РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

15.07.2021Справа № 910/5139/21

Суддя Господарського суду міста Києва Лиськов М.О., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження справу

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Алмейда Груп"

вул. Іоанна Павла ІІ, буд. 20, м. Київ, 01042

до Акціонерного товариства "Українська залізниця"

вул. Єжи Гедройця, будинок 5, м. Київ, 03150

про стягнення 48 758,57 грн.

Без повідомлення (виклику) учасників справи

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Алмейда Груп" (далі-позивач) звернулась до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства "Українська залізниця" (далі-відповідач) про стягнення 48 758,57 грн. вартості недостачі вантажу.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.02.2021 за вказаним позовом відкрито провадження у справі №910/1029/21; вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи; встановлено строк для подання відзиву на позов - протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали та для подання заперечень на відповідь на відзив (якщо така буде подана) - протягом 5 днів з дня отримання відповіді на відзив; встановлено строк для подання позивачем відповіді на відзив - протягом п`яти днів з дня отримання відзиву на позов.

06.05.2021 через загальний відділ діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшов відзив на позов, в котрому проти позову заперечує.

31.05.2021 відповідачем подано правове обґрунтування по справі.

Будь яких інших заяв, клопотань або заперечень від сторін до суду не надходило.

Оскільки наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення, у відповідності до ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України справа розглядається за наявними у справі матеріалами.

При цьому судом враховано, що розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться (ч. 2 ст. 252 ГПК України).

Відповідно до ст. 248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Водночас, суд враховує, що відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

З огляду на практику Європейського суду з прав людини, критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02.09.2010, "Смірнова проти України" від 08.11.2005, "Матіка проти Румунії" від 02.11.2006, "Літоселітіс проти Греції" від 05.02.2004 та інші).

З огляду на зазначені вище обставини, для визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті, а також виконання завдання розгляду справи по суті, розгляд справи здійснено за межами строків, встановлених Господарським процесуальним кодексом України, проте в розумні строки.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Позивач зазначав, що 13 березня 2020 р. на підставі заяви (акцепту) про прийняття пропозиції укладення договору (оферти) між ним (замовник) та відповідачем (перевізник) укладено договір №99-34972142/2020-001 про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом, що підтверджується інформаційним повідомленням, надісланим відповідачем засобами телекомунікаційного зв`язку на адресу позивача.

31 липня 2020 р. між ним (виконавець) та СТОВ "Агрофірма Марківське" (замовник) укладено договір № АЛМ-3107 на транспортно-експедиційне обслуговування, згідно якого він зобов`язався надати замовнику послуги пов`язані з навантаженням, сертифікацією, митним оформленням, організацією перевезення зернових, зернобобових, олійних культур і продуктів їх переробки (вантаж) залізничним транспортом при здійсненні перевезень всередині України та/або на експорт/імпорт за реквізитами замовника.

Відповідач (перевізник) у серпні 2020 року здійснював за замовленням позивача (вантажовідправник) перевезення залізничних вагонів №№ 95233961, 95147708, 95216909, 58548785, 95121604, 95128930, 58544073, 95083028, 95234332 із зерновими (пшеницею) загальною вагою 616650 кг зі станції відправлення Рібужне Донецької залізниці до станції призначення Миколаїв-Вантажний (експ.) Одеської залізниці, для подальшого вивезення водним транспортом СТОВ "Агрофірма Марківське" для ТОВ "Сингента" через вантажовласника ТОВ "КОФКО Агрі Ресорсіз Україна" по договору з ТОВ "Сингента" (відмітка в графі 15), вантажоодержувач - Товариство з обмеженою відповідальністю "ДССК" в квоту ТОВ "КОФКО Агрі Ресорсіз Україна".

По прибутті на станцію призначення при розкритті вагону №95128930 і проведенні переважування була встановлена недостача зернових вагою 7200 кг, що перевищує норму природних втрат (0,5% від маси вантажу).

Відповідач передав вантажоодержувачу меншу кількість вантажу, ніж це встановлено договором та залізничною накладною № 50038181.

На підставі ст. 133 Статуту залізниць України ТОВ "ДССК" передало йому право на пред`явлення позову до відповідача, що підтверджується переуступним підписом на вищевказаній залізничній накладній.

Враховуючи наведене, позивач виходячи з вартості 1 т вантажу 7117 грн. з ПДВ, просив на підставі ч. 2 ст. 924 ЦК України, ст. 224 ГК України задовольнити позов та стягнути з відповідача на свою користь 48758,57 грн. збитків у розмірі вартості втраченого вантажу, а також понесені по справі судові витрати, у т.ч. 10000 грн. з попереднього розрахунку витрат по оплаті послуг адвоката.

Відповідач у відзиві на позовну заяву проти позову заперечував, посилаючись на необґрунтованість та безпідставність заявлених вимог, недоведеність факту заподіяння позивачу збитків у заявленому розмірі. Вказував, що в процесі виявлення факту недостачі вантажу у вагонах та після відмови станції призначення скласти комерційний акт позивач не дотримався обов`язкової процедури подання скарги на таку відмову. Також зазначав, що позивачем не надано належних доказів, які б підтверджували вартість відправленого (втраченого) вантажу.

Відповідно до вимог ст. 908 ЦК України перевезення вантажу здійснюється за договором перевезення; загальні умови визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Статтею 307 ГК України передбачено, що умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями встановлюються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до п. 2 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 457 від 6 квітня 1998 р., Статут залізниць України (далі - Статут) визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом. Статутом регламентуються порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під`їзних колій, а також взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту.

Згідно зі ст. 5 Статуту, на підставі цього Статуту Мінтранс затверджує: Правила перевезення вантажів; Технічні умови навантаження і кріплення вантажів; Правила перевезення пасажирів, багажу, вантажобагажу та пошти залізничним транспортом України; інші нормативні документи.

Судом встановлено, що 13 березня 2020 р. на підставі заяви (акцепту) про прийняття пропозиції укладення договору (оферти) між позивачем (замовник) та відповідачем (перевізник) укладено договір №99-34972142/2020-001 про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом, що підтверджується інформаційним повідомленням, надісланим відповідачем засобами телекомунікаційного зв`язку на адресу позивача.

Згідно п.п. 1.1., 1.3., 1.4. договору предметом договору є організація та здійснення перевезення вантажів, надання вантажного вагону для перевезення, інших послуг, пов`язаних з організацією перевезення вантажів у внутрішньому та міжнародному сполученнях (експорт, імпорт) у власних вагонах перевізника, вагонах залізниць інших держав та/або вагонах замовника, пов`язаних з супутніх послуг і проведення розрахунків за ці послуги.

Перевезення - послуга, в процесі надання якої перевізник зобов`язується доставити довірений замовником вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а замовник зобов`язується оплатити послуги у передбаченому договором порядку. Перевезення оформлюється накладною відповідно до договору, Статуту залізниць України, Збірника Тарифів та Коефіцієнтів, що застосовуються до тарифів Збірника тарифів, Правил перевезення вантажів, СМГС, КОТІФ відповідно.

Надання послуг за договором може підтверджуватись накладною, накопичувальною карткою, зведеною відомістю, відомістю плати за користування вагонами, відомістю плати за подавання/забирання вагонів та маневрову роботу, зведеними відомостями та іншими документами.

Відповідно до п. 5.6. договору передбачено, що перевізник відповідає за шкоду спричинену вантажу та/або вагонам замовника відповідно до законодавства.

31 липня 2020 р. між позивачем (виконавець) та СТОВ "Агрофірма Марківське" (замовник) було укладено договір № АЛМ-3107 на транспортно-експедиційне обслуговування, згідно якого позивач зобов`язався надати замовнику послуги пов`язані з навантаженням, сертифікацією, митним оформленням, організацією перевезення зернових, зернобобових, олійних культур і продуктів їх переробки (вантаж) залізничним транспортом при здійсненні перевезень всередині України та/або на експорт/імпорт за реквізитами замовника.

У серпні 2020 року відповідач за замовленням позивача (вантажовідправник) здійснював перевезення зернових (пшениця) у залізничних вагонах №№ 95233961 масою 69550 кг, 95147708 - 69700 кг, 95216909 - 69650 кг, 58548785 - 69600 кг, 95121604 - 69650 кг, 95128930 - 69700 кг, 58544073 - 69750 кг, 95083028 - 64500кг, 95234332 - 64550 кг зі станції відправлення Рібужне Донецької залізниці до станції призначення Миколаїв-Вантажний (експ.) Одеської залізниці, вантажоодержувач - Товариство з обмеженою відповідальністю "ДССК".

Вказані обставини підтверджуються наявними у матеріалах справи залізничною накладною № 50038181, згідно з якою вантаж був прийнятий до перевезення відповідачем.

Відповідно до п. 31 Статуту залізниця зобов`язана подавати під завантаження справні, придатні для перевезення відповідного вантажу вагони.

З матеріалів справи слідує, що відповідач прийняв переданий вантаж до перевезення у спірних вагонах без будь-яких зауважень до їх технічного стану.

Після прибуття вагонів на вказану станцію одержувач здійснив первинне переваження вказаних вище вагонів на брутто (у завантаженому стані) на власних вагонних вагах та виявив різницю із вагою відправника в сторону зменшення (недостача вантажу), зокрема, у вагоні №№ 95128930 - 7200 кг, що перевищує норму природних втрат (0,5% від маси вантажу).

Згідно п. 52 Статуту на станціях призначення залізниця зобов`язана перевірити масу, кількість місць і стан вантажу, зокрема, прибуття вантажів у вагонах навалом і насипом за вимогою одержувача у розмірах, передбачених Правилами.

Відповідно до графи 20 залізничної накладної № 50038181 вантаж пшениця перевозився відповідачем насипом.

11 серпня 2020 р. одержувач заявив вимогу до начальника станції призначення Миколаїв-Вантажний (експ.) Одеської області № 1108-2/20 про проведення комісійної перевірки вантажу у вагоні №№ 95128930 та складення комерційного акта.

Листом № 453/М від 11 серпня 2020 р. залізниця відмовила вантажоодержувачу у проведенні комісійної перевірки вантажу у вагоні №№ 95128930 комерційні акти щодо цього вагону складені не були.

Вказані обставини підтверджуються поясненнями позивача, викладеними у позовній заяві, наявними у матеріалах справи листами.

У зв`язку з відмовою залізницею у комісійній перевірці вантажу на ім`я начальника Дирекції залізничних перевезень з організації взаємодії портів та припортових станцій регіональної філії "Одеська залізниця" позивачем листом № 1208 від 12 серпня 2020 р. було подано скаргу, відповідь на яку одержано не було.

Зі змісту указаного листа вбачається, що позивач оскаржував бездіяльність начальника станції Миколаїв-Вантажний щодо складення комерційних актів та просив начальника дирекції усунути вказані порушення.

Доводи відповідача про невідповідність форми і змісту поданої позивачем скарги вимогам п.п. 16, 17 Правил складання актів є необґрунтованими, оскільки ні у наведених Правилах, ні інших нормативних документів, що регулюють відносини між залізницею та замовником залізничних перевезень, не визначено обов`язкової форми та обов`язкових вимог до змісту скарги на дії станції призначення з відмови комісійного переважування вагонів та складання комерційних актів чи актів загальної форми.

Для визначення кількості вантажу у вищевказаних вагонах вантажоодержувачем було доручено Торгово-промисловій палаті Миколаївської області проведення експертизи.

Згідно висновку експерта № 120/0737/1 від 13 серпня 2020 р. при зважуванні і огляді двох залізничних вагонів №№ 95128930 за непорушними пломбами відправника, завантажених зерном пшениці, фактична загальна маса нетто складає 62500 кг, що на 7200 кг менше проти даних, вказаних у залізничній накладній. Вагони мають сліди механічного впливу на розвантажувальні люки.

При зовнішньому огляді розвантажувальних бункерів встановлено:

-у вагоні № 95128930 в нижній частині третього та другого (середнього) розвантажувальних бункерів від сходів вагону з протилежної сторони від штурвалів є механічні впливи в місці прилягання кришки до корпусу бункера: на третьому - зазор довжиною 50 см., який частково затиснутий пучком трави, гумовий ущільнювач частково пошкоджений, видно затиснуті і роздавлені зерна пшениці, на (середньому) бункері є здир покривного покриття свіжого походження.

При знятті ЗПП у присутності експерта та огляді поверхні і місткості вантажу через верхні завантажувальні люки виявлено:

у вагоні між третім та четвертим люками від сходів є конусоподібне поглиблення вантажу у вигляді воронки (порожнини) на довжині близько 3,5 м. та завглибшки візуально до 1,3 м. від поверхні вантажу з чітко позначеною смугою по ширині вагону, характерною для стікаючого / вниз, у бік третього розвантажувального люка (з протилежної сторони від штурвалів), який має зазор з затиснутими зернами пшениці, механічний вплив;

Візуально вільний простір у вагоні дозволяє поміститися нестачі вантажу.

Зважування маси вагонів здійснювалося на вагах електронних ВЕПВ-150, заводський номер №40, дата державної повірки 17.06.2020.

В результаті зважування та огляду вагону №95128930, завантаженого зерном пшениці, встановлено:

за непорушними пломбами фактична маса нетто вантажу складає 62500 кг., що на 7200 кг. менше проти даних, вказаних у залізничній накладній №50038181. Вагон має сліди механічного впливу на третій та другий (середній) розвантажувальні люки (примірник оригіналу експертизи зі специфікацією зважування вагону долучається).

Указаний висновок експертизи містить докладний опис проведеного дослідження, фотокартки, обґрунтовані та чіткі висновки з поставлених запитань, тому суд приймає цей висновок як належний доказ у справі.

Відповідно до абз. 3 п. 32 Статуту відправник зобов`язаний підготувати вантаж до перевезення з урахуванням його схоронності під час транспортування і здійснювати навантаження з виконанням технічних умов.

Згідно п.п. 110, 113, 114, 115 Статуту залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу або передачі згідно з Правилами іншому підприємству.

За незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезення вантажу, багажу, вантажобагажу залізниці несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин.

Залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, зокрема, за втрату чи недостачу - у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи його недостачі. Недостача маси вантажу, за яку відшкодовуються збитки, в усіх випадках обчислюється з урахуванням граничного розходження визначення маси вантажу і природної втрати вантажу під час перевезення. Вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу.

Відповідно до п. 129 Статуту обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць.

Підпунктом б) п. 130 Статуту визначено, що у випадку недостачі, псування або пошкодження вантажу одержувач має право на пред`явлення до залізниці претензій або позовів за умови пред`явлення накладної, комерційного акта і документа, що засвідчує кількість і вартість відправленого вантажу. Якщо у складанні комерційного акта відмовлено, замість нього подається документ, що підтверджує скаргу про цю відмову.

Встановлені актом експертизи обставини свідчать про пошкодження спірного вагону №№ 95128930 під час їх перевезення залізницею. Це свідчить про протиправне втручання до цих вагонів сторонніх осіб під час його перевезення відповідачем, що призвело до недостачі 7200 кг вантажу.

На підтвердження вартості втраченого вантажу позивачем надано договір купівлі-продажу № 178/20/П від 30 липня 2020 р., укладений між СТОВ "Агрофірма Марківське" (продавець) та ТОВ "Сингента" (покупець), за п. 4.2. якого ціна товару (українська м`яка пшениця 3 класу врожаю 2020 р.) за 1 метричну тону становить 7117 грн.

В силу положень ст.ст. 114, 115 Статуту указаний договір є належним та допустимим доказом визначення вартості вантажу, оскільки указані положення не визначають вичерпного переліку документів, якими може підтверджуватись вартість вантажу. Тому доводи відповідача з приводу недоведеності позивачем вартості втраченого вантажу є необґрунтованими.

Виходячи з вартості 1 т пшениці 7117 грн. з ПДВ вартість втраченого вантажу складає загалом 48758,57 грн.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 130, ст. 133 Статуту право на пред`явлення до залізниці претензій та позовів мають у разі недостачі, псування або пошкодження вантажу - одержувач за умови пред`явлення накладної, комерційного акту і документа, що засвідчує кількість і вартість відправленого вантажу.

Передача права на пред`явлення претензій і позовів засвідчується переуступним підписом на документі (накладній, вантажній, багажній квитанції), а для уповноваженої особи - довіреністю, оформленою згідно із законодавством.

На підставі вищевказаних положень Статуту Товариство з обмеженою відповідальністю "ДССК" (вантажоодержувач) передало позивачу право пред`явлення позову за недостачу вантажу у вищевказаних залізничних вагонів.

Це підтверджується поясненнями позивача, викладеними у позовній заяві, переуступним підписом вантажоодержувача на залізничні накладній № 50038181.

Згідно вимог ст. 924 ЦК України перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало. Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Відповідно до ч. 3 ст. 314 ГК України за шкоду, заподіяну при перевезенні вантажу, перевізник відповідає у разі втрати або нестачі вантажу - в розмірі вартості вантажу, який втрачено або якого не вистачає.

Оскільки відповідач належним чином не виконав зобов`язань щодо збереження вантажу під час перевезення, така поведінка відповідача є винною, то він зобов`язаний відшкодувати заподіяні позивачу збитки.

Доказів відшкодування відповідачем на користь позивача заявлених до стягнення збитків суду не надано.

Враховуючи наведене, з відповідача на користь позивача відповідно до вимог ст.ст. 623, 924 ЦК України, ст.ст. 224, 314 ГК України підлягає стягненню 48758,57 грн. збитків.

Доводи відповідача про недоведеність факту заподіяння позивачу збитків у заявленому розмірі необґрунтовані, оскільки суперечать зібраним доказам та встановленим судом обставинам.

Посилання на відсутність вини у заподіянні позивачеві збитків суперечать встановленому законодавством обов`язку перевізника забезпечувати схоронність прийнятого до перевезення вантажу.

З огляду на встановлені судом обставини, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 48758,57 грн. вартості нестачі вантажу є обґрунтованими.

Приписами ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З огляду на вище наведене, з`ясувавши повно і всебічно обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, надавши оцінку всім аргументам учасників справи, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Судовий збір за розгляд справи відповідно до ст. 129 ГПК України покладається на відповідача.

Питання відшкодування витрат по оплаті правової допомоги адвоката підлягає вирішенню в порядку ч. 8 ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-79, 86, 129-130, 237-238 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03150, м. Київ, вул. Єжи Гедройця, 5, код 40075815) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Алмейда Груп" (01042, м. Київ, вул. Іоанна Павла ІІ, 20, код 34972142) 48758,57 грн. збитків, 2270 грн. витрат по оплаті судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили у відповідності до приписів ст. 241 Господарського процесуального кодексу України. Рішення господарського суду може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст.ст. 253, 254, 256-259 ГПК України з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 Розділу XI "Перехідні положення" ГПК України.

Суддя М.О. Лиськов