ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" червня 2021 р. Справа№ 910/20128/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко О.В.

суддів: Станіка С.Р.

Дикунської С.Я.

за участю секретаря судового засідання Рудь Н.В.

представники сторін у судове засідання не з`явились

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» на рішення Господарського суду міста Києва від 25.02.2021

у справі №910/20128/20 (суддя Смирнова Ю.М.)

за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група»

до Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія»

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: ОСОБА_1

про стягнення 19 911,30 грн

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Українська страхова група» (далі - ПрАТ «СК «УСГ», позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» (далі - ПрАТ «УПСК», відповідач) про стягнення 19 911,30 грн страхового відшкодування в порядку ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України «Про страхування».

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ПрАТ «СК «УСГ» на підставі договору добровільного страхування наземного транспорту №1/50 від 27.05.2019 внаслідок настання страхової події - дорожньо-транспортної пригоди виплачено страхове відшкодування власнику автомобіля Scania, державний номер НОМЕР_1 , а тому позивачу відповідно до положень ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 Цивільного кодексу України належить право вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду. Відповідальність власника транспортного засобу Iveco, державний номер НОМЕР_2 , водієм якого скоєно ДТП, застрахована ПрАТ «УПСК» на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АО/3662267, а тому позивач вказує, що обов`язок з відшкодування збитків покладається на відповідача.

Короткий зміст заперечень проти позову

У відзиві на позовну заяву відповідач заперечував проти позовних вимог з підстав того, що ним правомірно було відмовлено позивачу у виплаті страхового відшкодування у відповідності до п. 32.1 ст. 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його ухвалення

Рішенням Господарського суду міста Києва від 25.02.2021 позов задоволено частково.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» на користь Приватного акціонерного товариства « Страхова компанія «Українська страхова група» суму страхового відшкодування у розмірі 17 008,86 грн, судовий збір у розмірі 1795,59 грн та витрати на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 2 562,69 грн. В іншій частині позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що до позивача перейшло право вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Разом з тим, судом встановлено, що позивач, виконуючи свої зобов`язання, здійснив відшкодування завданої шкоди внаслідок спірної ДТП шляхом перерахування коштів на рахунок Приватного підприємства «Транс Логістик» (страхувальника) у сумі 17008,86 грн, відповідно до рахунку, виставленого виконавцем ремонтних робіт. На підставі встановлених обставин суд дійшов висновку про те, що до відповідача перейшло право вимоги лише в межах суми 17 008,86 грн, у зв`язку з чим позовні вимоги задовольнив частково.

При цьому судом враховано, що належних та допустимих доказів існування обставин, зазначених у п. 7.39 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів від 24.11.2003 №142/5/2092, матеріали справи не містять, а тому вказано, що значення коефіцієнта фізичного зносу в даному випадку є таким, що дорівнює 0.

Перевіривши розрахунок заявлених до стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат за період прострочення з 21.02.2020 по 14.12.2020, місцевий господарський суд дійшов висновку про те, що жодних доказів, з яких можливо було б встановити дату направлення та отримання відповідачем вказаного листа (заяви про страхове відшкодування) позивач суду не надав, що унеможливлює визначити період прострочення виконання відповідачем виконання відповідного грошового зобов`язання. Посилаючись на ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, суд першої інстанції відмовив у задоволенні позовних вимог у цій частині.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, Приватне акціонерне товариство «Українська пожежно-страхова компанія» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить суд поновити строк на апеляційне оскарження, скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 25.02.2021 у справі №910/20128/20 в частині задоволених позивних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що місцевим господарським судом при ухваленні оскаржуваного рішення порушено норми процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права, рішення суду першої інстанції ухвалено при неповному дослідженні доказів та з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, а зроблені судом висновки не відповідають обставинам справи.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції помилково не застосував до спірних відносин положення ст. 606 Цивільного кодексу України та ст. 6, п. 31.2. ст. 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Так, відповідач вказує, що ОСОБА_1 є особою, яка на дату скоєння ДТП перебувала у трудових відносинах з ПП «Транс Логістік», а відтак водієм ОСОБА_1 було завдано шкоди своєму роботодавцю. На думку скаржника, вказане свідчить про відсутність підстав для застосування цивільної відповідальності, оскільки боржник (ПП «Транс Логістік») та первісний кредитор - ПП «Транс Лоістік» - збігаються в одній особі, та до спірних правовідносин мають бути застосовані норми трудового права щодо відшкодування матеріальної шкоди.

Короткий зміст заперечень проти доводів апеляційної скарги

Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Українська страхова група» подано відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач вважає доводи апеляційної скарги необґрунтованими, та просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Позивач зазначає, що обставини, на які посилається апелянт в апеляційній скарзі, не спростовують доводів, викладених в рішенні суду першої інстанції. Відповідач вказує, що у даному випадку особою, відповідальність якої застрахована, є ОСОБА_1 , водій забезпеченого засобу Iveco за полісом АО/3662267, страхувальником за яким є відповідач. Потерпілою особою є ПП «Транс Логістік», власник пошкодженого транспортного засобу Scania, а тому виконання обов`язку з відшкодування шкоди законом покладено на страховика винної особи, а саме на ПрАТ «УПСК».

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями апеляційну скаргу у справі №910/20128/20 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Тищенко О.В. судді: Дикунська С.Я., Станік С.Р.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.04.2021 апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» на рішення Господарського суду міста Києва від 25.02.2021 залишено без руху у зв`язку з відсутністю доказів сплати судового збору у встановленому законом розмірі. Скаржнику надано строк для усунення недоліків.

На виконання ухвали суду про залишення апеляційної скарги без руху від відповідача надійшла заява про усунення недоліків з доказами сплати судового збору.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.05.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» на рішення Господарського суду міста Києва від 25.02.2021 у справі №910/20128/20, розгляд справи призначено на 24.06.2021. Зупинено дію оскаржуваного рішення до закінчення його перегляду у апеляційному порядку.

Позиції учасників справи та явка представників сторін у судове засідання

В судове засідання 24.06.2021 представники сторін не з`явилися, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином.

Колегія суддів апеляційного господарського суду з урахуванням ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 202, ч. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами, оскільки представники сторін, що не з`явилися, про дату та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, участь представників сторін у судовому засіданні судом обов`язковою не визнавалась, суду не наведено обставин, за яких спір не може бути вирішено в даному судовому засіданні, тому розгляд справи відбувається за відсутності представників сторін.

Крім того, судова колегія вважає за необхідне зазначити, що у випадку, коли представники сторін чи інші учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Відтак, неявка представників учасників справи у судове засідання за умови належного повідомлення сторін про час і місце розгляду справи, не є безумовною підставою для відкладення розгляду справи, а також враховуючи подання відзиву на апеляційну скаргу, суд дійшов висновку, що підстави для відкладення розгляду справи відсутні.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Як підтверджується наявними матеріалами справи та вірно встановлено судом першої інстанції, 27.05.2019 між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Українська страхова група» (страховик) та Приватним підприємством «Транс Логістик» (страхувальник) укладено договір добровільного страхування наземного транспорту №1/50, об`єктом страхування за яким є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать законодавству України, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням майном, зокрема, автомобілем Scania, державний номер НОМЕР_1 , на випадок настання страхових випадків, зокрема, пошкодження чи знищення транспортного засобу або його частин внаслідок ДТП.

17.09.2019 о 14 год 00 хв на території Комплексу будівель та споруд №8 у смт. Слобожанське Дніпровського району Дніпропетровської області сталася ДТП, а саме: водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом Iveco, державний номер НОМЕР_2 , під час руху заднім ходом не переконався у безпеці, внаслідок чого допустив зіткнення з припаркованим автомобілем Scania, державний номер НОМЕР_1 . В результаті ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження.

ДТП сталася внаслідок порушення водієм ОСОБА_1 п. 10.9 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306, що підтверджується постановою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 13.11.2019 у справі №175/3994/19, відповідно до якої ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

На підставі страхових актів №ССКА-6178 від 14.11.2019 та № ССКА-6178/1 від 02.03.2020, у відповідності до розрахунку суми страхового відшкодування, визначеного вказаними актами, та заяви страхувальника про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування позивач, виконуючи свої зобов`язання за договором, здійснив відшкодування завданої шкоди внаслідок спірної ДТП шляхом перерахування коштів у сумі 17 008,86 грн на рахунок Приватного підприємства «Транс Логістик».

У відповідності до рахунку №DP-1906730 від 19.09.2019, виставленого виконавцем ремонтних робіт - Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпро-Скан-Сервіс», вартість відновлювального ремонту автомобіля Scania, державний номер НОМЕР_1 , внаслідок пошкодження транспортного засобу в результаті ДТП становить 17 008,87 грн.

Автомобіль Scania, державний номер НОМЕР_1 , є 2018 року випуску, тобто строк експлуатації вказаного транспортного засобу не перевищує 3 років.

Відповідальність власника транспортного засобу Iveco, державний номер НОМЕР_2 , водієм якого скоєно ДТП, застрахована Приватним акціонерним товариством «Українська пожежно-страхова компанія» на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АО/3662267.

Листом №11/19638 від 19.11.2019 позивач звернувся до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування за наслідками ДТП, що сталася 17.09.2019.

Листом №3137/18 від 09.10.2020 відповідач відмовив позивачу у виплаті страхового відшкодування, посилаючись на п.32.1 ст. 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Водій ОСОБА_1 на момент скоєння ДТП перебував у трудових відносинах з ПП «Транс Логістик», а отже, водієм ОСОБА_1 в результаті ДТП було завдано шкоду роботодавцю - ПП «Транс Логістик».

Джерела права й акти їх застосування

Цивільний кодекс України

За приписами статті 606 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється поєднанням боржника і кредитора в одній особі.

Статтею 993 Цивільного кодексу України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Згідно з ч. 1 ст. 1182 Цивільного кодексу України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Частинами 1, 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»

Стаття 5 Закону встановлює, що об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Відповідно до ст. 6 Закону України страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Положеннями ст. 29 Закону передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Згідно з п. 32.1 ст. 32 Закону відповідно до цього Закону страховик або МТСБУ не відшкодовує шкоду, заподіяну при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, але за спричинення якої не виникає цивільно-правової відповідальності відповідно до закону.

За приписами п. 36.2 ст. 36 Закону страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його; у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Господарський процесуальний кодекс України

За приписами частин 1-3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Аналогічна норма міститься у ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з частиною 1 статті 14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За визначенням частини 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно з ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Позиція апеляційного суду

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Північний апеляційний господарський суд дійшов наступних висновків.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що оскільки водій транспортного засобу, який визнаний винним у скоєнні ДТП, перебуває у трудових відносинах з первісним кредитором - ПП «Транс Логістік», якому належить пошкоджений внаслідок цього ДТП автомобіль, то в даному випадку цивільно-правова відповідальність не настає, а до спірних правовідносин слід застосовувати положення ст. 606 Цивільного кодексу України, яка передбачає припинення зобов`язання у разі поєднання боржника і кредитора в одній особі.

Апеляційний господарський суд вважає такі висновки помилковими, з огляду на наступне.

Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 05.12.2018 у справі № 426/16825/16-ц, Аналіз норм статей 1187 та 1172 ЦК України дає підстави стверджувати, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець.

Отже, шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Відповідно до статті 606 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється поєднанням боржника і кредитора в одній особі. Зазначена підстава припинення цивільно-правового зобов`язання відноситься до групи підстав, що не належать до правочинів і не залежать від волі сторін.

Згідно з правовою позицією, викладеною Верховним Судом у постанові від 14.11.2018 у справі № 461/13458/14-ц, поєднання (збіг) боржника і кредитора в одній особі має місце у разі, коли до сторони, яка є боржником, переходить відповідно до будь-якої зазначеної в законі підстави зобов`язання іншої особи, за яким ця особа є кредитором щодо боржника, і навпаки. Поєднання боржника і кредитора в одній особі може відбуватись для юридичних осіб - при реорганізації шляхом злиття або приєднання юридичних осіб, пов`язаних між собою взаємним зобов`язанням; для фізичних осіб - при спадковому правонаступництві в разі переходу майна кредитора до боржника і навпаки. Отже, при такому поєднанні боржника і кредитора (двох суб`єктів) один із цих суб`єктів правовідносин повинен зникнути, у зв`язку з цим і припиняється зобов`язання.

Враховуючи наведене, стаття 606 Цивільного кодексу України повинна застосовуватися судом до правовідносин у разі, коли до сторони, яка є боржником, переходить зобов`язання іншої особи відповідно до будь-якої підстави, зазначеної в законі, та якщо при цьому один із суб`єктів правовідношення у зв`язку з обставинами, зазначеними в законі, зникає і з двох самостійних суб`єктів залишається (утворюється) один, в якому поєднується боржник і кредитор. Саме в такому разі підстава припинення цивільно-правового зобов`язання не залежатиме від волі сторін.

З встановлених обставин справи вбачається, що предметом спору є виконання ПрАТ «УПСК» взятих на себе зобов`язань за полісом №АО/3662267, що унеможливлює поєднання боржника і кредитора в одній особі. Так, внаслідок сплати страхового відшкодування за договором добровільного страхування статус кредитора набуло ПАТ «СК «УСГ», а боржником відповідно є ПрАТ «УПСК», оскільки є страховиком цивільно-правової відповідальності осіб внаслідок експлуатації автомобіля Iveco, державний номер НОМЕР_2 , згідно з вказаним полісом. Отже, поєднання боржника і кредитора в одній особі не відбулось. При цьому, належність обох транспортних засобів ПП «Транс Логістік» не нівелює та не припиняє обов`язки відповідача за полісом №АО/3662267.

Крім того, судова колегія вважає, що до спірних правовідносин не може бути застосована стаття 1172 Цивільного кодексу України, оскільки її застосування передбачає наявність доказів про те, що працівник ПП «Транс Логістік» - ОСОБА_1 - у дату та час скоєння ДТП, керуючи автомобілем Iveco, державний номер НОМЕР_2 , виконував свої трудові обов`язки. Натомість, матеріали справи таких доказів не містять.

Таким чином, стаття 606 Цивільного кодексу України до спірних правовідносин не застосовується.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

У відповідності з п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. (ст. 76 Господарського процесуального кодексу України).

Статтею 79 Господарського процесуального кодексу України визначено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною 1 статті 276 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, Північний апеляційний господарський суд визнає, що доводи скаржника викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному рішенні, оскаржуване рішення ухвалено з повним і достовірним встановленням всіх фактичних обставин, а також з дотриманням норм процесуального та матеріального права, у зв`язку з чим суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для зміни або скасування оскаржуваного рішення Господарського суду міста Києва від 25.02.2021 у справі №910/20128/20, за наведених скаржником доводів апеляційної скарги.

Розподіл судових витрат

Згідно із ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника - Приватне акціонерне товариство «Українська пожежно-страхова компанія».

Керуючись ст.ст. 129, 232-241, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» на рішення Господарського суду міста Києва від 25.02.2021 у справі №910/20128/20 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 25.02.2021 у справі №910/20128/20 залишити без змін.

3. Судові витрати (судовий збір) за розгляд апеляційної скарги покладаються на Приватне акціонерне товариство «Українська пожежно-страхова компанія».

4. Поновити дію рішення Господарського суду міста Києва від 25.02.2021 у справі №910/20128/20.

5. Матеріали справи №910/20128/20 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до ст. 287-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст підписано 09.07.2021

Головуючий суддя О.В. Тищенко

Судді С.Р. Станік

С.Я. Дикунська