порушення позивачем умов договору, а також часткове виконання відповідачем власних зобов`язань по оплаті за розподіл природного газу, що підтверджується наявними в матеріалах справи платіжними дорученнями відповідача та випискою банку з рахунку позивача.

Водночас, відповідач свого обов`язку щодо оплати отриманих послуг з розподілу природного газу у період з жовтня 2020 року по березень 2021 року належним чином не виконав, що і стало підставою для звернення позивача до суду з відповідним позовом.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням (ч.2 ст.4 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ч.1 ст.14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 129 Конституції України унормовано, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.ч.1-4 ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься у ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України.

За приписами ст.86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частиною 1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.1 ст.77 Господарського процесуального кодексу України).

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст.79 Господарського процесуального кодексу України).

Будь-які подані учасниками процесу докази підлягають оцінці судом на предмет належності і допустимості. Вирішуючи питання щодо доказів, господарські суди повинні враховувати інститут допустимості засобів доказування, згідно з яким обставини справи, що відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Що ж до належності доказів, то нею є спроможність відповідних фактичних даних містити інформацію стосовно обставин, які входять до предмета доказування з даної справи.

Укладений між сторонами договір є договором про надання послуг.

Відповідно до п.1 ст.901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно ч.1 ст.902 Цивільного кодексу України, виконавець повинен надати послугу особисто, а замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (ч.1 ст.903 Цивільного кодексу України).

Статтями 525, 526 Цивільного кодексу України унормовано, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається; зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Дана норма кореспондується з приписами ст.193 Господарського кодексу України.

Статтею 530 Цивільного кодексу України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Умовою виконання зобов`язання - є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов`язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов`язання. Строк (термін) виконання зобов`язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.

Відповідно до ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Отже, з наявних в матеріалах справи документів вбачається, що на підставі укладеного між сторонами договору, у період з січня місяця 2020 року по березень місяць 2021 року позивачем було надано, а відповідачем прийнято послуги з розподілу природного газу на загальну суму 297592,38 грн, що підтверджується актами приймання-передачі послуг.

Щодо непідписання з боку відповідача ряду актів суд керується положеннями п.6.8.3 договору у редакції від 10.01.2020 та, серед іншого, вважає за необхідне зазначити, що доказів мотивованої відмови відповідача від підписання зазначених актів відповідач суду не надав. У зв`язку з чим суд приймає акти за липень, жовтень, листопад місяці 2020 року та січень, лютий, березень 2021 року як допустимі докази надання позивачем послуг у відповідних місяцях.

Як вже вказувалось судом, відповідно до п.6.6 договору у редакції від 10.01.2020 оплата вартості послуги з розподілу природного газу за цим договором здійснюється споживачем, який не є побутовим, на умовах попередньої оплати остаточно до 01 (не включно) числа розрахункового періоду (місяця). У разі порушення споживачем даного строку оплати споживач несе відповідальність, передбачену цим договором та чинним законодавством України. Остаточний розрахунок за надані послуги з розподілу природного газу проводиться споживачем, який не є побутовим, по 10 число (включно) місяця, наступного за місяцем надання послуг розподілу. Дата оплати визначається датою, на яку були зараховані кошти на рахунок оператора ГРМ.

Втім, зазначені зобов`язання відповідач не виконав, надані позивачем послуги оплатив частково, внаслідок чого сума заборгованості відповідача за період з жовтня 2020 року по березень 2021 року складає 118378,58 грн.

Доказів сплати цієї заборгованості відповідач суду не надав.

З урахуванням наведеного, позов в частині стягнення з відповідача на користь позивача 118378,58 грн основного боргу є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Також позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача 3% річних в сумі 1769,99 грн, інфляційних втрат на суму 5700,40 грн та пені у розмірі 6893,62 грн за загальний період прострочення з 11.06.2019 по 20.04.2021.

Відповідно до ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Невиконання зобов`язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) ст.610 Цивільного кодексу України кваліфікує як порушення зобов`язання.

Відповідно до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки судом встановлено факт прострочення виконання відповідачем зобов`язання по оплаті наданих позивачем послуг, то вимоги останнього про стягнення 3% річних та інфляційних втрат є законними та обґрунтованими.

Здійснивши перерахунок наведеного позивачем розрахунку 3% річних та інфляційних втрат, суд дійшов висновку, що він є обґрунтованим та арифметично вірним, у зв`язку з чим стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 3% річних на суму 1769,99 грн, інфляційні втрати на суму 5700,40 грн за загальний період прострочення з 11.06.2019 по 20.04.2021.

Частиною 1 ст.216 Господарського кодексу України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

За приписами ст.230 Господарського кодексу України визначено, що порушення зобов`язання є підставою для застосування господарських санкцій (неустойка, штраф, пеня). Штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ч.1 ст.611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно з ч.1 ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 ст.548 Цивільного кодексу України унормовано, що виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Згідно зі ст.1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Статтею 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" встановлено, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Пунктом 8.2 договору у редакції від 10.01.2020 передбачено, що у разі порушення споживачем, що не є побутовим, строків оплати за цим договором споживач, що не є побутовим сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Як встановлено судом, відповідачем у встановлений строк свого обов`язку за договором зі сплати за надані послуги не виконано, чим допущено прострочення виконання грошового зобов`язання, тому дії відповідача є порушенням зобов`язання, і він вважається таким, що прострочив. Відповідно, позивачем правомірно заявлено вимогу про стягнення з відповідача пені у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у відповідний період.

За розрахунком позивача, який перевірено судом, обґрунтованою є сума пені, що складає 6893,62 грн.

За таких обставин, враховуючи всі наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог Акціонерного товариства "Київгаз" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод Київкомбікорм" про стягнення 132742,59 грн, з яких 118378,58 грн основного боргу, 6893,62 грн пені, 5700,40 грн інфляційних втрат, 3% річних на суму 1769,99 грн. в повному обсязі.

Згідно положень ст.129 Господарського процесуального кодексу України, приймаючи до уваги висновки суду про задоволення позовних вимог, судовий збір покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст.129, 236-238, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод Київкомбікорм" (04080, місто Київ, вул.Кирилівська, будинок 98, ідентифікаційний код 42341390) на користь Акціонерного товариства "Київгаз" (01103, місто Київ, вул.М.Бойчука, будинок 4Б, ідентифікаційний код 03346331) 118378 (сто вісімнадцять тисяч триста сімдесят вісім) грн 58 коп. основного боргу, 6893 (шість тисяч вісімсот дев`яносто три) грн 62 коп. пені, 5700 (п`ять тисяч сімсот) грн 40 коп. інфляційних втрат, 3% річних на суму 1769 (одна тисяча сімсот шістдесят дев`ять) грн 99 коп. та судовий збір у розмірі 2270 (дві тисячі двісті сімдесят) грн 00 коп.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення, відповідно до ст.ст.256, 257, п.п.17.5 п.17 Розділу XI "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України, може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ю.М.Смирнова