ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"13" липня 2021 р. Справа № 911/1350/21

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Експансія", 08132, Київська область, місто Вишневе, вулиця Промислова, будинок 5

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Роклен", 65005, Одеська область, місто Одеса, вулиця Дальницька, будинок 46

про стягнення 10 104,38 грн за договором № 01-03-121 суборенди частини нежилого приміщення від 24.03.2020

суддя Н.Г. Шевчук

без виклику сторін

суть спору:

До Господарського суду Київської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Експансія" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Роклен" про стягнення заборгованості в розмірі 10 104,38 грн, з яких 9 000,00 грн сума основного боргу за послуги з оренди, 295,88 грн 3% річних та 808,50 грн інфляційні втрати.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що в порушення умов укладеного між сторонами договору № 01-03-121 суборенди частини нежилого приміщення від 24.03.2020, відповідач не виконав своїх зобов`язань щодо суборендної оплати, внаслідок чого у останнього виникла заборгованість, яку позивач просить стягнути в судовому порядку.

Відповідно до пункту 1 частини п`ятої статті 12 Господарського процесуального кодексу України справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, є малозначними справами.

Частиною першою статті 247 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що малозначні справи розглядаються у порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідно до частини першої статті 250 Господарського процесуального кодексу України питання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Враховуючи, що ціна даного позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, керуючись вищевказаними статтями, ухвалою Господарського суду Київської області від 11.05.2021 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін та визначено строк відповідачу для подання заяви з запереченням проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, клопотання про розгляд справи у судовому засіданні та відзиву на позовну заяву.

У встановлений судом строк відповідач своїм правом на подачу відзиву на позовну заяву не скористався, відзиву на позов та інших документів до суду не надав.

Про розгляд справи в господарському суді відповідач був повідомлений належним чином, про що свідчить наявне в матеріалах справи рекомендоване повідомлення № 069 про вручення представнику відповідача 14.05.2021 (Семенюк) копії ухвали про відкриття провадження у справі.

Відповідно до частини дев`ятої статті 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Як передбачено частиною четвертою статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з частиною четвертою статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши подані документи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

встановив:

24 березня 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Експансія" (Орендар) Товариством з обмеженою відповідальністю "Роклен" (Суборендар) було укладено договір № 01-03-121 суборенди частини нежилого приміщення.

Згідно з пунктом 1.1 Договору орендар передає, а суборендар приймає у тимчасове оплатне користування частину нежилого приміщення, загальною площею 1,00 (один метр 00 см) кв. м, що розташоване за адресою: Київська область, с. Проліски, вул. Броварська, 2-а (далі об`єкт суборенди). Фактичне місце розташування об`єкту суборенди та устаткування зазначено в Додатку № 1 до Договору.

Об`єкт суборенди знаходиться у користування орендаря на підставі договору найму (оренди) від 05.04.2005, посвідченого Шакодько О.П., приватним нотаріусом Бориспільського районного нотаріального округу Київської області, реєстровий номер 1063, і орендар має дозвіл власника нежитлового приміщення на передачу об`єкта в суборенду.

Згідно з пунктом 4.1 Договору сторони погодилися, що строк оренди починається з дати підписання сторонами акту приймання-передачі приміщення та закінчуватиметься 31.05.2020.

Пунктом 5.1 Договору визначено, що плата за суборенду складається з двох частин, а саме: суборендної ставки та експлуатаційних платежів:

- суборендна ставка складає 4 500,00 грн у т.ч. ПДВ, на місяць (підпункт 5.1.1 Договору);

- розмір експлуатаційних платежів складає: за 1 кв.м. 00,00 грн в т.ч. ПДВ; за весь об`єкт суборенди 00,00 грн в т.ч. ПДВ (підпункт 5.1.2 Договору).

Відповідно до пункту 5.2 Договору розрахунковий період складає один місяць, з першого числа поточного календарного місяця по останнє число поточного календарного місяця включно. Плата за суборенду за неповний місяць розраховується сторонами пропорційно кількості днів, протягом якої відбулося користування об`єктом суборенди.

Суборендна ставка та експлуатаційні платежі сплачуються суборендарем авансом, двома окремими платежами, не пізніше п`ятого числа поточного місяця за наступний місяць (пункт 5.3 Договору).

Пунктом 5.5 Договору визначено, що сторони кожного місяця підписують акти наданих послуг.

Суборендар зобов`язаний вчасно і в повному обсязі сплачувати плату за суборенду відповідно до розділу 5 Договору.

Даний Договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами та діє до закінчення строку суборенди, але в будь-якому випадку до моменту повного виконання сторонами своїх зобов`язань, які виникли за цим Договором (пункт 4.1 Договору).

На виконання умов Договору, орендарем було передано, а суборендарем прийнято в тимчасове оплатне користування (суборенду), згідно акта приймання-передачі від 26.03.2020 приміщення загальною площею 1,00 кв. м , що знаходиться за адресою: Київська область, с. Проліски, вул. Броварська, 2-а.

Як зазначає позивач, ним було складено та направлено суборендарю акти здачі-приймання наданих послуг оренди: за березень 2020 року № від 31.03.2020 на суму 870,97 грн; за квітень 2020 року № від 31.04.2020 на суму 4 500,00 грн; за травень 2020 року № від 31.05.2020 на суму 4 500,00 грн, проте суборендар не підписав їх та не повернув підписані акти здачі-приймання робіт (наданих послуг) позивачу. В якості доказів надіслання суборендарю вказаних актів здачі-приймання наданих послуг оренди позивачем долучено опис вкладення у цінний лист № 058 від 25.01.2021.

З обґрунтувань позивача, відповідачем частково здійснено оплату за спірний період, 02.07.2020 відповідачем сплачено на рахунок позивача 870,97 грн, що підтверджується копією довідки обслуговуючого банку ТОВ "Експансія" ПАТ "Банк Восток" за вих. № 05/12265 від 08.12.2020.

Таким чином, враховуючи часткову оплату здійснену боржником, сума основного боргу становить 9 000,00 грн (9870,97 870,97).

Позивач зазначає, що відповідачу направлялась вимога щодо оплати заборгованості. Однак в матеріалах позовної заяви не міститься відповідний доказ, наявні лише докази направлення вимоги по оплаті заборгованості за договорами суборенди нежитлового приміщення № 01-03-121 від 24.03.2020, № 01-03-122 від 24.03.2020 та № 01-03-123 від 24.03.2020 на суму 13 354,84 грн.

Отже, відповідачем в порушення умов договору № 01-03-121 суборенди частини нежилого приміщення від 24.03.2020 не було сплачено орендну плату в повному обсязі, внаслідок чого за відповідачем рахується заборгованість з орендної плати за період квітня травня 2020 року в розмірі 9 000,00 грн, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

За загальним положенням цивільного законодавства, зобов`язання виникають з підстав, зазначених у статті 11 Цивільного кодексу України. За приписами частини другої цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обов`язку, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

У відповідності зі статті 173 Господарського кодексу України та статті 509 Цивільного кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утримуватися від певних дій, а інший суб`єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконати її обов`язок.

Господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (стаття 174 Господарського кодексу України).

Відповідно до частини першої стаття 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох чи більше осіб, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

З огляду на наявний в матеріалах справи договір, між сторонами склались правовідносини піднайму (суборенди) приміщення.

Частинами першою та третьою статті 774 Цивільного кодексу України передбачено, що передання наймачем речі у користування іншій особі (піднайм) можливе лише за згодою наймодавця, якщо інше не встановлено договором або законом. До договору піднайму застосовуються положення про договір найму.

Згідно частини першої статті 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до частини першої статті 762 Цивільного кодексу України, за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Статтею 286 Господарського кодексу України встановлено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Умовами договору передбачено строки, розмір та порядок оплати суборендних платежів.

Тобто, за вказаним договором кожного поточного місяця, до 5-го числа сплачується суборендна ставка та експлуатаційні платежі авансом за наступний місяць.

Матеріали справи не містять докази оплати за користування об`єктом суборенди за спірний період (квітень-травень 2020 року).

Суд зазначає, що відповідачем жодним чином наявність заборгованості не спростована, при цьому строк виконання зобов`язань з її оплати є таким, що настав.

Частиною першою статті 612 Цивільного кодексу України зазначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтями 525 та 526 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова вiд зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином вiдповiдно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

В матеріалах справи наявні акти здачі-прийняття робіт (надання послуг), зокрема, за спірний період: за квітень 2020 року № від 31.04.2020 на суму 4 500,00 грн; за травень 2020 року № від 31.05.2020 на суму 4 500,00 грн, загальна сума 9 000,00 грн. Вказані акти не підписані з боку суборендаря.

Суд звертає увагу, що умовами договору визначено плату за користування об`єктом суборенди у розмірах: суборендна ставка 4 500,00 грн на місяць та експлуатаційний платіж на 1 кв. м. 00,00 грн/за об`єкт суборенди 00,00 грн, при цьому визначено, що оплата проводиться авансом не пізніше 5-го числа поточного місяця за наступний місять.

Тобто, оплата за користування об`єктом суборенди здійснюється на підставі договору, а тому не підписані суборендарем акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) не звільняють його від виконання свого обов`язку.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що позивачем було направлено на адресу відповідача акти здачі-прийняття робіт (надання послуг), зокрема, за спірний період: за квітень 2020 року та травень 2020 року, що підтверджується описом вкладення у цінний лист.

Матеріали справи також містять докази (довідка ПАТ "Банк Восток") здійснення відповідачем часткових розрахунків з оплати за суборенду частини нежилого приміщення на підставі договору № 01-03-121 від 24.03.2020, що є підставою для визнання господарської операції відповідачем.

Відповідач не скористався наданим йому правом на судовий захист, та обставин, на які посилається позивач в обґрунтування своїх позовних вимог, не спростував, у матеріалах справи відсутні докази погашення відповідачем заявленої до стягнення заборгованості, а тому вимоги позивача щодо стягнення заборгованості у сумі 9 000,00 грн є такими, що підлягають задоволенню.

Як визначено статтею 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначених норм, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Позивач заявив вимогу про стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 295,88 грн та інфляційних втрат у розмірі 808,50 грн, нарахованих за прострочення платежів за послуги оренди за квітень та травень 2020 року.

Оскільки заборгованість боржником не оплачено, відповідно нарахування позивачем сум інфляційних втрат та 3% річних від знецінення грошових коштів є правомірним.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок, судом встановлено, що позивачем невірно визначено початок періоду прострочення виконання відповідачем зобов`язань з оплати орендних платежів.

Суд зазначає, що при визначені боргового періоду варто враховувати вимоги статті 253 Цивільного кодексу України, відповідно до яких, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Так, позивачем прострочення зобов`язань за квітень 2020 року визначено з 05.03.2020, а зобов`язань за травень 2020 року з 05.04.2020. Кінцевий періоду прострочення позивачем визначено 25.04.2021.

Умовами договору установлено, що оплата проводиться авансом, не пізніше п`ятого числа поточного місяця за наступний місяць.

Відповідно, п`яте число поточного місяця є останнім днем виконання зобов`язання відповідачем, прострочення наступає з наступного дня.

За допомогою калькулятора штрафів системи "Ліга:Закон" судом було здійснено власний розрахунок 3% річних з урахуванням положень статті 253 Цивільного кодексу України:

Сума боргу (грн)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір процентів річнихЗагальна сума процентів
4500.0006.03.2020 - 25.04.20214163 %153.56
4500.0006.04.2020 - 25.04.20213853 %142.12
Таким чином, загальна сума 3% річних за договором складає 295,68 грн.

Стосовно перерахунку інфляційних втрат, суд зазначає, що при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог (частина друга статті 237 Господарського процесуального кодексу України), оскільки за перерахунком суду сума інфляційних втрат становить 871,69 грн, а тому вимога позивача про стягнення з відповідача інфляційних втрат в сумі 808,50 грн підлягає задоволенню повністю в заявленому розмірі.

Як унормовано статтею 129 Конституції України, основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частинами першою четвертою статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься у частині першій статті 74 Господарського процесуального кодексу України.

Частиною першою статті 73 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Матеріали справи не містять будь-яких доказів, які б підтверджували виконання відповідачем зобов`язань з оплати суборендних платежів.

Враховуючи все наведене, суд дійшов висновку, що права позивача були порушені, а тому після перевірки розрахунків позивача позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, та з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 9 000,00 грн основного боргу за послуги з користування об`єктом суборенди, 295,68 грн 3% річних та 808,50 грн інфляційні втрати. В частині 0,20 грн 3% річних позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Враховуючи, що спір виник з вини відповідача, витрати по сплаті судового збору у сумі 2 270,00 грн відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

Разом з тим, станом на момент винесення рішення по даній справі, користуючись правом доступу до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, судом була повторно здійснена перевірка відомостей про юридичних осіб сторін по справі.

Згідно зроблено судом запиту до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань стосовно відомостей про відповідача, отримано Витяг № 2, з якого вбачається, що 28.05.2021 відбулась державна реєстрація змін до відомостей про юридичну особу ТОВ "Роклен" (), зокрема, змінено її місцезнаходження на: 65005, Одеська область, місто Одеса, вулиця Дальницька, будинок 46.

Частиною сьомою статті 120 Господарського процесуального кодексу України визначено, що учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи.

Враховуючи відсутність в матеріалах справи будь-якої інформації про зміну місцезнаходження сторони у справі, суд дослідивши відомості, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань про юридичну особу зареєстровану за кодом , встановив, що ідентифікаційний код юридичної особи - відповідача не змінювався, а станом на дату винесення рішення по справі, місцезнаходження ТОВ "Роклен" є: 65005, Одеська область, місто Одеса, вулиця Дальницька, будинок 46.

Зокрема, зміна місцезнаходження відповідача відбулись після звернення позивача із позовом до Господарського суду Київської області та відкриття судом провадження у справі № 911/1350/21.

Відповідно до частини другої статті 31 Господарського процесуального кодексу України справа, прийнята судом до свого провадження з додержанням правил підсудності, повинна бути ним розглянута і в тому випадку, коли в процесі розгляду справи вона стала підсудною іншому суду, за винятком випадків, коли внаслідок змін у складі відповідачів справа відноситься до виключної підсудності іншого суду.

З огляду на викладене, суд вважає за можливе замінити адресу відповідача ТОВ "Роклен", керуючись загальновідомими даними з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, вказавши в рішенні суду нову адресу місцезнаходження відповідача.

Керуючись статтями 129, 232, 233, 238 Господарського процесуального кодексу України суд

вирішив:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Роклен" (65005, Одеська область, місто Одеса, вулиця Дальницька, будинок 46, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Експансія" (08132, Київська область, місто Вишневе, вулиця Промислова, будинок 5, ) 9 000 (дев`ять тисяч) грн 00 коп. основного боргу за послуги з користування об`єктом суборенди, 295 (двісті дев`яносто п`ять) грн 68 коп. 3% річних, 808 (вісімсот вісім) грн 50 коп. інфляційних втрат, а також 2 270 (дві тисячі двісті сімдесят) грн 00 коп. судового збору.

3. В іншій частині вимог у позові відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Дане рішення набирає законної сили відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України і може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені статтями 256-257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Н.Г. Шевчук

Повне рішення складено та підписано: 13.07.2021