ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" липня 2021 р. м. Київ Справа № 911/1300/21

Господарський суд Київської області у складі судді Антонової В.М., розглянув за правилами спрощеного позовного провадження матеріали справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ТД Чорметремонт" до Фізичної особи-підприємця Білоусова Олексія Юрійовича про стягнення 16716,06 грн

без виклику учасників процессу

Товариство з обмеженою відповідальністю "ТД Чорметремонт" (далі - позивач) подало до суду позов до Фізичної особи-підприємця Білоусова Олексія Юрійовича (далі - відповідач) про стягнення 16716,06 грн, з яких 13219,51 грн - основного боргу, 2643,90 грн - штраф 20%, 365,72 грн - пені, 345,87 грн - інфляційних втрат, 141,06 - штраф 5% річних.

В обгрунтування позовних вимог позивач посилається на невиконання відповідачем грошових зобов`язань, відповідно до Договору поставки №1063/21 від 04.01.2021.

Ухвалою від 05.05.2021 Господарський суд Київської області залишив позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "ТД Чорметремонт" б/н та дати без руху, у зв`язку з недотриманням на момент подання позовної заяви вимог п. 5 ч. 3 ст. 162 ГПК України, надавши 10 днів з дня вручення ухвали суду на усунення недоліків.

14.05.2021 на адресу Господарського суду Київської області від Товариства з обмеженою відповідальністю "ТД Чорметремонт" надійшло клопотання б/н та дати на виконання вимог ухвали суду.

Ухвалою від 19.05.2021 судом прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи. Встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву та доказів відправки копії відзиву позивачу у строк, передбачений ч. 1 ст. 251 ГПК України протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Встановлено позивачу строк для подання відповіді на відзив на позовну заяву та доказів відправки копії відповіді на відзив відповідачу у строк, визначений судом згідно з вимог ч. 4 ст. 166 ГПК України, - до 18.06.2021 (включно), а відповідачу строк для подання заперечень на відповідь на відзив до 30.06.2021 (включно).

Копія відповідної ухвали суду отримана позивачем - 07.06.2021, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення № 592.

При цьому, поштове відправлення № 320 , у якому направлено відповідачу копію ухвали суду про відкриття провадження у даній справі, повернуто з довідкою відділення зв`язку, у якій причиною повернення вказано: «за закінченням терміну зберігання».

Водночас, поштове відправлення направлено за адресою відповідача, яка вказана в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань .

Судом враховано, що за приписами ч. 1 ст. 9 ГПК України, ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України "Про доступ до судових рішень", усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 3 Закону України "Про доступ до судових рішень", для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень.

Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України "Про доступ до судових рішень").

Враховуючи наведене, господарський суд зазначає, що відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитись з процесуальними документами у справі № 911/1300/21 в Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Відповідач у даній справі відзиву по суті позовних вимог у строк, встановлений ч. 1 ст. 251 ГПК України, а також до прийняття рішення у справі не надав; з заявою про поновлення строку, встановленого для подання відзиву, відповідач до суду не звертався.

У відповідності до ч.1 ст.118 ГПК України, право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку.

З огляду на зазначене, у відповідності з приписами ч. 5 ст. 252 ГПК України, суд розглядає дану справу за наявними в ній на час ухвалення рішення матеріалами.

У строк, встановлений ч. 7 ст. 252 ГПК України, клопотань від сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін не надходило.

Згідно з ч. 4 ст. 240 ГПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

04.01.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «ТД «Чорметремонт» (Постачальник) та Фізичною особою-підприємцем Білоусовим Олексієм Юрійовичем (Покупець) укладено Договір поставки № 1063/21 (далі - договір).

У відповідності до п. 1.1. Договору, Постачальник зобов`язується поставити та передати у власність Товар, а Покупець прийняти та оплатити товар за цінами в кількості, номенклатурі та асортименті, вказаними в рахунках-фактурах, які є невід`ємними частинами даного договору.

У 1.2. Договору зазначено, Постачальник і Покупець підтверджують, шо укладання договору та виконання ними умов даного договору не суперечить цілям їх діяльності, положенням їх засновницьких документів або інших локальних актів.

Постачальник гарантує, що товар належить йому на праві власності, не перебуває під забороною, арештом, не відчужений третіми особами, не є предметом застави та іншим засобом забезпечення виконання зобов`язань перед будь - якими фізичними або юридичними особами, державними органами і державою, а також не є предметом будь-якого іншого обтяження чи обмеження, передбаченого чинним в Україні законодавством (п. 1.3 Договору).

Як передбачено п. 2.1.Договору, Покупець сповіщає Постачальника про свій намір здійснити закупівлю товару (партії товару) шляхом оформлення замовлення в якому зазначає кількість, асортимент товару (партії товару), бажане місце поставки. Замовлення передається Постачальнику в будь-якій зрозумілій сторонами формі, а саме: електронною поштою, факсимільним, телефонним зв`язком, через інтернет-магазин, усно, тощо. Постачальник в односторонньому порядку може встановити або змінити спосіб замовлення Товару, попередивши про це завчасно Покупця.

Згідно п. 2.2. Договору, Постачальник на основі отриманого замовлення і за наявності товару на складі складає рахунок-фактуру та надсилає її Покупцю. В рахунку-фактурі зазначається найменування, вартість та кількість товару (партії товару). Вартість Товару визначена в гривнях і включає в себе ПДВ.

У відповідності до п.п. 3.1.1. Договору, кожна партія Товару повинна супроводжуватися належно оформленими відповідно до вимог нормативно-правових актів України документами, що передбачені законодавством України при обороті (реалізації) замовленого Покупцем Товару, далі - товаросупровідні документи, та які відповідають Замовленню, зокрема: видатковою накладною на Товар; товарно-транспортною накладною на перевезення Товару (за необхідності); документами або їх належно засвідченими копіями про відповідність якості Товару, якщо нормативно-правовими актами України передбачено супровід партії Товару такими документами.

Умови поставки товару: FCA (склад покупця/перевізника) в розумінні вимог Міжнародних правил тлумачення торгівельних термінів «Інкотермс» в редакції 2010 року, які застосовуються із урахуванням особливостей, пов`язаних із внутрішньодержавним характером цього договору, а також тих особливостей, що випливають із умов цього договору. Адреса складу покупця узгоджується сторонами в замовленні в порядку, передбаченому п. 2.1 договору (п. 3.2 Договору).

Відповідно п. 3.4 Договору, сторони погодили що строком поставки товару слід вважати дату передачі товару від постачальника перевізику або безпосередньо покупцю.

Згідно п. 3.5 Договору, перехід права власності і ризиків випадкової загибелі на товар, в обсязі партії поставки від постачальника до покупця, відбувається в момент передачі товару покупцю від постачальника згідно умов поставки такої партії товару та підписання сторонами видаткових накладних (документів на отримання товару від перевізника).

Передача товару Постачальником і його приймання Покупцем, по асортименту, кількості та ціні здійснюється на підставі відповідної накладної, за якістю - згідно товаросупровідним документам щодо якості товару. В разі виявлення Покупцем при отриманні Товарів від Перевізника порушень фірмової упаковки, тари або невідповідності щодо кількості місць або ваги (згідно квитанцій про відвантаження) Покупець складає з Перевізником відповідний Акт-рекламацію про порушення умов перевезення і пред`являє його Продавцю разом з Актом-рекламацією на нестачу Товару за відповідною накладною (п. 3.6. Договору).

Згідно з п.п. 4.1. - 4.3. Договору, сума договору складається з суми вартості партій товару, поставлених Постачальником на протязі строку дії даного Договору. Ціна за кожну партію товару визначена у видаткових накладних, рахунках - фактурах. Ціна товару, яка входить в партію поставки, остаточно узгоджується та визначається Сторонами в накладній на поставку партії товару. Зміна остаточно погодженої Сторонами ціни товару після його поставки не допускається.

Пунктом 5.1 договору сторонами погоджено, що розрахунок за товар (партію товару) здійснюється Покупцем протягом 14 (чотирнадцять) календарних днів з моменту отримання товару, шляхом 100% оплати вартості товару (партії товару) Покупцем у безготівковому порядку на банківські рахунки Постачальника зазначені в п. 15 Договору.

Відповідно до п.п. 5.2. - 5.4. Договору, Сторони погодили, що Постачальник в будь-який момент може змінити умови оплати Товару, повідомивши про це Покупця при погодженні сторонами чергового замовлення. Додаткова угода при цьому не укладається. Датою оплати є дата зарахування грошових коштів на банківський рахунок Постачальника. Будь-які кошти, які надходять за даним Договором, сторони вважають такими, що надійшли на погашення (оплату) в наступній черговості: погашення сум неустойки, штрафів, пені на дату надходження коштів; погашення будь-якої заборгованості Покупця перед Постачальником, що існує на дату надходження коштів, відповідно до календарної черговості її виникнення.

У п. 5.6. Договору зазначено, що Всі розрахунки за даним договором здійснюються в національній валюті України - гривні, шляхом безготівкового перерахунку на банківський рахунок Постачальника.

Покупець зобов`язаний оплатити товар в розмірах і терміни, установлені даним договором (п. 6.2.2 договору).

Згідно з п. 7.1. Договру, за порушення даного договору винна Сторона несе відповідальність згідно чинного в Україні законодавства, відповідно до умов даного Договору.

Пунктом 7.2. Договору сторонами погоджено, що у випадку несвоєчасного або неповного перерахування коштів відповідно до умов цього Договору, Покупець сплачує Постачальнику: пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який нараховується пеня, від простроченої суми за кожен день прострочки. Крім того, Покупець повинен сплатити 5 (п`ять) % річних з простроченої суми за весь час прострочення, відповідно до норм ст. 625 Цивільного кодексу України та інфляційні втрати. У разі прострочення понад 10 (десять) календарних днів, Покупець зобов`язаний сплатити додатково штраф у розмірі 20 (двадцять) % від простроченої суми.

Відповідно до п. 7.4. Договору сторона, яка порушила умови даного договору, зобов`язана відшкодувати збитки, завдані таким порушенням, своїми діями або бездіяльністю, незалежно від сплати неустойки.

У п.п. 10.1. - 10.3. Договору вказано, що усі спори між сторонами, з яких не було досягнуто згоди, розв`язуються у відповідності до законодавства України. Сторони визначають, що всі можливі претензії (вимоги) за даним договором повинні бути розглянуті сторонами протягом 7 (семи) днів з моменту отримання претензії (вимоги). Всі суперечки, з яких Сторони не досягли згоди, вирішуються відповідно до законодавства України в господарському суді за місцем знаходження відповідача.

Даний договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до « 31» грудня 2021 року, але в будь-якому випадку до моменту його остаточного виконання (п. 9.1 Договору).

Згідно п. 9.2 Договору, якщо ні одна зі сторін за 30 календарних днів до закінчення терміну дії договору письмово не попередить іншу сторону про бажання розірвати договір, то цей договір вражається пролонгованим за кожен наступний рік на тих самих умовах.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору позивач передав, а відповідач отримав товар на загальну суму 13219,51 грн (з урахуванням повернення товару згідно накладної на повернення від покупця № 1 від 01.04.2021), що підтверджується видатковими накладнми № 372 від 19.01.2021 року на суму 2 503,68 грн; № 390 від 20.01.2021 року на суму 907,15 грн; № 440 від 21.01.2021 року на суму 1 307,88 грн; № 606 від 27.01.2021 року на суму 7 192,50 грн; № 781 від 01.02.2021 року на суму 1 341,90 грн; № 890 від 03.02.2021 року на суму 1 308,30 грн.

При цьому, відповідачем поставлений позивачем товар за відповідними видатковими накладними у розмірі 13219,51 грн у встановлений договором строк не сплачено.

Як вбачається з матеріалів справи, з метою досудового врегулювання спору, позивач звертався до відповідача з претензією-вимогою № 63/21 від 15.04.2021, направлення якої підтверджується копією фіскального чеку від 16.04.2021.

Оскільки претензія залишена відповідачем без задоволення, позивач звернувся до суду.

Предметом спору у даній справі є стягнення з відповідача оплати прийнятого ним товару, а також застосування до відповідача відповідальності, встановленої договором та чинним законодавством за порушення взятих на себе зобов`язань.

Укладений сторонами договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов`язань, а саме майново-господарських зобов`язань в силу ст. ст. 173, 174, ч. 1 ст. 175 ГК України.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України, що визначено ст. 175 ГК України.

Згідно до ч.1 ст. 193 ГК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Так, в силу ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як визначено ч.1 ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Правило, визначене відповідною нормою, також викладене у ст. 712 ЦК України, відповідно до якої за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно частини 2 вказаної норми, до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Частиною 1 ст. 655 ЦК України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму

В силу ч.1 ст. 692 ЦК України, яка регулює порядок оплати товару за договором купівлі-продажу, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Пунктом 5.1 договору сторонами погоджено, що що розрахунок за товар (партію товару) здійснюється Покупцем протягом 14 (чотирнадцять) календарних днів з моменту отримання товару, шляхом 100% оплати вартості товару (партії товару) Покупцем у безготівковому порядку на банківські рахунки Постачальника зазначені в п. 15 Договору.

Відповідачем під час розгляду даної справи не надано доказів оплати товару, отриманого згідно згаданих вище видаткових накладних, хоча строк оплати, встановлений договором - 14 календарних днів з моменту отримання товару настав.

Як визначено ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Не виконавши зобов`язання з оплати товару, переданого за вказаними накладими, у строк, встановлений п. 5.1 відповідного договору, відповідач допустив порушення зобов`язання.

Судом встановлено, що відповідач позов за підставою та предметом не оспорив, доказів сплати заборгованості та/або інших доказів на спростування позовних вимог суду не надав.

За вказаних обставин, суд вважає вимогу в частині стягнення з відповідача основного боргу у розмірі 13219,51 грн обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню у повному обсязі.

Окрім того, позивач просить суд стягнути з відповідача 365,72 грн - пені.

В силу ч. ст. 216, ч. 1 ст. 218 ГК України підставою господарсько-правової відповідальності у вигляді застосування господарських санкцій є вчинене учасником господарських відносин правопорушення у сфері господарювання; одним з видів господарських санкцій, згідно ч.2 ст.217 ГК України, є штрафні санкції, до яких віднесені, у т.ч. штраф та пеня (ч.1 ст.230 ГК України).

Відповідно до ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

В силу чч. 2, 3 вказаної статті штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Як визначено ст. 343 ГК України, платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Пунктом 7.2. Договору сторонами погоджено, що у випадку несвоєчасного або неповного перерахування коштів відповідно до умов цього Договору, Покупець сплачує Постачальнику: пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який нараховується пеня, від простроченої суми за кожен день прострочки.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені, суд встановив наявність помилок при визначенні початку періоду прострочення нарахування, позивачем до розрахунку за кожною видатковою накладною помилково включено останній день строку, коли зобов`язання могло бути виконано.

Відповідно до п. 1.12. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань у разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Здійснивши перерахунок пені, в межах вказаного позивачем періоду, суд встановив, що обґрунтовано заявленою до стягнення є пеня в сумі 361,37 грн. В частині стягнення 4,35 грн пені слід відмовити.

Також, позивач просить суд стягнути з відповідача 345,87 грн інфляційних втрат та 141,06 грн - 5% річних.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За положеннями зазначеної норми наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Здійснивши перерахунок відсотків річних з тих же підстав, що і пені, суд встановив, що обґрунтованою сумою до стягнення з відповідача підлягає - 139,26 грн. В частині стягнення 1,80 грн - 5 % річних суд відмовляє.

Перевіривши надані позивачем розрахунок втрат від інфляції, суд зазначає, що здійснені позивачем розрахунки є арифметично вірними, у зв`язку з чим вимога у відповідній частині підлягає задоволенню у заявленому позивачем розмірі.

Окрім того, позивач просить суд стягнути з відповідача 2643,90 грн штрафу.

Так, п. 7.2 договору стронами, погоджено, що у разі прострочення понад 10 (десять) календарних днів, Покупець зобов`язаний сплатити додатково штраф у розмірі 20 (двадцять) % від простроченої суми.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок штрафу (13219,51 *20%), судом встановлено, що штраф нараховано арифметично вірно, у відповідності до положень п. 7.2. договору, у зв`язку з чим вимога про стягнення 2643,90 грн штрафу є правомірною, обгрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Відповідно до п. 1 ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для справи.

Пунктами 1 та 3 статті 74 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Зазначені норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 13 ГПК України, згідно змісту якої судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Враховуючи викладене, господарський суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, заявленими у відповідності до вимог чинного законодавства, підтвердженими належними доказами, які є в матеріалах справи, та такими, що підлягають задоволенню частково: 13219,51 грн - основного боргу, 2643,90 грн - штраф 20%, 361,37 грн - пені, 345,87 грн - інфляційних втрат, 139,26 грн - 5% річних.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Також, звертаючись з позовною заявою, позивач в попередньому орієнтованому розрахунку судових витрат вказував, що поніс витрати на професійну правничу допомогу, які просив суд покласти на відповідача.

В обґрунтування понесення таких витрат, позивачем надано договір №23/2021 про надання правових (юридичних) послуг від 23.03.2021, додаток до договору - завдання 3/23/2021 від 26.04.2021 року та рахунок на оплату № 2604/2021 від 26.04.2021.

За умовами договору №23/2021 про надання правових (юридичних) послуг від 23.03.2021, виконавець приймає зобов`язання надати правові (юридичні) послуги замовнику, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити надані правові (юридичні) послуги виконавцем на умовах та в строки, що передбачено умовами цього договору.

Пунктом 4.1 догвору передбачено, що вартість правових послуг, що надаються на умовах цього договору, визначаються сторонами в завданнях відповідно до підпункту 1.2 цього договору.

Замоаником та виконавцем підписано додаток до договору-завдання № 3/23/2021 від 26.04.2021, відповідно до змісту яких зазначено, що вартість правових послуг, що надаються замовнику є фіксованою та складає 3000,00 грн.

Детальний опис вартості послуг складає: обробка документів, на підставі яких підлягає стягненню заборгованість, підготовка та подання позовної заяви, підготовка копій документів до позовної заяви, складання інших процесуальних документів, передбачених ГПК України. Загальна вартість послуг, вказаних в п.п. Завдання № 3/23/2021, сплачується замовником виконавцю шляхом 100 % передплати у безготівковій формі на рахунок виконавця протягом 5 банківських днів з дня подання виконавцем позовної заяви до суду першої інстанції.

Судом враховано, що витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (аналогічний висновок викладено в постанові Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19).

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, що визначено ч. 1 ст. 123 ГПК України. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, як передбачено п. 1 ч. 3 такої норми, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 1 ст. 124 ГПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Згідно ч. 1 ст. 126 ГПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Як визначено ч. 2 ст. 126 ГПК України, за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

- розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частина 3 відповідної норми вказує, що для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч. 4 такої норми, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог ч. 4 ст. 126 ГП України, в силу ч.5 такої норми, суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, що встановлено ч.6 такої норми.

Порядок розподілу судових витрат (окрім судового збору) визначено ч. ст. 129 ГПК України, відповідно до якої, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Поряд з цим, ч. 5 ст.129 ГПК України унормовано, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Відповідно до ч. 6 ст. 129 ГПК України, якщо сума судових витрат, заявлена до відшкодування, істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат в частині такого перевищення, крім випадків, якщо сторона доведе, що не могла передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку.

Як визначено ч.8 ст.129 ГПК України, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

У Постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 вказано, що загальне правило розподілу судових витрат визначене в ч.4 ст.129 ГПК України, однак, ч. 5 наведеної норми визначає критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

У відповідній Постанові зазначено, що на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат. Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого ч.4 ст. 129 ГПК України, визначені також положеннями ч.ч.6,7,9 ст. 129 ГПК України.

Враховуючи правову позицію, викладену у Постанові Верховного Суду, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог ч.4 ст.126 ГПК України, суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони. При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (ч.ч. 5-6 ст. 126 ГПК України). Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 ст.129 ГПК України може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, як вказано у вищезгаданій постанові, керуючись ч.ч. 5-7, 9 ст.129 ГПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у ч. 4 ст. 126 ГПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, - яка вказує на неспівмірність витрат, - доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям (аналогічна правова позиція викладена в додатковій постанові Верховного Суду від 05.03.2020 у справі № 911/471/19).

В силу ч. 4 ст. 236 ГПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу; кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Як визначено ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність": гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту; порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги; при встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини; гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом і у суду не має повноважень визначати розмір такого гонорару.

Разом з тим, при визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовував Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі ст.41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 28); у рішенні ЄСПЛ у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір; заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим (справа "Гімайдуліна і інші проти України" від 10.12.2009, справа "Баришевський проти України" від 26.02.2015).

Таким чином, суд дійшов висновку, що матеріалами справи підтверджується факт складання позовної заяви. Підготовці позовної заяви відповідно передувало надання консультацій та роз`яснень Клієнту щодо правової позиції, вивчення матеріалів та документів.

Також, судом враховано, що заперечень щодо розподілу витрат та клопотань щодо зменшення витрат на оплату правничої допомоги від відповідача не надходило.

При цьому, частиною 4 Статті 129 ГПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються: у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи вищезазначене, керуючись ч. 5 ст. 129 ГПК України, оцінивши подані заявником докази у підтвердження понесених ним витрат, виходячи з критеріїв реальності та розумності таких витрат, їх обґрунтованості та пропорційності до предмета спору, характеру та обсягу наданих адвокатом послуг, їх обґрунтованість, суд дійшов висновку про покладення на відповідача понесених позивачем витрат на правничу допомогу у розмірі 2998,90 пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При цьому, судом для визначення пропорційного розміру судових витрат на правову допомогу використовується наступна формула: А / Б х С, де А загальний розмір задоволених позовних вимог, Б загальний розмір позовних вимог згідно прохальної частини позовної заяви, С заявлений розмір судових витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 1 ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, з урахуванням часткового задоволення заявлених вимог, витрати у розмірі 2269,16 грн, понесені позивачем на оплату позову судовим збором, підлягають частковому відшкодуванню йому за рахунок відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 74-79, 129, 232, 233, 236, 238, 240, 241, 247, 248, 252 ГПК України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "ТД Чорметремонт" до Фізичної особи-підприємця Білоусова Олексія Юрійовича про стягнення 16716,06 грн задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Білоусова Олексія Юрійовича ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ТД Чорметремонт» (49128, м. Дніпро, вул. Максима Дія, буд. 8, кв., 517, ) 13219,51 грн (тринадцять тисяч двісті дев`ятнадцять гривень п`ятдесят одну коп) - основного боргу, 2643,90 грн (дві тисячі шістсот сорок три гривні дев`яносто коп) - штрафу, 361,37 грн (триста шістдесят одну гривню тридцять сім коп) - пені, 345,87 грн (триста сорок п`ять гривень вісімдесят сім коп) - інфляційних втрат, 139,26 грн (сто тридцять дев`ять гривень двадцять шість коп) - 5% річних, 2998, 90 грн (дві тисячі дев`ятсот дев`яносто вісім гривень дев`яносто коп) витрат на правову допомогу та 2269,16 грн (дві тисячі двісті шістдесят дев`ять гривень шістнадцять коп) судового збору.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі, що розглядається: (http://court.gov.ua/fair/)

Суддя В.М. Антонова