РІШЕННЯ

07 червня 2021 року м. ТернопільСправа № 921/574/20(599/1359/20)

Господарський суд Тернопільської області

у складі судді Гевка В.Л. за участі секретаря судового засідання Карпи М.Ю.

розглянувши у порядку загального позовного провадження матеріали справи №599/1359/20

за позовом: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 , АДРЕСА_2

до відповідача: Дочірнього підприємства "Тернопільський облавтодор" відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України'', (вул. О. Кульчицької, 8 м. Тернопіль, 46001)

про відшкодування моральної шкоди в межах справи №921/574/20 про банкрутство Дочірнього підприємства "Тернопільський облавтодор" відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України'' (вул. О. Кульчицької, 8 м. Тернопіль, 46001, ідентифікаційний код юридичної особи 31995099).

За участі представників:

Позивачів : не з`явилися;

Відповідача: не з`явився.

1. Судові процедури. Суть та рух справи.

Ухвалою від 21.10.2020 Зборівським районним судом Тернопільської області цивільну справу №599/1359/20 передано до Господарського суду Тернопільської області для розгляду в межах справи № 921/574/20 про банкрутство Дочірнього підприємства «Тернопільський облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України», оскільки 25.09.2020 Господарським судом Тернопільської області постановлено ухвалу про порушення справи № 921/574/20 про банкрутство Дочірнього підприємства «Тернопільський облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України», а тому у відповідності до статті 7 Кодексу України з процедур банкрутства, вказана справа належить до господарської юрисдикції.

29.10.2020 до Господарського суду Тернопільської області надійшов супровідний лист Зборівського районного суду Тернопільської області від 22.10.2020 з доданою справою №599/1359/20 за позовом: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 , АДРЕСА_2 до відповідача: Дочірнього підприємства "Тернопільський облавтодор" відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України'', (вул. О. Кульчицької, 8 м. Тернопіль, 46001) про відшкодування моральної шкоди, яку ухвалою Зборівського районного суду Тернопільської області від 21.10.2020 постановлено передати Господарському суду Тернопільської області.

Згідно витягу з протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 29.10.2020 головуючим у справі №921/574/20 (599/1359/20) визначено суддю Гевко В.Л.

Ухвалою суду від 03.11.2020 матеріали справи прийнято до провадження. Розгляд справи постановлено здійснювати за правилами загального позовного провадження із призначенням підготовчого засідання на 17.11.2020 о 15 год. 30 хв.

Відповідно до статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Згідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 611 від 16.06.2020р. "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19" та постанови Кабінету Міністрів України від 2.04.2021 №405 "Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України" установити з 12 березня 2020 року на усій території України карантин (на даний час карантин продовжено до 30 червня 2021 року).

Із змісту Рекомендацій Ради суддів України, затверджених рішенням РСУ №19 від 17.03.2020р., серед іншого, рекомендовано суддям, у період карантину роз`яснити громадянам можливість відкладення розгляду справ, зменшення кількості судових засідань, необхідності утримуватись від відвідування приміщення суду, усі заяві та необхідні документи подавати, як і ознайомлюватись з уже поданими документами та із матеріалами справи, в електронному та дистанційному порядку, з використанням електронної адресу суду та/або через особистий кабінет в системі "Електронний суд".

Відповідно до Розпорядження голови Господарського суду Тернопільської області №9-р від 31.03.2020 (із змінами та доповненнями) "Про встановлення режиму роботи Господарського суду Тернопільської області в умовах карантину" рекомендовано суддям розгляд справ призначати (відкладати) за межами строку карантину встановленого Постановою КМУ № 211 від 11.03.2020 з подальшими змінами і доповненнями.

Одночасно, 02.04.2020 набрав законної сили Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30.03.2020, яким внесено зміни зокрема і до Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до пункту 4 Прикінцевих положень Господарського процесуального кодексу України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 46, 157, 195, 229, 256, 260, 288, 295, 306, 321, 341, 346, 349, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, апеляційного оскарження, залишення апеляційної скарги без руху, повернення апеляційної скарги, подання заяви про скасування судового наказу, розгляду справи по суті, строки, на які зупиняється провадження, подання заяви про перегляд судових рішень за нововиявленими або виключними обставинами, звернення зі скаргою, оскарження рішення третейського суду, судового розгляду справи, касаційного оскарження, подання відзиву продовжуються на строк дії такого карантину. Строк, який встановлює суд у своєму рішенні, не може бути меншим, ніж строк карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

В подальшому, згідно пункту 2 Розділу ІІ Закону України від 18.06.2020 № 731-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» (набрав чинності 17.07.2020) передбачено, що процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 4 розділу X "Прикінцеві положення" Господарського процесуального кодексу України, пункту 3 розділу XII "Прикінцеві положення" Цивільного процесуального кодексу України, пункту 3 розділу VI "Прикінцеві положення" Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)"№ 540-IX від 30 березня 2020 року, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом. Протягом цього 20-денного строку учасники справи та особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цими кодексами), мають право на продовження процесуальних строків з підстав, встановлених цим Законом.

Пункту 4 розділу X "Прикінцевих положень" Господарського процесуального кодексу України передбачено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Отже, законом №731-ІХ встановлено, що процесуальні строки, які були подовжені відповідно до Закону № 540-IX, закінчуються через 20 днів після набрання чинності Законом №731-ІХ, а саме - 06.08.2020.

Протягом цього 20-денного строку учасники справи та особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у випадках наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій), мають право на продовження процесуальних строків на встановлених підставах.

Враховуючи зазначене вище, беручи до уваги, що розгляд даної справи припав на період дії карантину, враховуючи продовженні законом процесуальні строки розгляду судових справ під час дії карантину, зокрема і їх розгляд по суті, а також продовжені законом права учасників справи, подавати заяви/клопотання про продовження процесуальних строків на подання ними своїх пояснень, заперечень, доказів, тощо, на час дії карантину, судом надано таке право сторонам та витримано усі продовжені строки судового провадження згідно наведених вище законів.

У судовому засіданні 17.11.2020 судом протокольною ухвалою відкладено підготовче судове засідання на 10.12.2020 о 11 год. 00 хв., про що зазначено в ухвалі від 23.11.2020.

У зв`язку з перебуванням судді Гевка В.Л. з 03.12.2020 по 16.12.2020 у відпустці (наказ №227-в від 02.12.2020) та неможливістю розгляду справи в судовому засіданні 10.12.2020, ухвалою суду від 17.12.2021 відкладено підготовче судове засідання у справі на 29.12.2020 о 14 год. 45 хв.

У судовому засіданні 29.12.2020 продовжено підготовче провадження у справі №921/574/20 (921/671/20) по 21.01.2021 та відкладено підготовче засідання у справі №921/574/20 (921/671/20) на 21.01.2021 о 11 год. 10 хв., про що повідомлено сторін ухвалою від 06.01.2021.

Ухвалою суду від 21.01.2021 продовжено строк підготовчого провадження у справі по 15.02.2021, закрито підготовче провадження у справі з 16.02.2021 та призначено справу до судового розгляду по суті на 16.02.2021 о 10 год. 30 хв.

У судовому засіданні 16.02.2021 суд перейшов до розгляду справи по суті та відклав судове засідання по розгляду справи по суті на 09.03.2021 о 09 год. 30 хв., про що зазначено в ухвалі від 16.02.2021.

У судовому засіданні 09.03.2021 суд протокольною ухвалою розпочав розгляд справи по суті спочатку з стадії вступного слова та оголосив перерву у судовому засіданні по розгляду справи по суті на стадії вступного слова до 23.03.2021 о 09 год. 30 хв., про що зазначено в ухвалі від 12.03.2021.

Ухвалою суду від 23.03.2021 відкладено судове засідання по розгляду справи по суті у справі на 06.04.2021 о 12 год. 30 хв.

Ухвалою суду від 06.04.2021 в порядку ч.5 ст.216 ГПК України відкладено розгляд справи по суті на 27.04.2021 о 12 год. 00 хв. та розгляд справи по суті розпочато спочатку.

29.04.2021 судом постановлено відкласти розгляд справи по суті на стадії дослідження доказів, згідно статті 216 ГПК України, на 21.05.2021 о 12 год. 20 хв.

У судовому засіданні 21.05.2021 судом протокольною ухвалою, з метою витребування у сторін доказів, розгляд справи по суті почато спочатку та судове засідання по розгляду справи по суті відкладено на 07.06.2021 о 12 год. 20 хв.

Позивачі та відповідач участі уповноважених представників у призначеному судовому засіданні 07.06.2021 не забезпечили, будь яких заяв чи клопотань суду не надали.

Суд, у судовому засіданні 07.06.2021, після виходу з нарадчої кімнати, ухвалив скорочену (вступну та резолютивну) частину рішення.

2. Аргументи сторін.

2.1. Аргументація позивача, викладена ним у позові.

У позовній заяві (№б/н від 07.07.2020 (вх.№3630/20 від 09.07.2020) позивачі, серед іншого, позовні вимоги мотивують таким.

30.08.1986 між позивачкою - ОСОБА_1 (дівоче прізвище ОСОБА_3 ) та ОСОБА_4 укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_1 . У шлюбі народився син - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 , паспорт серії НОМЕР_3 ).

Чоловік позивачки - ОСОБА_4 з 01.06.2002 по 11.02.2015 працював майстром автогрейдера VI розряду у філії «Зборівський райавтодор» ДП «Тернопільський облавтодор» Державної акціонерної компанії «Автомобільні дороги України».

Внаслідок нещасного випадку, що мав місце 10.02.2015 на ДП «Тернопільський облавтодор» філія «Зборівський райавтодор», а саме - на ділянці автомобільної дороги Львів - Тернопіль (км. 85+550), ліва сторона посадки, ОСОБА_4 , під час виконання трудових обов`язків отримав травми несумісні з життям, від яких помер.

Відповідно до п. 9 Акту №1/07 про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом (Форма Н-1) від 24.02.2015 року смерть чоловіка настала внаслідок відкритої черепно-мозкової травми з розтрощенням кісток черепа та руйнуванням речовин головного мозку. Згідно із медичним висновком потерпілий в стані алкогольного сп`яніння не перебував.

Також щодо обставин заподіяння шкоди, то позивачка - ОСОБА_1 вказує на те, що смерть її чоловіка та батька дитини внаслідок нещасного випадку на виробництві, підтверджено вказаними доказами, зокрема тим, що факт заподіяння смерті мав місце під час виконання ним трудових обов`язків, а спричинення такої шкоди відбулося внаслідок проведення робіт з підвищеною небезпекою.

Передчасна втрата чоловіка та батька, тим більше при наявності близьких життєвих зв`язків, для будь-якої людини однозначно спричиняє моральні страждання.

Так, передчасна та несподівана смерть її чоловіка та батька дитини, надзвичайно близької для них людини, фактично однієї з найближчих у житті - спричинила втрату надзвичайно важливого життєвого зв`язку, який поновлений бути не може та відповідно завдає довготривалих та глибоких душевних страждань.

Також, просить врахувати і те, що у шлюбі із ОСОБА_4 прожито майже тридцять років. У шлюбі народився син, якому на час смерті батька було 28 років. Подружжя поєднували тісні, близькі, сімейні стосунки, також чоловік був годувальником нашої сім`ї. Відповідно втрата чоловіка - ОСОБА_4 , батька дитини завдає непоправної втрати та різку зміну у їхньому особистому житті, життєвих планах, спричиняє глибокий і тривалий душевний біль та страждання, а також змушує докладати значних додаткових зусиль для зміни свого життєвого ритму, організації свого життя та життя сина.

На даний час позивачка - ОСОБА_1 перебуває у скрутному матеріальному становищі, проживає сама, єдиним джерелом доходів є її пенсія.

На підставі зазначеного, позивачі, із посиланням на статті 23, 1167, 1168, 1187 ЦК України та інші норми законодавства, просять суд задовольнити позовні вимоги та стягнути з Дочірнього підприємства "Тернопільський облавтодор" відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" на користь ОСОБА_1 відшкодування моральної шкоди в сумі 500 000 грн (п`ятсот тисяч гривень) та на користь ОСОБА_2 відшкодування моральної шкоди в сумі 500 000 грн (п`ятсот тисяч гривень).

2.2. Правова позиція відповідача,

викладена у запереченні на позовну заяву.

Відповідач - Дочірнє підприємство "Тернопільський облавтодор" відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України'' у наданому суду запереченні (№06-2/2092 від 11.11.2020 (вх№8294 від 13.11.2020)) на позовну заяву, не погоджуючись із позовними вимогами та усіма доводами позивачів, вважаючи їх непідтвердженими належними та допустимими доказами, просить в позові відмовити, посилаючись на таке.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору (п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року).

Частиною 1 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Разом з тим, відповідач зазначає, що позивачами не надано жодного доказу на підтвердження їх моральних страждань або втрат немайнового характеру, що безпосередньо б знаходились у причинно-наслідковому зв`язку із діями відповідача (у матеріалах справи відсутні довідки з лікарні, висновки експертів та будь-які інші докази, які б характеризували психічний стан позивачів).

Таким чином, в порушення вказаних вище законодавчих приписів Позивачами не виконано належним чином покладеного на них частиною 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України обов`язку доказування правомірності розміру заявлених ним вимог, що своєю чергою свідчить про їх необґрунтованість та безпідставність.

На думку відповідача, заявлений розмір моральної шкоди у даній справі спрямований саме на збагачення позивачів, про що свідчить посилання позивачів у позовній заяві на той факт, що причиною звернення до суду через більш ніж 5 років є її скрутне матеріальне становище.

Одночасно звертає увагу суду, що смерть покійного ОСОБА_4 , настала внаслідок його винних дій, оскільки роботодавець забезпечив працівників задіяних 10.02.2015р. на цих роботах засобами захисту, зокрема касками, рукавицями, сигнальними жилетами, що підтверджується відомістю на видачу спецодягу і засобів індивідуального захисту по філії «Зборівський райавтодор» за лютий 2015р., видав шляховий майстер 10.02.2015р., в тому числі, і померлому ОСОБА_4 (копію відомості додано до матеріалів справи).

Також, роботодавець ознайомив та провів інструктаж по техніці безпеки №44, в тому числі і померлого ОСОБА_4 , копія відомості на видачу інструкцій по ТБ працівникам філії «Зборівський райавтодор», видав шляховий майстер 10.02.2015р.

В Акті про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом від 24.02.2015 року №1/07 (копія міститься у матеріалах справи) комісія встановила: « ОСОБА_4 . Машиніст автогрейдера філії «Зборівський райавтодор», не виконав вказівку майстра, перебував у небезпечній зоні і не мав захисної каски. Чим порушив вимоги п.1.12. р.1; п. 2.1. а)., 60. Р.2. Інструкції N944 з охорони праці для обрубувача сучків. Затвердженої наказом начальника філії «Зборівський райавтодор» №30 від 23.10.2012 року.

А саме, порушення правил Інструкції з охорони праці №44 та активні дії (із власної ініціативи) ОСОБА_4 не прийняв необхідних заходів для збереження свого здоров`я, та перебування у зоні виконання робіт без дозволу та каски призвели до нещасного випадку.

У висновках комісії щодо осіб, які допустили порушення законодавчих та інших нормативно-правових актів з охорони праці, вказуються особи, у тому числі й потерпілий, чиї дії або бездіяльність призвели до нещасного випадку. Указуються конкретні порушення законодавчих і нормативно-правових актів, інструкцій тощо із зазначенням статей, параграфів та пунктів.

Тобто, ОСОБА_4 при виконання робіт допустив порушення вимог нормативно - правових актів з охорони праці, а саме: не виконав вказівку майстра, перебував у небезпечній зоні і не мав захисної каски. Чим порушив вимоги п.1.12. р. 1 ;п. 2.1. а)., 60. Р.2. Інструкції №44 з охорони праці для обрубувача сучків. Затвердженої наказом начальника філії «Зборівський райавтодор» №30 від 23.10.2012 року.

В акті проведення спеціального розслідування нещасного випадку від 24.02.2015р., в розділі 3 зокрема було встановлено : «о 8год. 20 хв. бригада працівників прибула на місце виконання робіт. Майстер ОСОБА_5 видав всім працівникам засоби індивідуального захисту (захисні каски - 7 шт., сигнальні жилети 7 шт. і рукавиці), провів цільовий інструктаж з питань охорони праці, ознайомив із картою технологічного процесу на даний вид робіт та нарядом - допуском під розписку.» (копія акта від 25.02.2015р. знаходиться в матеріалах справи).

Також відповідач вказує на те, що особливі правила ст. 1187 ЦК діють тільки тоді, коли шкода завдана тими шкідливими властивостями об`єкту, завдяки яким діяльність з ним визнається джерелом підвищеної небезпеки, а згідно Акту про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом від 24.02.2015 року №1/07 визначено вид події - 03,2 «обвалення та обрушення породи, ґрунту тощо». Крім того поряд із цим у акті не визначено шкідливих та небезпечних факторів, а саме вказано "шкідливий або небезпечний фактор та його значення -0".

Крім того, вважає, що падіння гілки під час виконання лісопильних робіт не може бути визначене, як джерела підвищеної небезпеки, у зв`язку із чим застосування до правовідносин ст.1187 ЦК України неможливо.

На підставі зазначеного, відповідач просить суд в задоволені позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди, відмовити в повному обсязі.

2.3. Правова позиція позивачів, викладена у відповіді на відзив

на позовну заяву про відшкодування моральної шкоди.

Позивачі у наданій суду відповіді на відзив (№б/н від 14.11.2020 (вх№8429 від 18.11.2020)) погоджуються, із тим, що згідно позиції відповідача спричинена їм моральна шкода та втрати немайнового характеру не підтверджена належними доказами.

Проте, позивачі зазначають, що відповідно до ст. 13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно - правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. З цією метою роботодавець забезпечує функціонування системи управління охороною праці, а саме, з поміж іншого здійснює контроль за додержанням працівником технологічних процесів, правил поводження з машинами, механізмами, устаткуванням та іншими засобами виробництва, використанням засобів колективного та індивідуального захисту, виконанням робіт відповідно до вимог з охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Право кожного на належні, безпечні і здорові умови праці встановлено ч.4 ст.43 Конституції України.

Відповідно до розділу 4 (п.2) Акту проведення спеціального розслідування нещасного випадку (форми Н-5) від 24.02.2015 року причиною настання нещасного випадку встановлено «невиконання вимог інструкцій з охорони праці, що виразилось у перебуванні працівника без каски у небезпечній зоні під час санітарної рубки, не було вжито заходів оцінки виробничої ситуації щодо можливого падіння зламаних гілок, яка б створила загрозу життю порушника ДП «Тернопільський облавтодор» філія «Зборівський райавтодор». Порушено: п. 1.12 р. 1; п. 2.1 а), б) р. 2 Інструкції №44 з охорони праці для обрубувача сучків, затвердженої наказом начальника філії «Зборівський райавтодор» №30 від 23.10.2012; п. 1.16 д) Інструкції №43 з охорони праці для вальника лісу, затвердженої наказом начальника філії «Зборівський райавтодор» №30 від 23.10.2012.

Відповідно до п.1.3 Правил охорони праці під час проведення робіт з видалення дерев і пеньків у населених пунктах України, затверджених наказом ДКУ по житлово-комунальному господарству від 30.11.1996 року відповідальність за організацію безпечної праці під час видалення дерев і пеньків у міських умовах несе головний інженер або керівник організації, що виконує ці роботи.

Згідно із п.122 Переліку робіт з підвищеною небезпекою, затверджених наказом Держнаглядохоронпраці України від 26.01.2005 року №15 лісосічні роботи є роботою з підвищеною небезпекою.

Відповідно до ст.1187 ЦК України (науково-практичний коментар) джерело підвищеної небезпеки має місце там, де діяльність людини може заподіяти шкоду оточуючим за звичайних умов, коли шкідливість речі не може бути усунена повністю, незважаючи на найбільшу непередбачуваність зі сторони власника. У зв`язку із відсутністю виключеного переліку джерел підвищеної небезпеки, чому сприяє постійний розвиток науки та техніки, суд з`ясовує наявність його характерних ознак. Найбільш характерними ознаками джерела підвищеної небезпеки є: - неможливість повного контролю з боку людини, - наявність шкідливих властивостей, - велика ймовірність завдання шкоди. Особливість правил відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки полягає в тому, що вина заподіювана шкоди не вимагається. Тобто особа, яка завдала шкоди джерелом підвищеної небезпеки відповідає й за випадкове її завдання (без вини). Відповідальність такої особи поширюється до межі непереборної сили. Тому її називають підвищеною.

Крім того, у своєму відзиві на позовну заяву Відповідач вказує на відсутність підтвердження моральних страждань або втрат немайнового характеру.

Як і зазначено у позовній заяві, передчасна смерть мого чоловіка та батька, надзвичайно близької для нас людини, фактично однієї з найближчих у житті - однозначно спричинила втрату надзвичайно важливого життєвого зв`язку, який поновлений бути не може та відповідно завдає довготривалих та глибоких душевних страждань.

Сам факт втрати близької людини веде до висновків про наявність моральної шкоди.

Встановити ціну людського життя, повернути близьку людину неможливо. Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, оскільки відсутні точні критерії майнового виразу душевного болю.

Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

2.4. Правова позиція відповідача, викладена

у запереченні на відповідь на відзив.

Відповідач - ДП "Тернопільський облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України'' у наданому суду запереченні на відповідт на відзив (№06-2/2110 від 19.11.2020 (вх№8742 від 30.11.2020)) на позовну заяву, не погоджуючись із доводами позивачів, зазначає таке.

Статтею 14 Закону України «Про охорону праці» встановлено обов`язок працівника щодо додержання вимог нормативно-правових актів з охорони праці.

Працівник несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Роботодавцем наскільки це було необхідним було забезпечено померлого засобами індивідуального захисту : каска, сигнальний жилет, рукавиці.

У висновках комісії щодо осіб, які допустили порушення законодавчих та інших нормативно-правових актів з охорони праці, вказуються особи, у тому числі й потерпілий, чиї дії або бездіяльність призвели до нещасного випадку. Указуються конкретні порушення законодавчих і нормативно-правових актів, інструкцій тощо із зазначенням статей, параграфів та пунктів.

Позивачі в позовній заяві та у відповіді на відзив, наводять лише порушення інструкції майстром.

Комісією встановлений факт невиконання потерпілим ОСОБА_4 вимог нормативних актів про охорону праці.

Тобто, факт наявності вини потерпілого встановлено комісією з розслідування нещасного випадку.

Людський фактор і невиконання (недотримання) вимог інструкцій з охорони праці, які діють в межах підприємства, в тому числі і самим померлим призвели до нещасного випадку.

Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 31.03.1995 року № 4 обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

3. Фактичні обставини встановлені судом.

Норми права, законодавство, судова практика, які застосував суд.

Мотивована оцінка судом аргументів, наведених учасниками справи.

3.1. Норми права, які застосував суд.

Пункт 8 частини 1 статті 20 ГПК України визначено, що господарські суди розглядають справи про банкрутство та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також спорів про визнання недійсними правочинів за позовом контролюючого органу на виконання його повноважень, визначених Податковим кодексом України.

Із змісту статті 7 Кодексу України з процедур банкрутства 1. Спори, стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника.

Склад учасників розгляду спору визначається відповідно до Господарського процесуального кодексу України.

Господарський суд розглядає спори, стороною в яких є боржник, за правилами, визначеними Господарським процесуальним кодексом України. За результатами розгляду спору суд ухвалює рішення.

У разі якщо відповідачем у такому спорі є суб`єкт владних повноважень, суд керується принципом офіційного з`ясування всіх обставин у справі та вживає визначених законом заходів, необхідних для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів, з власної ініціативи.

Матеріали справи, в якій стороною є боржник, щодо майнових спорів з вимогами до боржника та його майна, провадження в якій відкрито до відкриття провадження у справі про банкрутство, надсилаються до господарського суду, в провадженні якого перебуває справа про банкрутство, який розглядає спір по суті в межах цієї справи.

Із змісту статті 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (стаття 73 ГПК України).

Стаття 74 ГПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до частини 1 статті 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статтей 76-79 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За приписами частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух.

Статтею 3 Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

У відповідності до положень статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно до статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала:

1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки;

2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт;

3) в інших випадках, встановлених законом.

У відповідності до частини 2 статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Згідно до статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особа, яка неправомірно заволоділа транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, завдала шкоди діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, зобов`язана відшкодувати її на загальних підставах.

Якщо неправомірному заволодінню іншою особою транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом сприяла недбалість її власника (володільця), шкода, завдана діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, відшкодовується ними спільно, у частці, яка визначається за рішенням суду з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

3.2. Мотивована оцінка судом аргументів,

наведених учасниками справи.

Розглянувши матеріали справи, доводи позивачів та заперечення представника відповідача, дослідивши норми чинного законодавства, оцінивши подані докази в їх сукупності, судом встановлено таке.

Позивачі : ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду із позовною вимогою про стягнення моральної шкоди у зв`язку із смертю годувальника через нещасний випадок на виробництві з Дочірнього підприємства "Тернопільський облавтодор" відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" на користь ОСОБА_1 - 500 000 грн 00 коп. та на користь ОСОБА_2 - 500 000 грн 00 коп.

Як вбачається із матеріалів справи, 30.08.1986 між позивачкою - ОСОБА_1 (дівоче прізвище ОСОБА_3 ) та ОСОБА_4 укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_1 . У шлюбі народився син - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 , паспорт серії НОМЕР_3 ).

Матеріалами справи підтверджено, що чоловік позивачки - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 01.06.2002 по 11.02.2015 працював машиністом автогрейдера VI розряду у Філії "Зборівський райавтодор" ДП „Тернопільський облавтодор" Державної акціонерної компанії «Автомобільні дороги України». Стаж роботи за професією - 35 років.

Внаслідок нещасного випадку, що мав місце 10.02.2015 на ДП «Тернопільський облавтодор» філія «Зборівський райавтодор», а саме - на ділянці автомобільної дороги Львів - Тернопіль (км. 85+550), ліва сторона посадки, ОСОБА_4 , під час виконання трудових обов`язків отримав травми несумісні з життям, від яких помер.

Відповідно до п. 9 Акту №1/07 про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом (Форма Н-1) від 24.02.2015 року смерть чоловіка настала внаслідок відкритої черепно-мозкової травми з розтрощенням кісток черепа та руйнуванням речовин головного мозку. Згідно із медичним висновком потерпілий в стані алкогольного сп`яніння не перебував.

Як встановлено судом, відповідно до розділу 4 (п.2) Акту проведення спеціального розслідування нещасного випадку (форми Н-5) від 24.02.2015 причиною настання нещасного випадку встановлено «невиконання вимог інструкцій з охорони праці, що виразилось у перебуванні працівника без каски у небезпечній зоні під час санітарної рубки, не було вжито заходів оцінки виробничої ситуації щодо можливого падіння зламаних гілок, яка б створила загрозу життю порушника ДП «Тернопільський облавтодор» філія «Зборівський райавтодор». Порушено: п. 1.12 р.1; п. 2.1 а), б) р. 2 Інструкції №44 з охорони праці для обрубувача сучків, затвердженої наказом начальника філії «Зборівський райавтодор» №30 від 23.10.2012 року; п. 1.16 д) Інструкції №43 з охорони праці для вальника лісу, затвердженої наказом начальника філії «Зборівський райавтодор» №30 від 23.10.2012 року. Технічні та психофізіологічні причини настання нещасного випадку відсутні.

Факти, які свідчать про причину нещасного випадку зазначені в Акті про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом форми Н-1, згідно із яким ОСОБА_4 , під час падіння гілки, яка зачепилася за крону сусіднього дерева, перебуваючи без каски, вчасно не відійшов. А шляховий майстер філії «Зборівський райавтодор» ОСОБА_5 , недостатньо контролював виконання підлеглим робітником ОСОБА_4 вимог інструкції з питань охорони праці та не в повній мірі оцінив небезпеку щодо можливого падіння зламаних гілок із звалювального та стоячих поряд дерев, чим порушив вимоги: п. 2 р. Обов`язки. Посадової інструкції майстра філії «Зборівський райавтодор» 31.10.2013 року; п. 15.3.13 Правил охорони праці для працівників лісового господарства та лісової промисловості, зареєстрованих у Міністерстві Юстиції України 22.09.2005 року за №1084/11364 та шляховий робітник філії «Зборівський райавтодор» ОСОБА_6 , не в повній мірі оцінив виробничу ситуацію щодо можливого падіння зламаних гілок, яка б створила загрозу життю працівника ОСОБА_4 , чим порушив вимоги п. 1.16 д) Інструкції №43 з охорони праці для вальника лісу затвердженої наказом начальника філії «Зборівський райавтодор» №30 від 23.10.2012 року; п. 15.3.13 Правил охорони праці для працівників лісового господарства та лісової промисловості, зареєстрованих у Міністерстві Юстиції України 22.09.2005 року за №1084/11364.

Також щодо обставин заподіяння шкоди, то позивачка - ОСОБА_1 вказує на те, що смерть її чоловіка та батька дитини внаслідок нещасного випадку на виробництві, підтверджено вказаними доказами, зокрема тим, що факт заподіяння смерті мав місце під час виконання ним трудових обов`язків, а спричинення такої шкоди відбулося внаслідок проведення робіт з підвищеною небезпекою.

Передчасна втрата чоловіка та батька, тим більше при наявності близьких життєвих зв`язків, для будь-якої людини однозначно спричиняє моральні страждання.

Так, передчасна та несподівана смерть її чоловіка та батька дитини, надзвичайно близької для них людини, фактично однієї з найближчих у житті - спричинила втрату надзвичайно важливого життєвого зв`язку, який поновлений бути не може та відповідно завдає довготривалих та глибоких душевних страждань.

Також, просить врахувати і те, що у шлюбі із ОСОБА_4 прожито майже тридцять років. У шлюбі народився син, якому на час смерті батька було 28 років. Подружжя поєднували тісні, близькі, сімейні стосунки, також чоловік був годувальником сім`ї. Відповідно втрата чоловіка - ОСОБА_4 , батька дитини завдає непоправної втрати та різку зміну у їхньому особистому житті, життєвих планах, спричиняє глибокий і тривалий душевний біль та страждання, а також змушує докладати значних додаткових зусиль для зміни свого життєвого ритму, організації свого життя та життя сина. На даний час позивачка - ОСОБА_1 перебуває у скрутному матеріальному становищі, проживає сама, єдиним джерелом доходів є її пенсія.

На підставі зазначеного, позивачка із посиланням на статті 23, 1167, 1168, 1187 ЦК України та інші норми законодавства просить суд задовольнити позовні вимоги та стягнути з Дочірнього підприємства "Тернопільський облавтодор" відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" на користь ОСОБА_1 відшкодування моральної шкоди в сумі 500 000 грн (п`ятсот тисяч гривень) та на користь ОСОБА_2 відшкодування моральної шкоди в сумі 500 000 грн (п`ятсот тисяч гривень).

Встановлене Конституцією та законами право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та їх законних інтересів.

У відповідності до положень статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода серед іншого полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до п.9 ст.16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Як встановлено частиною 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, як правило, за наявності її вини.

Відповідно до ч. 2 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали однією сім`єю.

Як встановлено судом, на час, коли трапився нещасний випадок, позивачі були членами сім`ї потерпілого ОСОБА_4 , який 10.02.2015 загинув при виконанні своїх трудових обов`язків на посаді машиніста автогрейдера відповідача внаслідок нещасного випадку на виробництві.

Смерть потерпілого наступила внаслідок винних дій як відповідальних дій відповідача, так і самого потерпілого, що підтверджується актом № 1 про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом ф.Н-1 та актом проведення спеціального розслідування нещасного випадку ф.Н-5 від 24.02.2015.

Згідно зазначеного Акту основними причинами настання нещасного випадку є - Організаційні причини: невиконання посадових обов`язків відповідальними працівниками , а саме: недостатній контроль за виконанням підлеглим робітником інструкцій з питань охорони праці.

Порушено п 2. р. Обов`язки. Посадової інструкції майстра філії «Зборівський райавтодор» 31.10.2013 року. Невиконання вимог інструкцій з охорони праці, що виразилось у перебуванні працівника без каски у небезпечній зоні під час санітарної рубки, не було вжито заходів оцінки виробничої ситуації щодо можливого падіння зламаних гілок, яка створила загрозу життю працівника.

Порушено: п. 1.12 р.1; п. 2.1 а), б) р. 2 Інструкції №44 з охорони праці для обрубувача сучків, затвердженої наказом начальника філії «Зборівський райавтодор» №30 від 23.10.2012 року; п. 1.16 д) Інструкції №43 з охорони праці для вальника лісу, затвердженої наказом начальника філії «Зборівський райавтодор» №30 від 23.10.2012 року.

Суд враховує те, що згідно висновків комісії саме організаційні порушення зі сторони відповідальних працівників відповідача призвели до нещасного випадку на виробництві. Так за висновками Комісії до настання нещасного випадку призвели дії або бездіяльність:

- ОСОБА_5 , який як шляховий майстер філії «Зборівський райавтодор» недостатньо контролював виконання підлеглим робітником ОСОБА_4 вимог інструкції з питань охорони праці та не в повній мірі оцінив небезпеку щодо можливого падіння зламаних гілок із зварюваного та стоячих поряд дерев, чим порушив вимоги: п. 2 р. Обов`язки. Посадової інструкції майстра філії «Зборівський райавтодор» 31.10.2013 року, п. 15.3.13 Правил охорони праці для працівників лісового господарства та лісової промисловості, зареєстрованих у Міністерстві Юстиції України 22.09.2005 року за №1084/11364;

- ОСОБА_6 , який як шляховий робітник філії «Зборівський райавтодор» не в повній мірі оцінив виробничу ситуацію щодо можливого падіння зламаних гілок, яка б створила загрозу життю працівника ОСОБА_4 , чим порушив вимоги п. 1.16 д) Інструкції №43 з охорони праці для вальника лісу затвердженої наказом начальника філії «Зборівський райавтодор» №30 від 23.10.2012 року; п. 15.3.13 Правил охорони праці для працівників лісового господарства та лісової промисловості, зареєстрованих у Міністерстві Юстиції України 22.09.2005 року за №1084/11364.

При цьому суд критично оцінює заперечення відповідача в частині того, що вина за нещасний випадок лежить повністю на потерпілому, а не на відповідачеві, бо потерпілий не одягнув каски та не виконав вказівок майстра.

По перше, таке заперечення відповідача не відповідає безпосередньо змісту Акту №1/07 комісії, яка як уже зазначалось судом вище, серед причин нещасного випадку виділила неналежні організаційні дії не лише потерпілого, але й відповідальних працівників відповідача - майстра ОСОБА_5 та шляхового робітника ОСОБА_6 .

По друге, суд вважає, що в даному випадку вина за нещасний випадок і смерть працівника переважно лежить саме на тому, хто забезпечував організацію вказаних робіт. Адже, за наведеними вище нормативними актами, які врегульовують порядок та техніку безпеки даних робіт, майстер відповідача, який був відповідальним за дані роботи виявивши, що робітник не дотримується правил безпеки і відмовляється одіти каску чи інші захисні засоби, повинен був би негайно зупинити роботи і усунути від їх виконання такого працівника. Проте, таких превентивних, завчасних, попередніх дій майстра подані докази не описують. У акті зафіксовано лиш покази свідків, які вказують на те, що реакція з боку майстра на відсутність каски у потерпілого відбулася, уже безпосередньо в момент нещасного випадку.

По третє, у поданому Акті у наведених вище висновках комісії щодо осіб, які допустили порушення законодавчих та інших нормативно-правових актів з охорони праці, вказуються відповідальні на той час особи, саме відповідача, і саме їх дії або бездіяльність призвели до нещасного випадку. Указуються конкретні порушення законодавчих і нормативно-правових актів, інструкцій тощо із зазначенням статей, параграфів та пунктів.

Таким чином, на думку суду, матеріалами справи доведено, що відповідальні особи відповідача, а не лише потерпілий, при виконанні робіт допустили порушення вимог нормативно - правових актів з охорони праці, що у сукупності призвело до нещасного випадку - смерті потерпілого.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачі внаслідок нещасного випадку на виробництві втратили чоловіка та батька, що завдало довготривалих та глибоких душевних страждань, а також змусило позивачку докладати значних додаткових зусиль для зміни свого життєвого ритму, організації свого життя та життя сина.

Факт заподіяння позивачам моральної шкоди смертю потерпілого працівника є очевидним і наявними доказами не спростовується.

Рішенням Конституційного Суду України від 08.10.2008 року № 20-рп/2008 (справа про страхові виплати) визначено, що саме право громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст. 237-1 КЗпП України (для потерпілих) та ст. 1167 ЦК України (для членів сімей потерпілих) їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця).

Як роз`яснено в пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», а розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності та справедливості.

Моральна (немайнова) шкода, заподіяна громадянину або організації діяннями іншої особи, яка порушила їх законні права, відшкодовується особою, яка заподіяла шкоду, якщо вона не доведе, що моральна шкода заподіяна не з її вини.

Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків.

Статтею 3 Конституції України встановлено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в України найвищою соціальною цінністю.

Конституцією України визначено, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці.

Відповідно до ч.2 ст.153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Згідно зі ст.13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

Відповідно до частини першої статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до збагачення.

Зазначена правова позиція викладена в постанові КЦС ВП від 14.01.2019 року у справі №159/1590/17.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

За змістом ст. 440-1 ЦК та інших норм законодавства, що регулюють ці правовідносини, заподіяна моральна (немайнова) шкода відшкодовується тій фізичній чи юридичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями (бездіяльністю) інших осіб.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації.

При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Аналізуючи зібрані в справі докази, в їх сукупності, враховуючи обставини справи, характер та обсяг страждань, яких зазнали позивачі, характер їх немайнових втрат, зокрема, ураховуючи тяжкість вимушених змін у життєвих і виробничих відносинах, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього життєвого стану, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до відповідача Дочірнього підприємства "Тернопільський облавтодор" відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України'' про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю працівника на підприємстві, підлягають частковому задоволенню.

Так, на думку суду, заявлені позивачкою ОСОБА_1 до стягнення моральна шкода в розмірі 500 000 грн. не є достатньо обґрунтованою з її боку.

Зокрема, позивачка вказує на те, що вона в даний час перебуває у скрутному матеріальному становищі, оскільки проживає сама, а єдиним джерелом доходів є її пенсія.

Проте, належних та вірогідних доказів важкого матеріального становища та, що таке пов`язане і викликано смертю її чоловіка нею суду не подано.

Щодо позивача - ОСОБА_2 , то суд враховує той факт, що на час смерті батька він був достатньо дорослим та працездатним, а тому в меншій мірі зазнав страждань, як би це мало місце, якби нещасний випадок відбувся за його малолітства.

Суд також враховує, що моральна шкода позивачам завдана смертю чоловіка/ батька, що спричинило та буде спричиняти протягом усього життя позивачам душевні страждання; зазначені обставини істотно змінюють життя позивачів. Відновити становище, яке існувало до смерті чоловіка/батька, у житті позивачів не можливо. У зв`язку з смертю чоловіка/батька позивачі позбавлені моральної підтримки в майбутньому.

Враховуючи зазначене, беручи до уваги конкретні обставини по справі, обсяг фізичних та моральних страждань позивачів, істотність вимушених змін у їх життєвих стосунках, наслідків, що наступили, враховуючи принципи розумності і справедливості, суд вважає, що належною та справедливою компенсацією спричиненої дружині потерпілого - ОСОБА_1 моральної шкоди, є сума в розмірі 200 000 грн, та синові потерпілого - ОСОБА_2 , враховуючи, що він є повнолітньою особою, проживає окремо із дружиною та сином - 100 000 грн 00 коп.

При цьому, суд відхиляє заперечення відповідача в частині доводів про те, що позивачі не навели доказів завдання їм моральної шкоди, оскільки такі заперечення відповідача не ґрунтуються на законі та спростовуються вищенаведеними висновками суду.

У судовому засіданні встановлені обставини щодо наявності правових підстав для відшкодування моральної шкоди позивачам, оскільки уже самим фактом смерті їх чоловіка і батька, яка настала внаслідок нещасного випадку на виробництві у відповідача, позивачам спричинена моральна шкода.

В решті заявленої до стягнення суми моральної шкоди, суд відмовляє як надмірно та необґрунтовано заявленій.

4. Судові витрати.

Відповідно до частин 9 статті 129 ГПК України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Враховуючи те, що спір у справі виник внаслідок неправильних дій і зі сторони відповідача суд, у відповідності до вимог частини 9 статті 129 ГПК України, судовий збір покладає на відповідача у справі.

Враховуючи зазначене вище, керуючись положеннями статей 1,2, 7, 13, 42, 86, 233, 236, 238, 240, 241, з 253 по 259 у сукупності з іншими статтями Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Дочірнього підприємства "Тернопільський облавтодор" відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України'' на користь ОСОБА_1 - 200 000 (двісті тисяч) грн 00 коп. моральної шкоди та на користь ОСОБА_2 - 100 000 (сто тисяч) 00 коп. моральної шкоди.

3. В іншій частині позову, відмовити.

4. Судові витрати покласти на відповідача.

5. Наказ видати після набрання рішенням суду законної сили.

Позивач - ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , (паспорт серії НОМЕР_4 виданий 26.02.2000, Зборівським РВ УМВС України в Тернопільській області);

Позивач - ОСОБА_2 , АДРЕСА_2 , (ідент. номер НОМЕР_5 );

Відповідач - Дочірнє підприємство "Тернопільський облавтодор" відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України'', вул. О. Кульчицької, 8 м. Тернопіль, 4600,1 ().

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду в порядку статей з 253 по 259 ГПК України подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів, з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише скорочену (вступну та резолютивну) частину рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У відповідності до п.17.5 Перехідних положень ГПК України апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності нової редакції Господарського процесуального кодексу України, а саме до 15.12.2017 року. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Повне рішення із врахуванням днів, основної відпустки, вихідних та святкових днів, а також відрядження судді, складено протягом робочих днів - 16.07.2021.

Повний текст рішення надіслати учасникам справи рекомендованою кореспонденцією із повідомленням про вручення поштового відправлення або вручити нарочно особисто їх уповноваженим представникам.

Учасники справи можуть отримати інформацію по справі на офіційному веб -порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб - адресою: https://te.court.gov.ua/sud5022.

Суддя В.Л. Гевко