РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

16.07.2021Справа № 910/5825/21

Господарський суд міста Києва у складі судді Бондарчук В.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження

позовну заяву Фізичної особи-підприємця Карпійчука Дениса Федоровича, м. Вінниця

до Державної установи «Центр обслуговування підрозділів Національної поліції України», м. Київ

про стягнення 140 152,50 грн.

Без повідомлення (виклику) сторін.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Фізична особа-підприємець Карпійчук Денис Федорович (далі - ФОП Карпійчук Д.Ф./позивач) звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Державної установи «Центр обслуговування підрозділів Національної поліції України» (далі - ДУ «Центр обслуговування підрозділів Національної поліції України»/відповідач) про стягнення 140 152,50 грн забезпечення виконання договорів поставки, у тому числі: 47 424,70 грн - за договором поставки №1028/20 від 26.05.2020, 44 946,30 грн - за договором поставки №1158/20 від 01.07.2020 та 47 781,50 грн - за договором поставки №1171/20 від 02.07.2020.

Господарський суд міста Києва ухвалою від 12.04.2021 позовну заяву ФОП Карпійчука Д.Ф. залишив без руху, встановив позивачу спосіб та строк усунення недоліків поданої позовної заяви.

17.05.2021 до суду надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви.

Господарський суд міста Києва ухвалою від 19.05.2021 прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

09.06.2021 через канцелярію суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому ДУ «Центр обслуговування підрозділів Національної поліції України» заперечує проти задоволення позову, посилаючись на неналежне виконання позивачем своїх зобов`язань за договорами поставки №1158/20 від 01.07.2020 та №1171/2 від 02.07.2020, що в силу положень п. 14.2. договору та ст. 610 Цивільного кодексу України є підставою для неповернення забезпечення виконання договору про закупівлю. Щодо повернення забезпечення за договором поставки № 1028/20 від 26.05.2020, відповідач зазначив, що повернув суму забезпечення у розмірі 47 424,70 грн, на підтвердження чого долучив платіжне доручення № 2739 від 03.06.2021.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до суду з цим позовом 09.04.2021, при цьому забезпечення за договором поставки №1028/20 від 26.05.2020 у розмірі 47 424,70 грн повернуто відповідачем 03.06.2021, тобто після відкриття провадження у справі, відповідно суд вважає за необхідне закрити провадження у справі в цій частині, у зв`язку з відсутністю предмету спору.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

За результатами проведення процедури державних закупівель, між Фізичною особою-підприємцем Карпійчуком Денисом Федоровичем (далі - постачальник) та Державною установою «Центр обслуговування підрозділів Національної поліції України» (далі - покупець) укладено договори поставки №1158/20 від 01.07.2020 та №1171/20 від 02.07.2020, відповідно до яких постачальник зобов`язався передати (поставити) у встановлений договором строк у власність покупця запасні частини до автомобілів, а покупець зобов`язався прийняти товар і оплатити його в порядку та на умовах, передбачених цими договорами.

Згідно п. 3.1. договорів постачальник власними силами та засобами відповідно до умов даного договору зобов`язується здійснити поставку товару на склад покупця. Товар повинен поставлятися постачальником окремими партіями за заявкою замовника протягом одного робочого дня після отримання ним від замовника заявки (письмової або електронної) на поставку товару.

Пунктом 8.3. договору передбачено, що за порушення строку поставки товару або строку заміни неякісного (невідповідного) товару на якісний (відповідний) в гарантійний період постачальник на вимогу покупця сплачує пеню в розмірі 0,1 відсотка вартості товару, з якого допущено прострочення виконання за кожен день прострочення, а за прострочення понад 30 днів постачальник додатково сплачує штраф в розмірі семи відсотків вказаної вартості.

У розділі 14 договорів сторони погодили умови забезпечення виконання договорів №1158/20 від 01.07.2020 та № 1171/20 від 02.07.2020.

Так, згідно п. 14.1. договорів, керуючись результатами проведення процедури закупівлі оприлюдненої на веб-порталі Уповноваженого органу (оголошення № UA-2020-04-14-005081-b та № UA-2020-04-14-005113-b), постачальник не пізніше дати укладення договору вносить на поточний рахунок покупця забезпечення його виконання у формі депозиту, в розмірі 5% від ціни договорів, що складає 44 946,30 грн за договором № 1158/20 та 47 781,50 грн за договором № 1171/20.

У відповідності до п. 14.2. договорів покупець повертає постачальнику забезпечення виконання договорів про закупівлю: 44 946,30 грн за договором № 1158/20 та 47 781,50 грн за договором № 1171/20 протягом 5 банківських днів з моменту отримання відповідного листа постачальника (із зазначенням розрахункового рахунку для повернення забезпечення виконання договору), але не пізніше належного виконання умов договору.

В подальшому до договорів вносились зміни шляхом укладення додаткових угод.

Так, в додаткових угодах № 3 до договорів №1158/20 від 01.07.2020 та №1171/20 від 02.07.2020, сторони за взаємною згодою вирішили продовжити строк дії договорів на строк, достатній для проведення процедури закупівлі на початку 2021 року, відповідно викласти п. 13.1 договорів в новій редакції: «даний договір набирає чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та реєстрації у покупця та діє до 31.03.2021, але в частині взаєморозрахунків - до повного їх виконання сторонами».

На виконання умов п. 14.1. договорів, платіжними дорученнями № 119 та № 120 від 26.06.2020 позивачем перераховано на рахунок відповідача забезпечення виконання договорів про закупівлю, а саме: 44 946,30 грн за договором № 1158/20 та 47 781,50 грн за договором № 1171/20, відповідно.

За твердженням сторін, 15.07.2020 відповідачем надіслано позивачу електронну заявку на поставку запасних частин до автомобілів за договорами №1158/20 та №1171/20 на загальну суму 510 622,00 грн.

27.07.2020 позивач здійснив поставку партії товару за видатковими накладними №№313, 321 та 312 від 16.07.2020.

25.08.2020 відповідач направив на адресу позивача претензію за вих. № 3607/51/01-2020 щодо неналежного виконання умов договорів №1158/20 від 01.07.2020 та №1171/20 від 02.07.2020, в якій вимагав сплатити пеню у розмірі 5 616,82 грн за несвоєчасну поставку товару згідно із заявкою від 15.07.2020.

11.12.2020 платіжним дорученням № 172 позивачем сплачено на користь відповідача пеню згідно з претензією № 3607/51/01-2020 від 25.08.2020 у розмірі 5 616,82 грн.

21.12.2020 позивач звернувся до відповідача з листами за вих. № 21/2020 з вимогою повернути забезпечення виконання договорів, а саме: 44 946,30 грн за договором № 1158/20 та 47 781,50 грн за договором № 1171/20, у зв`язку з поставкою товару за цими договорами у повному обсязі.

У відповідь на ці вимоги, ДУ «Центр обслуговування підрозділів Національної поліції України» листом за вих. № 730/51/01-2021 повідомила, що внаслідок неналежного виконання позивачем умов договорів № 1158/20 від 01.07.2020 та № 1171/20 від 02.07.2020, забезпечення виконання цих договорів у сумі 44 946,30 грн та 47 781,50 грн, не можуть бути повернуті на підставі п. 14.2. договорів поставки.

Отже, позивач вважає відмову відповідача у поверненні забезпечення виконання договорів поставки № 1158/20 від 01.07.2020 та № 1171/20 від 02.07.2020 незаконною, що стало підставою для звернення до суду з цим позовом.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частинами 1, 2 ст. 180 Господарського кодексу України (далі - ГК України) визначено, що зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Статтею 265 ГК України встановлено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 662 ЦК України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Частиною 1 ст. 664 ЦК України передбачено, що обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання.

Так, згідно з ч. 1 ст. 27 Закону України «Про публічні закупівлі» замовник має право вимагати від переможця процедури закупівлі/спрощеної закупівлі внесення ним не пізніше дати укладення договору про закупівлю забезпечення виконання такого договору, якщо внесення такого забезпечення передбачено тендерною документацією або в оголошенні про проведення спрощеної закупівлі.

Судом встановлено, що за результатами проведення процедури державних закупівель, між позивачем та відповідачем укладено договори поставки №1158/20 від 01.07.2020 та №1171/20 від 02.07.2020, відповідно до яких позивач зобов`язався передати (поставити) у встановлений договором строк у власність відповідача запасні частини до автомобілів, а відповідач зобов`язався прийняти товар і оплатити його в порядку та на умовах, передбачених цими договорами.

Як зазначено судом вище, у розділі 14 цих договорів сторони погодили умови забезпечення виконання договорів поставки.

Так, позивачем сплачено на користь відповідача забезпечення виконання договорів, а саме 44 946,30 грн за договором № 1158/20 та 47 781,50 грн за договором № 1171/20, що підтверджується платіжними дорученнями № 119 та № 120 від 26.06.2020.

Частиною 2 ст. 27 Закону України «Про публічні закупівлі» встановлено, що замовник повертає забезпечення виконання договору про закупівлю:

1) після виконання переможцем процедури закупівлі/спрощеної закупівлі договору про закупівлю;

2) за рішенням суду щодо повернення забезпечення договору у випадку визнання результатів процедури закупівлі/спрощеної закупівлі недійсними або договору про закупівлю нікчемним;

3) у випадках, передбачених статтею 43 цього Закону;

4) згідно з умовами, зазначеними в договорі про закупівлю, але не пізніше ніж протягом п`яти банківських днів з дня настання зазначених обставин.

З наведеної правової норми вбачається, що відповідач наділений правом визначити необхідність надання учасником закупівлі забезпечення виконання договору, а також передбачити у договорі умови повернення чи неповернення такого забезпечення.

Отже, у відповідності до п. 14.2. договорів покупець повертає постачальнику забезпечення виконання договорів про закупівлю: 44 946,30 грн за договором № 1158/20 та 47 781,50 грн за договором № 1171/20 протягом 5 банківських днів з моменту отримання відповідного листа постачальника, але не пізніше належного виконання умов договору.

Разом із тим, відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Судом вище встановлено, що згідно п. 3.1. договорів товар повинен поставлятися постачальником окремими партіями за заявкою замовника протягом одного робочого дня після отримання ним від замовника заявки (письмової або електронної) на поставку товару.

Як стверджують сторони, 15.07.2020 відповідачем надіслано позивачу електронну заявку на поставку запасних частин до автомобілів за договорами № 1158/20 та № 1171/20 на загальну суму 510 622,00 грн.

Відтак, у відповідності до положень пункту 3.1. договорів позивач зобов`язаний був здійснити поставку товару 16.07.2020.

Разом з тим, судом встановлено та не заперечується сторонами, що поставка цього товару відбулась 27.07.2020 за видатковими накладними № 313, 321 та 312 від 16.07.2020, тобто відбулось прострочення поставки товару на 11 днів.

З наведеного вбачається, що позивачем належним чином умови договорів поставки №1158/20 та №1171/20 не виконано, зокрема, відбулось прострочення поставки за заявкою від 15.07.2020 на 11 днів, що є неналежним виконанням позивачем умов договорів, та відповідно, є підставою для неповернення забезпечення за цими договорами.

Водночас, суд звертає увагу позивача на те, що чинним законодавством не встановлено обмежень для учасників господарських відносин передбачити в договорі можливість одночасного стягнення пені та забезпечення виконання договору, передбаченого Законом України «Про публічні закупівлі», у випадку порушення виконання господарських зобов`язань.

Таким чином, сплата позивачем пені, передбаченої п. 8.3. договорів поставки №1158/20 та №1171/20 за порушення строків поставки товару, не дає підстав вважати, що позивачем належним чином виконані зобов`язання за цими договорами.

Статтею 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до вимог ст. 76, 77 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За вказаних обставин, суд дійшов висновку, що неналежне виконання ФОП Карпійчуком Д.Ф. своїх зобов`язань за договорами поставки №1158/20 від 01.07.2020 та №1171/20 від 02.07.2020 у відповідності до п. 14.2. цих договорів, є підставою для неповернення забезпечення виконання договорів, відповідно Державна установа «Центр обслуговування підрозділів Національної поліції України» правомірно відмовила позивачу у поверненні цього забезпечення, що має наслідком відмову у задоволенні позову.

Відповідно до статті 129 ГПК України, витрати зі сплати судового збору покладаються позивача.

Щодо розподілу судових витрат у зв`язку із частковим закриттям провадження у справі, суд відзначає наступне.

За приписами ч. 4 ст. 231 ГПК України, про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету.

Відповідно до ч. 3 ст. 130 ГПК України, у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак, якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.

Водночас, згідно п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір", сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Враховуючи викладене, оскільки позивачем не подано до суду будь-яких заяв щодо відшкодування судових витрат за рахунок відповідача або повернення сплаченої суми позивачу внаслідок закриття провадження у справі, суд унеможливлений вирішити питання щодо часткового повернення судового збору. При цьому, суд додатково роз`яснює ФОП Карпійчуку Д.Ф., що останній не позбавлений права звернутися до суду із відповідним клопотанням.

Керуючись статтями 129, 231, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 254 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Провадження у справі за позовом Фізичної особи-підприємця Карпійчука Дениса Федоровича до Державної установи «Центр обслуговування підрозділів Національної поліції України» в частині стягнення забезпечення виконання договору поставки №1028/20 від 26.05.2020 у розмірі 47 424,70 грн - закрити.

У задоволенні позовних вимог Фізичної особи-підприємця Карпійчука Дениса Федоровича до Державної установи «Центр обслуговування підрозділів Національної поліції України» в частині стягнення забезпечення виконання договору поставки №1158/20 від 01.07.2020 у розмірі 44 946,30 грн та забезпечення виконання договору поставки №1171/20 від 02.07.2020 в сумі 47 781,50 грн - відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів в порядку, передбаченому ст.ст. 253-259, з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України.

Суддя В.В. Бондарчук