РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

01.07.2021Справа № 910/3033/21

За позовом Фізичної особи-підприємця Марценюка Євгена Миколайовича (м. Одеса)

до Комунального підприємства "Школяр" Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації (м. Київ)

про стягнення 114.604,41 грн

Суддя Ващенко Т.М.

Секретар судового засідання Шаповалов А.М.

Представники сторін:

Від позивача: не з`явився

Від відповідача: Хомяк Є.Є.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Фізична особа-підприємець Марценюк Євген Миколайович звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Комунального підприємства "Школяр" Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації про стягнення 114.604,41 грн, з яких: 82.436,00 грн основного боргу, 873,03 грн 3% річних, 3.073,63 грн інфляційних втрат, 3.492,10 грн пені, 24.730,65 грн штрафу.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов Договору поставки № 27/08/2020 від 27.08.20.

Також позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь витрати по сплаті судового збору та розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.03.21. відкрито провадження у справі № 910/3033/21, постановлено її розгляд здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (без проведення судового засідання).

25.03.21. відповідачем подано письмовий відзив на позовну заяву, в якому він вказує на те, що розмір заборгованості відповідача становить 31.436,00 грн та заперечує проти нарахування штрафу, пені, 3% річних та інфляційних втрат. Також відповідач заявив про розгляд справи з викликом сторін та покладення судового збору на позивача.

02.04.21. позивачем подано відповідь на відзив, клопотання про долучення доказів до матеріалів справи.

12.04.21., 22.04.21. відповідачем подано заперечення на відповідь на відзив та заперечення проти долучення доказів до матеріалів справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.04.21. постановлено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження, прийнято для долучення до матеріалів справи докази, додані позивачем до клопотання від 13.04.21. про долучення доказів, та заперечення на відповідь на відзив відповідача, призначено підготовче засідання у справі на 18.05.21.

11.05.21. позивачем подано письмові пояснення щодо розрахунків між сторонами.

18.05.21. відповідачем подано письмові пояснення щодо розрахунків між сторонами.

Позивач явку свого повноважного представника в судове засідання 18.08.21. не забезпечив, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином.

Відповідач явку свого повноважного представника в судове засідання 18.08.21. не забезпечив, однак 18.05.21. через відділ діловодства суду подав клопотання про відкладення розгляду прави з підстав перебування особи, уповноваженої представляти інтереси заявника - в.о. директора І.С. Тополової у щорічній відпустці.

За викладеного ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.05.21. відкладено підготовче засідання на 08.06.21.

Позивач явку свого повноважного представника в судове засідання 08.06.21. не забезпечив, 07.06.21. подав клопотання про розгляд справи за відсутності позивача та його повноважного представника за наявними матеріалами справи.

Відповідач явку свого повноважного представника в судове засідання 08.06.21. не забезпечив, про причини неявки суд не повідомив.

В підготовчому засіданні 08.06.21. судом встановлено, що під час підготовчого судового засідання вирішені питання, зазначені у частині другій статті 182 ГПК України, з огляду на що ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.06.21. закрито підготовче провадження та призначено справу № 910/3033/21 до судового розгляду по суті на 01.07.21.

Позивач явку свого повноважного представника в судове засідання 01.07.21. не забезпечив, 18.06.21. подав клопотання про розгляд справи за відсутності позивача та його повноважного представника за наявними матеріалами справи.

Відповідачем в судовому засіданні 01.07.21. підтримано подане ним 01.07.21. клопотання про відкладення розгляду справи для ініціювання відповідачем перед позивачем питання врегулювання спору шляхом укладення мирової угоди.

Суд відмовив в його задоволенні з наступних підстав:

- відповідач висловив лише намір на майбутнє ініціювати укладення мирової угоди з позивачем, на що мав чотири місяці з дати відкриття провадження в даній справі;

- строк розгляду справи по суті за приписами ч. 2 ст. 195 ГПК України обмежений та становить тридцять днів з дня початку розгляду справи по суті.

Відповідач в судовому засіданні 01.07.21. проти позову заперечував.

Після виходу суду з нарадчої кімнати, у судовому засіданні 01.07.21. судом проголошено вступну та резолютивну частину рішення та повідомлено, що повне рішення буде складено у термін, передбачений ч. 6 ст. 233 ГПК України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

За змістом ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За приписами ст. ст. 11, 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають, зокрема, з договору.

Згідно зі ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. ст. 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. (ст. 712 Цивільного кодексу України).

27.08.20. між позивачем (Постачальник) та відповідачем (Покупець) було укладено Договір № 27/08/2020 від 27.08.20., відповідно до умов якого (п. 1.1) Постачальник зобов`язується передавати у власність Покупця товар партіями в асортименті та кількості, згідно видаткових накладних у відповідності до замовлень Покупця, а Покупець зобов`язується своєчасно проводити оплату за товар та приймати його на умовах, порядку та строки, передбачені Договором.

Строк дії Договору сторонами погоджено пунктом 9.1 Договору з моменту підписання сторонами (27.08.20.) і діє до 31.12.20., але в будь-якому випадку в частині виконання зобов`язань - до повного їх виконання сторонами. У разі відсутності заяви однієї зі сторін про припинення або зміну умов Договору за тридцять днів до закінчення його дії, він вважається продовженим на той самий термін і на тих умовах, які були передбачені цим Договором (п. 9.4 Договору).

З огляду на встановлений ст. 204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, суд приймає до уваги Договір як належну підставу, у розумінні норм ст. 11 названого Кодексу України, для виникнення у третьої особи та відповідача взаємних цивільних прав та обов`язків з постачання товару.

За своїм змістом та правовою природою Договір є договором поставки, який підпадає під правове регулювання норм статті 712 Цивільного кодексу України та статей 264-271 Господарського кодексу України. В частині, що не суперечить договору, до вказаного правочину також застосовуються норми Цивільного кодексу України, які регулюють правила купівлі-продажу (статті 655-697 Цивільного кодексу України).

Згідно з ч. 1 ст. 662 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Статтею 663 Цивільного Кодексу України передбачено, що продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

У відповідності до наявних в матеріалах справи видаткових накладних (т. 1 арк. справи 18, 19, 20, 21, 22, 23,72, 73, 74, 75), складених на виконання зобов`язань за Договором, позивачем було поставлено відповідачу Товар на загальну суму 133.915,10 грн (31.08.20. на суму 36.365,40 грн, 01.09.20. на суму 12.987,00 грн, 02.09.20. на суму 47.850,00 грн, 07.09.20. на суму 217,50 грн, 07.09.20. на суму 1.909,20 грн, 11.09.20. на суму 9.570,00 грн, 21.09.20. на суму 3.300,00 грн, 25.10.20. на суму 5.670,00 грн, 03.12.20. на суму 10.845,00 грн, 10.12.20. на суму 5.201,00 грн).

Вказані видаткові накладні підписані позивачем і відповідачем без зауважень чи заперечень.

Оцінюючи представлені позивачем в обґрунтування викладених в позовній заяві обставин щодо поставки Товару відповідачу докази, суд виходить з наступного.

У відповідності до ст. 664 Цивільного кодексу України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Передача Товару Постачальником і його приймання Покупцем за асортиментом, кількістю і ціною здійснюється на підставі відповідної накладної (п. 2.6 Договору).

Якщо з договору купівлі-продажу не випливає обов`язок продавця доставити товар або передати товар у його місцезнаходженні, обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент здачі товару перевізникові або організації зв`язку для доставки покупцеві.

Статтею 688 Цивільного кодексу України на покупця покладено обов`язок повідомити продавця про порушення умов договору щодо кількості, асортименту, якості, комплектності товару в розумний строк після того, як порушення могло бути виявлене відповідно до характеру і призначення товару.

Жодних заперечень з приводу отримання Товару відповідачем суду надано не було.

Отже, суд при розгляді справи приймає до уваги відсутність у відповідача, як Покупця за Договором, будь-яких заперечень та претензій щодо належного виконання Постачальником прийнятих за Договором зобов`язань з передання Товару на суму 133.915,10 грн.

Зважаючи на викладені вище обставини та виходячи з положень ст. ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України, за висновками суду, представлені до матеріалів справи видаткові накладні є належними доказами передачі Товару відповідачу, а отже виконання позивачем своїх зобов`язань з поставки Товару на суму 133.915,10 грн в межах Договору здійснено належним чином.

Статтею 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч. 1 ст. 691 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу.

Частиною 1 ст. 692 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

В ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України зазначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктом 5.1 Договору сторони погодили, що ціна товару зазначається у видаткових накладних.

Положеннями пункту 5.2 Договору встановлено, що оплата за товар здійснюється Покупцем протягом 14 календарних днів з дати поставки товару.

Відповідачем було сплачено за означений вище товар 66.113,70 грн наступним чином:

- 12.987,00 грн 16.09.20. по накладній від 01.09.20. на суму 12.987,00 грн

- 217,50 грн 16.09.20. по накладній від 07.09.20. на суму 217,50 грн

- 1.909,20 16.09.20. по накладній від 07.09.20. на суму 1.909,20 грн

- 50.000,00 грн 15.10.20. по двом накладним:

36.365,40 грн по накладній від 31.08.20. на суму 36.365,40 грн;

13.634,60 грн по накладній від 02.09.20. на суму 47.850,00 грн

- 1.000,00 грн 16.03.21. по накладній від 02.09.20. на суму 47.850,00 грн

За приписами ст. ст. 525, 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов`язання і одностороння зміна умов договору не допускаються.

Щодо доводів відповідача про те, що позивач до відповідача з письмовими претензіями не звертався, переговорів не проводив, суд наголошує, що Рішенням Конституційного Суду України № 15-рп/2002 від 09.07.02 встановлено наступне: Із змісту частини другої статті 124 Конституції України щодо поширення юрисдикції на всі правовідносини, що виникають у державі, випливає, що кожен із суб`єктів правовідносин у разі виникнення спору може звернутися до суду за його вирішенням. Суб`єктами таких правовідносин можуть бути громадяни, іноземці, особи без громадянства, юридичні особи та інші суб`єкти цих правовідносин. Зазначена норма, як і інші положення Конституції України, не містить застереження щодо допустимості судового захисту тільки після досудового врегулювання спору та неприпустимості здійснення правосуддя без його застосування. Обов'язкове досудове врегулювання спорів, яке виключає можливість прийняття позовної заяви до розгляду і здійснення за нею правосуддя, порушує право особи на судовий захист. Можливість використання суб'єктами правовідносин досудового врегулювання спорів може бути додатковим засобом правового захисту, який держава надає учасникам певних правовідносин, що не суперечить принципу здійснення правосуддя виключно судом. Таким чином, обрання певного засобу правового захисту, у тому числі і досудового врегулювання спору, є правом, а не обов'язком особи, яка добровільно, виходячи з власних інтересів, його використовує. Встановлення законом обов'язкового досудового врегулювання спору обмежує можливість реалізації права на судовий захист.

Оскільки грошові кошти від відповідача за товар позивачу надійшли не в повному обсязі, то вказане зумовило звернення Фізичної особи-підприємця Марценюка Євгена Миколайовича з даним позовом до суду.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд відзначає наступне.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. (ч. ч. 1, 2 ст. 73 ГПК України).

Згідно з ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. ст. 76, 77 ГПК України).

Положеннями ст. 86 ГПК України унормовано наступне. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Твердження позивача з боку відповідача належними доказами не спростовані.

З огляду на вказане в сукупності судом встановлено, що борг відповідача перед позивачем за представленими до матеріалів справи документами становить 67.801,40 грн, з огляду на що вказана сума заборгованості підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

В частині стягнення основного боргу в сумі 14.634,60 грн суд відмовляє в позові.

Щодо заявлених позивачем до стягнення 873,03 грн 3% річних, 3.073,63 грн інфляційних втрат, судом встановлено наступне.

Згідно зі статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З огляду на викладене, враховуючи кінцеві дати для нарахувань (31.01.21. для інфляційних втрат та 18.02.21. для 3% річних) та здійснені часткові оплати, за здійсненим перерахунком суду з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 2.196,53 грн інфляційних втрат, 741,96 грн 3% річних.

Інфляційні втрати в сумі 877,10 грн та 3% річних в сумі 131,07 грн нараховано безпідставно, з огляду на що суд відмовляє в позові в цій частині.

Також позивачем пред`явлено до стягнення 3.492,10 грн пені, 24.730,65 грн штрафу.

За порушення термінів розрахунків, передбачених Договором, Покупець сплачує Постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період прострочення, від вартості несплаченої суми за кожен день прострочення. До Покупця застосовується додаткова відповідальність за прострочення грошових зобов`язань: штраф в розмірі 30% від простроченої суми грошових зобов`язань, якщо період прострочення за відвантажений товар становить 10 і більше календарних днів (пункти 6.2.1, 6.2.2 Договору).

Судом встановлено, що відповідач у встановлений Договором строк свого обов`язку по перерахуванню коштів не виконав, допустивши прострочення виконання грошового зобов`язання (в т.ч. у період, який вказано позивачем), тому дії відповідача є порушенням договірних зобов`язань (ст. 610 Цивільного кодексу України), і він вважається таким, що прострочив (ст. 612 Цивільного кодексу України), відповідно є підстави для застосування встановленої законом відповідальності.

Стаття 611 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки.

Відповідно до ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.ст. 546, 549 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, різновидом якої є штраф та пеня.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 2 ст. 549 Цивільного кодексу України, штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

За перерахунком суду розмір пені становить 2.968,22 грн, розмір штрафу 20.340,30 грн, з огляду на що вказані суми підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Штраф в сумі 4.390,35 грн та пеню в сумі 523,88 грн нараховано безпідставно, з огляду на що суд відмовляє в позові в цій частині.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ст. 129 ГПК України покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 76-80, 86, 129, 165, 219, 232, 233, 236-238, 240, 241 ГПК України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Комунального підприємства "Школяр" Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації (03056, м. Київ, вул. Дашавська, б. 22; ідентифікаційний код 16483242) на користь Фізичної особи-підприємця Марценюка Євгена Миколайовича ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) 67.801 (шістдесят сім тисяч вісімсот одну) грн 40 коп. основного боргу, 2.196 (дві тисячі сто дев`яносто шість) грн 53 коп. інфляційних втрат, 741 (сімсот сорок одну) грн 96 коп. 3% річних, 2.968 (дві тисячі дев`ятсот шістдесят вісім) грн 22 коп. пені, 20.340 (двадцять тисяч триста сорок) грн 30 коп. штрафу, 1.862 (одну тисячу вісімсот шістдесят дві) грн 84 коп. судового збору.

3. В іншій частині в позові відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили у відповідності до приписів ст. 241 Господарського процесуального кодексу України. Рішення господарського суду може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст.ст. 253, 254, 256-259 ГПК України з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 Розділу XI "Перехідні положення" ГПК України.

Повне рішення складено 16.07.21.

Суддя Т.М. Ващенко