ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" липня 2021 р. Справа № 924/472/21

м. Хмельницький

Господарський суд Хмельницької області у складі судді Субботіної Л.О. за участю секретаря судового засідання Мізика М.А., розглянувши матеріали

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма Ерідон" с. Чопилки Переяслав - Хмельницького району Київської області

до Приватного підприємства "ГВМ-АГРО" с. Іванівка Ярмолинецького району Хмельницької області

про стягнення 1 261 246,00 грн

Представники сторін:

позивач: Боровик Б.М. - адвокат, діє на підставі ордера серія АІ № 1074883 від 15.12.2020

відповідач: не з`явився

В судовому засіданні відповідно до ч. 6 ст. 233 ГПК України проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду Хмельницької області 06.05.2021 надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма Ерідон" с. Чопилки Переяслав - Хмельницького району Київської області до Приватного підприємства "ГВМ-АГРО" с. Іванівка Ярмолинецького району Хмельницької області про стягнення 1 261 246,00 грн, з яких 47584,48 грн 48 % річних, 898178,60 грн відсотки за користування товарним кредитом, 315482,92 грн пеня. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що відповідно до укладеного між сторонами договору поставки №1876/20/140 від 03.04.2020 та додатку до нього №1876/20/140/03 від 24.07.2020, позивач здійснив відповідачу поставку товару, що підтверджується видатковими накладними. У зв`язку із неналежним виконанням відповідачем умов договору, рішенням Господарського суду Хмельницької області від 16.03.2021 року у справі №924/1406/20 з останнього стягнуто на користь позивача 6050413,20 грн основного боргу, 61854,46 грн 48 % річних, 54028,16 грн відсотків за користування товарним кредитом та 15463,61 грн пені. Позивач зазначає, що станом на 28.04.2020 року відповідач не виконав рішення суду, у зв`язку із чим позивач здійснює нарахування пені, відсотків та товарного кредиту за період порушення, який не був предметом розгляду у справі №924/1406/20.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями від 06.05.2021 вказану позовну заяву передано для розгляду судді Субботіній Л.О.

Ухвалою суду від 11.05.2021 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі №924/472/21 в порядку розгляду за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 15:00 год. 31 травня 2021 року.

В підготовчому засіданні 31.05.2021 суд постановив ухвалу із занесенням до протоколу судового засідання про відкладення підготовчого засідання на 16:45 год. 16 червня 2021 року.

Ухвалою суду від 16.06.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 09.07.2021 року.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача для участі в судовому засіданні 09.07.2021 року не з`явився, причин неявки суду не повідомив, відзиву на позов не подав, хоча був повідомлений належним чином про дату та час судового засідання, що підтверджується наявною в матеріалах справи судовою повісткою. Матеріали справи містять клопотання представника відповідача про зменшення розміру пені, згідно якого останній вказує, що відповідач перебуває в важкому матеріальному стані. Основний вид економічної діяльності відповідача "Вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур", тобто прибуток підприємство отримує сезонно. Звертає увагу, що згідно фінансових звітів за 2020 рік та перший квартал 2021 року підприємство працює в збиток, а тому надмірний розмір пені може призвести до повного зупинення діяльності підприємства. Зазначає, що в даному випадку пеня в заявленому розмірі є джерелом отримання невиправданих прибутків для кредитора, що суперечить правовому висновку ВС від 23.09.2019 №920/1013/18.

Суд під час розгляду матеріалів справи встановив наступні обставини.

Між Товариством з обмеженою відповідальністю "Фірма Ерідон" (далі - постачальник) та Приватним підприємством "ГВМ-Агро" (далі - покупець) 03.04.2020 укладено договір поставки № 1876/20/140, відповідно до п. 1.1. якого в порядку та на умовах цього договору постачальник зобов`язується поставити покупцю продукцію виробничо-технічного призначення (товар), а покупець зобов`язується прийняти та оплатити вартість такого товару.

Відповідно до п. 1.2. договору найменування, асортимент та кількість товару, який підлягає поставці за цим договором, зазначаються у додатках, які є його невід`ємною частиною.

Згідно з п. 2.1. договору ціна товару в національній валюті та її еквівалент в іноземній валюті (долар США або євро), зазначається у додатках до цього договору.

Як передбачено п. 2.2. договору, ціна товару в національній валюті є орієнтовною та остаточно визначається на дату фактичної оплати товару на умовах цього договору. Еквівалент ціни товару в іноземній валюті, який зазначено в додатку до цього договору є незмінним на весь період дії цього договору.

У відповідності до п. 2.3. договору загальна вартість товару, що постачається за цим договором (ціна договору), визначається додатками та видатковими накладними, з врахуванням пункту 3.2. договору. У випадку розбіжності даних у додатках та видаткових накладних щодо кількості, асортименту, ціни товару, перевагу має видаткова накладна.

Сторонами у п. 3.1. договору погоджено, що оплата товару здійснюється покупцем в національній валюті України шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок постачальника в порядку, на умовах та в строки, визначені цим договором та додатками до нього. У випадку поставки товару на умовах попередньої оплати, допускається оплата та поставка товару на підставі рахунку на попередню оплату, що містить істотні умови поставки, без укладення додатків до цього договору. Датою оплати товару вважається день зарахування грошових коштів на банківський рахунок постачальника.

Відповідно до п. 3.2. договору сторони погодили, що визначення ціни та загальної вартості товару, що підлягає оплаті покупцем здійснюється в національній валюті України, виходячи із курсу продажу долару США або євро до гривні, встановленому на Міжбанківській валютній біржі на момент закриття торгів у день, що передує даті оплати товару ("курс Міжбанку"). Для визначення "курсу Міжбанку" сторони використовують дані, розміщені на веб-сайті http://minfin.com.ua/currency/mb/archive/, якщо інші джерела визначення курсу іноземних валют не зазначені в додатках до цього договору.

Згідно п. 3.3. договору оплата товару, який постачається на умовах попередньої оплати, здійснюється покупцем на підставі рахунку на оплату, сформованого постачальником, з врахуванням умов пунктів 3.1. та 3.2. договору. Термін дії рахунку на оплату складає 3 (три) банківські дні, включаючи дату його оформлення, якщо інше не буде погоджено сторонами. В разі порушення строків оплати, визначених рахунком на оплату, зарахування платежів здійснюється постачальником, виходячи з курсу Міжбанку, встановленого на момент надходження грошових коштів на банківський рахунок постачальника.

Як передбачено п. 3.6. договору, товар, що був отриманий покупцем, в межах цього договору тільки за видатковими накладними (без підписання додатку та без здійснення попередньої оплати), підлягає повній оплаті з дотриманням умов пунктів 3.2. та 3.3. цього договору, не пізніше 10 (десяти) банківських днів з моменту його отримання.

У відповідності до п. 3.7. договору, здійснюючи оплату товару, покупець зобов`язаний зазначити у платіжному дорученні за яким саме додатком до цього договору та/або рахунком на оплату, та/або видатковою накладною, а також, у разі необхідності, за який саме товар здійснюється оплата. У разі відсутності такої інформації, а також у разі порушення покупцем грошових зобов`язань за цим договором, отриманий платіж зараховується постачальником на власний розсуд.

Сторонами у п. 5.1. договору передбачено, що умови та строки поставки товару зазначаються у додатках до цього договору або у рахунку на оплату, який містить істотні умови поставки.

Відповідно до п. 6.2. договору, крім відповідальності, встановленої п. 6.1. цього договору покупець: - за несвоєчасну оплату товару сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від вартості неоплаченого товару за кожний день прострочення.

Згідно п. 6.7. договору в разі невиконання покупцем зобов`язань щодо оплати товару у відповідності до умов цього договору, покупець відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, сплачує на користь постачальника компенсаційний платіж в розмірі 48% річних. Річні нараховуються на загальну суму простроченої оплати. Для уникнення непорозумінь сторони погодили, що сплата коштів, передбачених цим пунктом, є особливим видом цивільно-правової відповідальності передбаченим ст. 625 Цивільного кодексу України, та не відноситься до неустойки (штрафу чи пені).

Як передбачено п. 6.8. договору, сторони домовились про те, що нарахування та стягнення штрафних санкцій (пені, штрафу, процентів) за цим договором відповідно до п. 6 ст. 232 Господарського кодексу України не обмежується строком нарахування та припиняється в день виконання стороною зобов`язання, а строк позовної давності щодо стягнення штрафних санкцій у відповідності до ст. 259 Цивільного кодексу України, продовжується до 3 (трьох) років. При цьому, вказаний пункт (положення) вважається двосторонньою угодою сторін цього договору про збільшення строків позовної давності та строків нарахування та стягнення штрафних санкцій (пені, штрафу, процентів).

У відповідності до п. 9.2. договору договір вступає в силу з моменту його підписання вповноваженими представниками сторін та скріплення печатками сторін та діє до 31.12.2020 року, а в частині проведення розрахунків за поставлений товар до моменту проведення остаточних розрахунків. Закінчення строку дії цього договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії цього договору.

Договір підписано та скріплено відтисками печаток сторін.

Між сторонами укладено додаток № 1876/20/140/03 пд від 24.07.2020р. до договору поставки №1876/20/140 від 03.04.2020р.

Відповідно до п. 1 додатку поставці підлягають товари в наступному асортименті, кількості, ціні та вартості: росаферт NPK 15-15-15 в біг-бегах на загальну суму 10432022,40 грн.

Згідно п. 3 додатку оплата повної вартості товару, який постачається на умовах цього додатку, здійснюється покупцем з дотриманням умов пунктів 3.2.-3.3. договору поставки в наступному порядку: 20% - від загальної вартості товару покупець сплачує на умовах відстрочення оплати в строк до 30.09.2020р.; 80% від загальної вартості товару покупець сплачує на умовах відстрочення оплати в строк до 02.12.2020р.

Як передбачено п. 4. додатку, у разі порушення покупцем зобов`язань щодо оплати отриманого товару на строк більше 15 (п`ятнадцять) календарних днів, покупець, відповідно до вимог ст. 536 та ч. 5 ст. 694 Цивільного кодексу України, зобов`язаний сплатити на користь постачальника плату за користування товарним кредитом у розмірі 36% річних, нараховану на вартість отриманого, але неоплаченого покупцем товару.

Нарахування відсотків за користування товарним кредитом здійснюється від дня, коли товар підлягав оплаті за умовами цього договору та закінчується днем повної оплати вартості отриманого товару (п. 5 додатку).

Товариством з обмеженою відповідальністю "Фірма Ерідон" поставлено відповідачу товар на загальну суму 6050413,20 грн, що підтверджується підписаними сторонами видатковими накладними, а саме: №62911 від 29.07.2020р. на суму 380688,00 грн, № 63229 від 30.07.2020р. на суму 379632,00 грн, № 64408 від 04.08.2020р. на суму 382536,00 грн, № 65190 від 07.08.2020р. на суму 380160,00 грн, № 65191 від 07.08.2020р. на суму 380160,00 грн, № 65192 від 07.08.2020р. на суму 380160,00 грн, № 65299 від 07.08.2020р. на суму 380160,00 грн, № 65301 від 07.08.2020р. на суму 380160,00 грн, № 65302 від 07.08.2020р. на суму 380160,00 грн, № 65543 від 07.08.2020р. на суму 380160,00 грн, № 65661 від 10.08.2020р. на суму 379104,00 грн, № 66122 від 12.08.2020р. на суму 378840,00 грн, № 66123 від 12.08.2020р. на суму 359898,00 грн, № 66546 від 12.08.2020р. на суму 378840,00 грн, № 66547 від 12.08.2020р. на суму 378840,00 грн, № 66788 від 13.08.2020р. на суму 370915,20 грн.

Рішенням Господарського суду Хмельницької області від 16 березня 2021 року у справі №924/1406/20 позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма Ерідон" до Приватного підприємства "ГВМ-Агро" задоволено та стягнуто з відповідача на користь позивача 6050413,20 грн основної заборгованості, 61854,46 грн 48% річних, 54028,16 грн процентів за користування товарним кредитом, 15463,61 грн пені, 92726,39 грн витрат по оплаті судового збору.

Позивач вказуючи, що станом на 28.04.2020 відповідач не виконав рішення суду, звернувся до суду із даним позовом та просить стягнути з відповідача 1 261 246,00 грн, з яких 47584,48 грн 48 % річних, 898178,60 грн відсотки за користування товарним кредитом, 315482,92 грн пеня.

Відповідач на підтвердження скрутного матеріального становища та необхідності зменшення розміру штрафних санкцій в матеріали справи подав: оборотно - сальдову відомість по рахунку та аналіз рахунку за травень 2021 року, фінансову звітність малого підприємства: баланс на 31.03.2020 та звіт про фінансові результати за І квартал 2020 року, баланс на 30.06.2020 та звіт про фінансові результати за І півріччя 2020 року, баланс на 30.09.2020 та звіт про фінансові результати за 9 місяців 2020 року, баланс на 31.12.2020 та звіт про фінансові результати за 2020 рік, баланс на 31.03.2021 та звіт про фінансові результати за І квартал 2021 року та квитанції.

Аналізуючи надані докази, оцінюючи їх в сукупності, суд приймає до уваги наступне.

Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України (далі ГК України) майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

З положень ст. 509 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), ст. 173 ГК України вбачається, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно з п.1 ч.2 ст.11 ЦК України однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договір, а в силу вимог ч.1 ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Рішенням Господарського суду Хмельницької області від 16 березня 2021 року у справі №924/1406/20 стягнуто з відповідача на користь позивача 6050413,20 грн основної заборгованості, 61854,46 грн 48% річних, 54028,16 грн процентів за користування товарним кредитом, 15463,61 грн пені, 92726,39 грн витрат по оплаті судового збору.

Вищевказаним рішенням встановлено, що заборгованість відповідача перед позивачем за договором поставки № 1876/20/140 від 03.04.2020р. та додатку до нього (№ 1876/20/140/03 пд від 24.07.2020р.) складає 6050413,20 грн. Оскільки матеріали справи не містять та учасниками судового розгляду не надано доказів сплати приватним підприємством "ГВМ-Агро" за договором поставки № 1876/20/140 від 03.04.2020р. та додатком до нього 6050413,20 грн заборгованості, то суд дійшов висновку, що вимога про стягнення основного боргу підлягала задоволенню.

За умовами ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, вищенаведені факти вважаються встановленими і не потребують повторного доказування.

Положеннями ст. ст. 525, 526 ЦК України, ст. 193 ГК України встановлено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов`язання і одностороння зміна умов договору не допускається.

Невиконання зобов`язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) стаття 610 ЦК України визначає, як порушення зобов`язання.

Частиною 1 ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Станом на дату розгляду даної справи, відповідач не сплатив заборгованість в сумі 6050413,20 грн, що стягнута за рішенням суду від 03.04.2020, доказів протилежного відповідач не подав, а матеріали справи не містять.

У зв`язку із несплатою суми основного боргу, стягнутої рішенням Господарського суду Хмельницької області від 16 березня 2021 року у справі №924/1406/20, позивач нарахував відповідачу 47584,48 грн 48% річних, з яких 39674,84 грн нараховані за період з 08.11.20 по 02.12.2020 на суму заборгованості в розмірі 1210082,64 грн та 7909,64 грн - за 03.12.2020 на суму боргу в розмірі 6050413,20 грн.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України нарахування процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації (плати) від боржника за утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Приписи ст. 625 ЦК України про розмір процентів, що підлягають стягненню за порушення грошового зобов`язання, є диспозитивними та застосовуються, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

В той же час, сторони у п. 6.7. договору погодили, що в разі невиконання покупцем зобов`язань щодо оплати товару у відповідності до умов цього договору, покупець відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, сплачує на користь постачальника компенсаційний платіж в розмірі 48% річних. Річні нараховуються на загальну суму простроченої оплати. Для уникнення непорозумінь сторони погодили, що сплата коштів, передбачених цим пунктом, є особливим видом цивільно-правової відповідальності передбаченим ст. 625 Цивільного кодексу України, та не відноситься до неустойки (штрафу чи пені).

Як вбачається із рішення Господарського суду Хмельницької області від 16 березня 2021 року у справі №924/1406/20 позивач, звертаючись до суду із позовом у вказаній справі здійснив розрахунок 48 % річних за період з 20.10.2020 по 23.11.2020. Вимоги щодо стягнення річних за вказаний період судом задоволено у повному обсязі.

Таким чином, правомірним буде стягнення 48% річних за період з 24.11.2020 по 03.12.2020 (оскільки згідно розрахунку, позивач здійснив нарахування саме по вказану дату).

Здійснивши перерахунок заявлених до стягнення 48 % річних, суд встановив, що правомірним буде стягнення 22217,91 грн, з яких 14282,94 грн за період з 24.11.2020 по 02.12.2020 на суму боргу в розмірі 1210082,64грн та 7934,97 грн за 03.12.2020 на суму заборгованості 6050413,20 грн.

У стягненні 25366,57 грн 48 % річних суд відмовляє, у зв`язку із безпідставністю.

Крім того, позивач заявив до стягнення 898178,60 грн 36% річних за користування товарним кредитом, з яких 21424,41 грн нараховані за період з 15.11.2020 по 02.12.2020 на заборгованість в сумі 1210082,64 грн та 876754,19 грн - за період з 03.12.2020 по 28.04.2021 на заборгованість в сумі 6050413,20 грн.

Статтею 536 ЦК України передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

В силу ч. 5 ст. 694 ЦК України, якщо покупець прострочив оплату товару, на прострочену суму нараховуються проценти відповідно до статті 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути оплачений, до дня його фактичної оплати. Договором купівлі-продажу може бути передбачений обов`язок покупця сплачувати проценти на суму, що відповідає ціні товару, проданого в кредит, починаючи від дня передання товару продавцем.

Отже, проценти, визначені ст. 536 ЦК України є платою за користування чужими грошовими коштами, яка, за відсутності іншої домовленості сторін, сплачується боржником за весь період користування грошовими коштами, у тому числі після настання терміну їх повернення.

Відповідно до п.п. 4, 5 додатку до договору поставки сторони встановили, що у разі порушення покупцем зобов`язань щодо оплати отриманого товару на строк більше 15 (п`ятнадцять) календарних днів, покупець, відповідно до вимог ст. 536 та ч. 5 ст. 694 Цивільного кодексу України, зобов`язаний сплатити на користь постачальника плату за користування товарним кредитом у розмірі 36% річних, нараховану на вартість отриманого, але неоплаченого покупцем товару. Нарахування відсотків за користування товарним кредитом здійснюється від дня, коли товар підлягав оплаті за умовами цього договору та закінчується днем повної оплати вартості отриманого товару.

Як вказано вище, рішенням Господарського суду Хмельницької області від 16 березня 2021 року у справі №924/1406/20 позивач, звертаючись до суду із позовом у вказаній справі, здійснив розрахунок відсотків за користування товарним кредитом за період з 20.10.2020 по 23.11.2020. Вимоги щодо стягнення відсотків за користування товарним кредитом за вказаний період задоволено у повному обсязі.

Зважаючи на викладене, суд провів перерахунок заявлених до стягнення процентів за користування товарним кредитом та встановив, що правомірним буде стягнення в сумі 887466,40 грн, з яких 10712,21 грн за період з 24.11.20 по 02.12.20 на суму боргу в розмірі 1210082,64 грн та 876754,19 грн за період з 03.12.20 по 28.04.21.

Стягнення 10712,20 грн процентів за користування товарним кредитом є безпідставним.

При цьому звертається увага, що проценти за користування грошовими коштами на умовах товарного кредиту та відсотки річних мають різну правову природу, оскільки їх сплата передбачена різними пунктами договору, ґрунтується на різних нормах законодавства, проценти є компенсацією за користування чужими коштами, а відсотки в розумінні ст. 625 ЦК України - відповідальністю за прострочення виконання грошового зобов`язання.

Також позивач заявив до стягнення 315482,92 грн пені, з яких 9918,70 грн нараховано за період з 08.11.2020 по 02.12.2020 на заборгованість в сумі 1210082,64 грн та 305564,22 грн - за період з 03.12.2020 по 28.04.2021 на борг в розмірі 6050413,20 грн.

Статтею 230 ГК України передбачено обов`язок учасника господарських відносин сплатити неустойку, штраф, пеню у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 2 ст. 551 ЦК України передбачено, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Пунктом 6.2 договору визначено, що крім відповідальності, встановленої п.6.1 цього договору покупець: за несвоєчасну оплату товару сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від вартості неоплаченого товару за кожний день прострочення.

Враховуючи, що рішенням Господарського суду Хмельницької області від 16 березня 2021 року у справі №924/1406/20 позовні вимоги щодо стягнення пені задоволено за період з 20.10.2020 по 23.11.2020, суд здійснив перерахунок заявленої до стягнення пені та встановив, що правомірним буде нарахування в сумі 304939,20 грн, з яких 3570,74 грн за період з 24.11.20 по 02.12.20 на борг в сумі 1210082,64 грн та 301368,46 грн за період з 03.12.2020 по 28.04.2021 на борг в розмірі 6050413,20 грн.

Нарахування 10543,72 грн пені є безпідставним.

Представник відповідача в клопотанні від 10.06.2021 просить зменшити розмір пені на 90%.

Суд зазначає, що згідно з ч. 3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Вказана стаття кореспондується зі ст.233 ГК України, яка визначає, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Таким чином, вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Тобто з системного аналізу вищевказаних норм слідує, що зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності переліку таких виняткових обставин, суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Згідно з п. 6 ст. 3 ЦК України, висновок суду щодо необхідності зменшення розміру пені, який підлягає стягненню з відповідача, повинен ґрунтуватися, крім викладеного, на загальних засадах цивільного законодавства, якими є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність.

У постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23.09.2019 у справі №920/1013/18 суд вказав, що наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення. Оскільки неустойка має на меті, в першу чергу, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може лягати непомірним тягарем для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Така правова позиція викладена також у рішенні Конституційного Суду України № 7-рп/2013 від 11.07.2013.

Якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора.

Суд приймає до уваги, що відповідно до відомостей, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, основним видом діяльності відповідача є вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур.

Відповідно до балансів та звітів про фінансові результати відповідача за період за І квартал 2020 року - І квартал 2021 року, діяльність підприємства за вказаний період була збитковою.

Також суд враховує, що крім пені позивач нарахував відповідачу та заявив до стягнення 48% річних та 36% процентів за користування товарним кредитом, що є способом захисту майнового права й інтересу позивача, яке полягає в отриманні компенсації (плати) від відповідача, який користується утримуваними грошовими коштами, що належить сплатити позивачу. При цьому одночасне стягнення пені, процентів за користування товарним кредитом (у розмірі 36% річних) та 48% річних відповідальності згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України у повному обсязі створить нерівність у правовідносинах сторін, призведе до невиправданого та надмірного збагачення позивача.

Разом із тим, суд враховує, що у відповідача перед позивачем наявна значна заборгованість за договором, яка не сплачується відповідачем протягом тривалого часу. Позивач заявив до стягнення 48% річних лише за незначний період (по 03.12.2020), що відповідає вимогам розумності та добросовісності.

Зважаючи на викладене, суд з урахуванням засад добросовісності, справедливості, пропорційності та розсудливості дійшов висновку про наявність достатніх правових підстав для зменшення пені на 30% та стягнення з відповідача 213457,44 грн (70% від обґрунтовано заявленого розміру пені (304939,20 грн), що у достатній мірі компенсуватиме майнові втрати позивача щодо несвоєчасного отримання розрахунку, відповідатиме діловим звичаям та нормальній діловій практиці та забезпечить дотримання розумного балансу також і інтересів відповідача.

Відповідно до ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи вищезазначені обставини справи у їх сукупності, положення законодавства, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог частково та стягнення з відповідача на користь позивача 22217,91 грн 48% річних, 887466,40 грн процентів за користування товарним кредитом та 213457,44 грн пені. У стягненні 25366,57грн 48% річних, 10712,20 грн процентів за користування товарним кредитом та 102025,48 грн пені належить відмовити.

Згідно з ст. 129 ГПК України витрати зі сплати судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При розподілі судових витрат враховано, що судовий збір у разі зменшення судом розміру неустойки покладається на відповідача повністю, без урахування зменшення неустойки.

Керуючись ст. ст. 20, 24, 27, 73, 74, 76-80, 86, 129, 232, 233, 236-238, 240-242, 327 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма Ерідон" с. Чопилки Переяслав - Хмельницького району Київської області до Приватного підприємства "ГВМ-АГРО" с. Іванівка Ярмолинецького району Хмельницької області про стягнення 1 261 246,00 грн задовольнити частково.

Стягнути з Фермерського господарства "ГВМ-АГРО" (Хмельницька обл., Ярмолинецький р-н, с. Іванівка, вул. Шевченка, буд. 62, код 37852640) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма Ерідон" (Київська обл., Переяслав - Хмельницький р-н, с. Чопилки, вул. Богдана Хмельницького, буд. 35, код 43106699) 22217,91 грн (двадцять дві тисячі двісті сімнадцять гривень 91 коп.) 48% річних, 887466,40 грн (вісімсот вісімдесят сім тисяч чотириста шістдесят шість гривень 40 коп.) процентів за користування товарним кредитом, 213457,44 грн (двісті тринадцять тисяч чотириста п`ятдесят сім гривень 44 коп.) пені, 18218,70 грн (вісімнадцять тисяч двісті вісімнадцять гривень 70 коп.) витрат на оплату судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

У стягненні 25366,57грн 48% річних, 10712,20 грн процентів за користування товарним кредитом, 102025,48 грн пені відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду може бути оскаржено до Північно-західного апеляційного господарського суду протягом 20 днів з дня складання повного тексту судового рішення. Порядок подання апеляційної скарги визначений ст. 257 ГПК України та підпунктом 17.5 пункту 17 Розділу ХІ "Перехідні положення" ГПК України.

Повне рішення складено 16.07.2021.

Суддя Л.О. Субботіна

Віддруковано у 4 примірниках:

1- до справи,

2,3 - позивачу (03191, м. Київ, а/с 67 та 08467, Київська обл., Переяслав - Хмельницький район, с. Чопилки, вул.Б. Хмельницького, буд. 35),

4- відповідачу (32140, Хмельницька обл, Ярмолинецький р-н, с. Іванівка, вул. Шевченка, 62).

Надіслати усім рекомендованим листом з повідомленням про вручення.