ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"01" липня 2021 р. Справа № 911/4/21

За позовом Фізичної особи-підприємця Коваль Ірини Миколаївни, АДРЕСА_1

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фієста груп сервіс", 02095, місто Київ, вулиця Княжий Затон, будинок 9А, офіс 369

про стягнення 58 000,00 грн за заявкою б/н від 02.09.2020 на міжнародне транспортне перевезення

суддя Н.Г. Шевчук

секретар судового засідання М.Г.Байдрелова

за участю представників сторін:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: не з`явився.

суть спору:

Фізична особа-підприємець Коваль Ірина Миколаївна звернулась до господарського суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Авішел" про стягнення 58 000,00 грн заборгованості за надані позивачем відповідачу транспортно-експедиторські послуги по організації перевезення вантажу, які, як стверджує позивач, відповідачем не оплачені.

Звертаючись із позовною заявою до господарського суду Фізична особа-підприємець Коваль Ірина Миколаївна просила суд здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Керуючись пунктом 1 частини п`ятої статті 12, частиною першою статті 247, частиною першою статті 250 Господарського процесуального кодексу України, ухвалою Господарського суду Київської області від 14.01.2021 позовну заяву прийнято до розгляду, задоволено клопотання позивача про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, відкрито провадження у справі № 911/4/21 за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Цією ж ухвалою визначено строк відповідачу для подання заяви з запереченням проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, клопотання про розгляд справи у судовому засіданні та відзиву на позовну заяву.

Відповідачем відзиву на позов у встановлений ухвалою суду строк подано не було.

Про розгляд справи в господарському суді відповідач був повідомлений належним чином, про що свідчить наявне в матеріалах справи рекомендоване повідомлення № 325 про вручення представнику відповідача 20.01.2021 копії ухвали про відкриття провадження у справі.

Разом з тим, 17.02.2021 на електронну адресу Господарського суду Київської області від представника відповідача надійшла заява, в якій повідомлено, що адвокат Ратушняк П.В. з 09.02.2021 не є представником ТОВ "Авішел" та долучено лист з повідомленням про відкликання доручення на ведення судових справ від імені ТОВ "Авішел".

Здійснюючи підготовку справи до розгляду по суті у суду постала потреба в огляді оригіналів доданих до позовної заяви документів, у зв`язку з чим ухвалою суду від 15.03.2021 відповідно до частини п`ятої статті 252 Господарського процесуального кодексу України судом призначено судове засідання у даній справі на 12.04.2021 та зобов`язано сторін надати оригінали доданих до матеріалів справи документів для огляду в судовому засіданні.

24 березня 2021 року від позивача надійшла заява на виконання вимог ухвали суду, до якої позивач долучив оригінал експрес-накладної ТОВ "Нова пошта" на підтвердження відправлення документів перевезення відповідачу та виклав пояснення щодо неподання інших оригіналів документів, зокрема, договору, заявки, CMR-накладної.

В судове засідання 12.04.2021 представники сторін не з`явились; від позивача надійшло клопотання б/н від 29.03.2021 про слухання справи без участі її представника; поштове відправлення адресоване на адресу відповідача підприємством поштового зв`язку повернуто на адресу суду із зазначенням причини повернення: адресат відсутній за вказаною адресою.

З метою встановлення причин повернення адресованного відповідачу поштового відправлення з ухвалою суду судом було повторно зроблено запит до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, з Витягу (№84) з якого вбачається, що 09.02.2021 відбулась державна реєстрація змін до відомостей про юридичну особу ТОВ "Авішел" (), зокрема, змінено найменування на Товариство з обмеженою відповідальністю "Фієста груп сервіс" та місцезнаходження на: 02095, місто Київ, вулиця Княжий Затон, будинок 9А, офіс 369.

З метою дотримання основних засад господарського судочинства, справедливого, неупередженого та своєчасного вирішення спору, маючи на меті забезпечення дійсного вирішення правового спору між сторонами, суд дійшов висновку щодо необхідності переходу від спрощеного позовного провадження до розгляду справи за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання.

Ухвалою суду від 12.04.2021 ухвалено здійснити перехід від спрощеного позовного провадження до розгляду справи № 911/4/21 за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 13.05.2021.

Враховуючи відсутність в матеріалах справи будь-якої інформації про зміну найменування сторони у справі, суд дослідивши відомості, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань про юридичну особу, зареєстровану за кодом , встановив, що 09.02.2021 здійснено державну реєстрацію внесення змін до відомостей про юридичну особу відповідача, а саме зміна повного найменування відповідача з Товариства з обмеженою відповідальністю "Авішел" на Товариство з обмеженою відповідальністю "Фієста Груп Сервіс", а також змінено місцезнаходження відповідача на: 02095, м. Київ, вул. Княжий Затон, буд. 9-А, оф. 369.

Зміна найменування відповідача та місцезнаходження відповідача відбулась після звернення позивача із позовом до Господарського суду Київської області та відкриття судом провадження у справі № 911/4/21.

Відповідно до частини другої статті 31 Господарського процесуального кодексу України справа, прийнята судом до свого провадження з додержанням правил підсудності, повинна бути ним розглянута і в тому випадку, коли в процесі розгляду справи вона стала підсудною іншому суду, за винятком випадків, коли внаслідок змін у складі відповідачів справа відноситься до виключної підсудності іншого суду.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 13.05.2021 змінено найменування та юридичну адресу відповідача; підготовче засідання відкладено на 10.06.2021; зобов`язано позивача надати примірники оригіналів Договору № 01/09/20 від 01.09.2020 та Заявки на міжнародне транспортне перевезення від 02.09.2020, які наявні у позивача.

24 травня 2021 року від позивача надійшла заява до якої долучено оригінал Заявки на міжнародне транспортне перевезення, яка надана суду для огляду.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 10.06.2021, враховуючи передбаченні процесуальним законодавством строки проведення підготовчого провадження та стадії розгляду справи за правилами загального позовного провадження, суд вирішив строк підготовчого провадження у даній справі продовжити по 30.06.2021; підготовче провадження закрити 30.06.2021 та призначити розгляд справи по суті на 01.07.2021.

Представники сторін жодного разу в судові засідання не з`явилися, про місце і час розгляду справи були повідомлені у встановленому законом порядку.

Відповідно до частини четвертої статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно із частиною дев`ятою статті 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

За результатами судового засідання 01.07.2021 судом підписано вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши подані документи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

встановив:

01 вересня 2020 року від ТОВ "Авішел" (яке перейменовано на ТОВ "Фієста Груп Сервіс") (Замовник) засобами електронного зв`язку надійшов ФОП Коваль Ірині Миколаївні (Перевізник) договір № 01/09/20 надання транспортно-експедиційних послуг, послуг перевезення вантажів у міжнародному сполученні від 01.09.2020, в якому було викладено загальні умови надання транспортних послуг.

Договір не містив підпису та печатки замовника ТОВ "Авішел", однак, як зазначає позивач, був прийнятий нею, як пропозиція для виконання перевезень.

ФОП Коваль І.М. підписала та засвідчила печаткою договір № 01/09/20 від 01.09.2020, надіслала його на електронну адресу замовника, але замовник підписаний екземпляр цього договору не повернув.

Позивач в позовній заяві зазначила, що у разі заперечень ТОВ "Авішел" щодо укладення договору № 01/09/20 надання транспортно-експедиційних послуг, послуг перевезення вантажів у міжнародному сполученні від 01.09.2020, просить керуватися заявкою, підписаною сторонами.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до частини другої статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (стаття 174 Господарського кодексу України).

У відповідності до частини першої статті 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно частиною першою статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною першою статті 205 Цивільного кодексу України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Частиною третьою статті 639 Цивільного кодексу України визначено, що якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 208 Цивільного кодексу України правочини між юридичними особами належить вчиняти у письмовій формі.

Приписами частини другої статті 207 Цивільного кодексу України встановлено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

Таким чином з наведених норм слідує, що підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію.

Як вже зазначалось, наданий позивачем до матеріалів справи примірник договору № 01/09/20 надання транспортно-експедиційних послуг, послуг перевезення вантажів у міжнародному сполученні від 01.09.2020 не містять підпису особи з боку замовника ТОВ "Авішел" (станом на момент розгляду справи в суді перейменовано на ТОВ "Фієста Груп Сервіс"), що свідчить про відсутність факту підписання цього договору з боку відповідача.

У зв`язку з чим, суд наразі позбавлений можливості дійти висновку, що такий договір № 01/09/20 надання транспортно-експедиційних послуг, послуг перевезення вантажів у міжнародному сполученні від 01.09.2020 дійсно укладений сторонами, на підставі яких у сторін виникли б взаємні права та обов`язки обумовлені договором.

При цьому, матеріали справи містять заявку на міжнародне транспортне перевезення, яка містить підписи та відтиски печаток замовника перевезення ТОВ "Авішел" (перейменоване на ТОВ "Фієста Груп Сервіс") та виконавця ФОП Коваль І.М.

Як вбачається з матеріалів справи, 01.09.2020 на електронну пошту позивача від відповідача надійшла заявка б/н на міжнародне транспортне перевезення з датою завантаження 02.09.2020. За умовами заявки, перевізником мало бути здійснене перевезення товару за маршрутом Польща (Західнопоморське воєводство) - Україна (м. Одеса). Найменування товару: риба. Вартість перевезення, згідно пункту заявки "Сума фрахту за один автопоїзд" складає 58 000,00 грн та 165 євро за митне оформлення. За змістом пункту заявки "Умови оплати", кошти за виконане перевезення сплачуються протягом десяти днів після отримання оригіналів документів. Номер автопоїзду: DAF НОМЕР_1 , п/п НОМЕР_2 ; водій - ОСОБА_1 (за змістом заявки).

Як зазначає позивач, на підтвердження прийняття до виконання замовлення, автомобіль, належний перевізнику, було поставлено під завантаження.

Позивач стверджує, що повністю виконала прийняті зобов`язання та організувала перевезення на замовлення відповідача.

Перевезення було виконано ФОП Коваль І.М. без зауважень з боку замовника перевезення, з єдиним застереженням вантажоодержувача про параметри температури (-15,2оС), що є допустимим показником, як стверджує позивач.

За умовами CMR № 5907768, температурні показники визначено -18оС.

Відповідно до графи 11 CMR № 5907768 до перевезення було прийнято 19792,50 кг вантажу.

Вартість перевезення вантажу визначена в заявці та складає 58 000,00 грн.

Сума зазначена в заявці, 165,00 євро за митне оформлення була передана перевізнику на розвантаженні, а тому, як стверджує позивач, на остаточну ціну перевезення не впливає.

Вантаж було вивантажено 08.09.2020, що підтверджується підписом та відтиском печатки вантажоодержувача.

14 вересня 2020 року ФОП Коваль І.М. були направлені поштовим перевізником ТОВ "Нова Пошта" на адресу ТОВ "АВІШЕЛ" (перейменоване на ТОВ "Фієста Груп Сервіс") документи за експрес-накладною № 5049 для здійснення оплати виконаного перевезення.

За даними сервісу відстеження ТОВ "Нова Пошта", що обліковується у вільному доступі в мережі Інтернет за адресою https://track.ukrposhta.ua/tracking_UA.html, вказане поштове відправлення було вручене адресату 16.09 2020.

Позивач зазначає, що з урахуванням умов заявки про оплату перевезення, десять днів минули 26.09.2020, однак, враховуючи, що цей день припадає на вихідний, замовник повинен був здійснити оплату не пізніше 28.09.2020 (першого робочого дня), однак перевезення оплачено не було.

Оскільки, в порушення своїх договірних зобов`язань, відповідачем не було здійснено оплати вартості наданих послуг в сумі 58 000,00 грн, то в останнього утворилась заборгованість у зазначеному розмірі, що і стало підставою для звернення позивача з даним позовом до суду.

Відповідачем жодних заперечень і зауважень щодо підписаної заявки на міжнародне перевезення не заявлено.

З урахуванням зазначеного, засвідчена позивачем копія заявки на міжнародне перевезення, яка складена із застосуванням засобів електронного зв`язку, визнаються судом належними доказами у підтвердження існування між сторонами даної справи правовідносин щодо надання послуг з перевезення вантажу на умовах, визначених цією заявкою.

Поряд з цим, відповідно до частин першої, другої статті 307 Господарського кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства. Перевізники зобов`язані забезпечувати вантажовідправників бланками перевізних документів згідно з правилами здійснення відповідних перевезень.

Аналогічні приписи містяться в статтях 909, 919 Цивільного кодексу України.

Правовідносини, пов`язані з перевезенням пасажирів та багажу, регулюються, зокрема і Законом України "Про автомобільний транспорт", Конвенцією про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів, вчиненою 19 травня 1956 року.

Відповідно до Закону України "Про приєднання України до Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів" Україна приєдналася до Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів, вчиненої 19 травня 1956 року в м. Женева.

Згідно зі статтею 4 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів, договір перевезення підтверджується складанням вантажної накладної. Відсутність, неправильність чи утрата вантажної накладної не впливають на існування та чинність договору перевезення, до якого й у цьому випадку застосовуються положення цієї Конвенції.

Матеріалами справи, а саме - міжнародною товарно-транспортною накладною CMR № 5907768 підтверджується факт виконання позивачем взятих на себе зобов`язань за заявкою на міжнародне перевезення, оскільки дані заявки відповідають даним, зазначеним у CMR, зокрема, маршрут перевезення, номер автопоїзду.

Відповідно до статті 6 Конвенції, вантажна накладна містить такі дані: a) дата і місце складання вантажної накладної; b) ім`я та адреса відправника; c) ім`я та адреса перевізника; d) місце і дата прийняття вантажу до перевезення і передбачене місце його доставки; e) ім`я та адреса одержувача; f) прийняте позначення характеру вантажу і спосіб його упакування та, у випадку перевезення небезпечних вантажів, їх загальновизнане позначення; g) кількість вантажних місць, їх спеціальне маркування і нумерація місць; h) вага вантажу брутто чи виражена в інших одиницях виміру кількість вантажу; i) платежі, пов`язані з перевезенням (провізна плата, додаткові платежі, митні збори, а також інші платежі, що стягуються з моменту укладання договору до доставки вантажу); j) інструкції, необхідні для виконання митних та інших формальностей; k) заява про те, що перевезення здійснюється, незалежно від будь-яких умов, згідно положень дійсної Конвенції. У випадку потреби, вантажна накладна повинна також містити наступні дані: a) заява про те, що перевантаження забороняється; b) платежі, які відправник зобов`язується сплатити; c) сума платежу, що підлягає сплаті при доставці; d) декларована вартість вантажу і сума додаткової цінності його для відправника; e) інструкції відправника перевізнику відносно страхування вантажу; f) погоджений термін, протягом якого повинно бути виконано перевезення; g) перелік документів, переданих перевізнику. Сторони можуть внести у вантажну накладну будь-яку іншу інформацію, яку вони вважають корисною.

Як встановлено судом, міжнародна товарно-транспортна накладна CMR № 5907768 містить дані, передбачені Конвенцією, в тому числі - визначена вага вантажу (графа 11 накладної), зазначений вантажовідправник, місце і дата прийняття вантажу до перевезення, адреса розвантаження, перевізник, тощо.

При цьому, положеннями Конвенції не вимагається необхідність посилання на договір перевезення чи заявку на відповідне перевезення.

Частиною першою статті 9 Конвенції "Про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів" визначено, що вантажна накладна є первинним доказом укладання договору перевезення, умов цього договору і прийняття вантажу перевізником.

Як зазначалось вище, 14.09.2020 позивачем на адресу відповідача було направлено документи на оплату послуг поштовим перевізником ТОВ "Нова Пошта" за експрес-накладною № 5049, які були вручені відповідачу 16.09.2020.

Згідно із частиною першою статті 903 Цивільного кодексу України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з частиною першою статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як вбачається зі змісту заявки на міжнародне транспортне перевезення, оплата коштів за виконане перевезення здійснюється протягом десяти днів після отримання оригіналів документів.

Суд відзначає, що перелік документів, які є підставою для здійснення оплати за надані послуги, сторонами у заявці не конкретизований.

Поряд з цим, відповідач не спростував жодними належними доказами факт неотримання від позивача документів на оплату послуг, які були надіслані позивачем відповідачу 14.09.2020 поштовим перевізником ТОВ "Нова Пошта".

Враховуючи вищевикладене, судом встановлено, що позивачем на виконання умов заявки на міжнародне транспортне перевезення з датою навантаження 02.09.2020 було надано відповідачу послуги з перевезення вантажу в міжнародному сполученні, що, серед іншого, підтверджується долученою позивачем копією міжнародної товарно-транспортної накладної CMR № 5907768.

З приводу надання оригіналу для огляду міжнародної товарно-транспортної накладної CMR № 5907768, позивач зазначила, що оригінал накладної, з якої було виготовлено копію, що міститься в матеріалах справи, нею, як перевізником було направлено замовнику (відповідачу) для підтвердження належного виконання послуги та здійснення оплати. Пославшись при цьому на висновки Верховного Суду викладені в постанові від 21.05.2018 у справі № 920/99/17.

Суд зазначає, що відповідачем не викладено жодних заперечень стосовно неналежності міжнародної товарно-транспортної накладної CMR № 5907768.

Жодних процесуальних документів, зокрема, відзиву на позов від відповідача до матеріалів справи не надходило.

Суд констатує, що відповідач не надав суду доказів належного виконання свого зобов`язання щодо оплати наданих йому позивачем послуг та не спростував належними і допустимими доказами обставин, наведених в обґрунтування позовних вимог.

Отже, враховуючи встановлений судом факт надання позивачем відповідачу послуг перевезення на загальну суму 58 000,00 грн за заявкою на міжнародне транспортне перевезення з датою навантаження 02.09.2020, що підтверджується міжнародною товарно-транспортною накладною CMR № 5907768 з відміткою у графі 24 про отримання вантажу вантажоодержувачем, виходячи з презумпції правомірності правочину та з огляду на те, що відповідачем не подано доказів сплати боргу чи обгрунтованих заперечень проти позову, підтверджених належними та допустимими доказами, суд вважає вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 58 000,00 грн, доведеними, обґрунтованими, документально підтвердженими та такими, що підлягають задоволенню.

Як унормовано статтею 129 Конституції України, основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частинами першою - четвертою статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься у частині першій статті 74 Господарського процесуального кодексу України.

Частиною першою статті 73 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Матеріали справи не містять будь-яких доказів сплати боргу чи аргументованих заперечень проти позову, підтверджених належними та допустимими доказами.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає заявлені позивачем вимоги підлягають задоволенню повністю.

Судовий збір відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладається на відповідача.

Поряд з тим, позивачем у позовній заяві заявлено до стягнення з відповідача 6 500,00 грн витрат на професійну правову допомогу, а також 3 000,00 грн гонорару успіху у разі задоволення позову.

Як визначено частиною першою статті 124 Господарського процесуального кодексу України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Відповідно до статті 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

В якості доказів підтвердження понесення позивачем витрат на правову допомогу останнім надано: Договір про правову допомогу б/н від 18.12.2020 укладений між ФОП Коваль Іриною Миколаївною (довіритель) та адвокатом Лозою Віктором Миколайовичем; копію квитанції до прибуткового касового ордера № 06-12 від 23.12.2020 з якої вбачається сплата клієнтом (позивачем) адвокату 6 500,00 грн; акт приймання-передачі наданих послуг б/н від 23.12.2020 на загальну вартість послуг 6 500,00 грн; копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю №507 від 16.05.2008 та копію ордера на надання правничої (правової) допомоги серії ВО № 1011727 від 23.12.2020.

Згідно з пунктом 1.1 Договору повірений (адвокат Лоза В.М.) зобов`язується від імені і за рахунок довірителя (клієнт ФОП Коваль І.М.) здійснити наступні дії: надати правову допомогу у спорі, що виник з ТОВ "Авішел". З цією метою здійснити: 1. огляд, вивчення та попередню оцінку доказів за місцезнаходженням (4 год.); 2. провести заходи досудового врегулювання спору шляхом проведення переговорів на предмет повернення боргу (0,5 год.) 3. підготувати пакет документів, необхідних для звернення до суду, виготовлення позовної заяви (8 год.); 4. вчиняти інші дії, необхідні для розгляду справи в суді та забезпечення виконання судового рішення, в т.ч. готувати процесуальні документи на виконання ухвал суду, заяви по суті, надавати письмові пояснення, тощо (5 год.).

За здійснення дій, що визначені в пункті 1.1 Договору довіритель сплачує повіреному винагороду в розмірі 6 500,00 грн (пункт 2.1 Договору).

У відповідності до пункту 2.3 Договору при задоволенні позову довіритель сплачує повіреному 3 000,00 грн у якості гонорару успіху.

Умовами Договору на довірителя покладено обов`язок виплатити повіреному винагороду в порядку передбаченому його ж умовами.

Як свідчать матеріали справи, гонорар адвоката позивача за надані послуги в межах даної справи складає 6 500,00 грн.

Згідно з актом приймання-передачі наданих послуг від 23.12.2020 на суму 6 500,00 грн адвокатом за договором про правову допомогу від 18.12.2020 була надана позивачу правова допомога, яка полягає у наступних послугах: 1) огляд, вивчення та попередня оцінка доказів за місцезнаходженням - 4 год. 10 хв.; 2) проведення заходів досудового врегулювання спору шляхом проведення переговорів на предмет повернення боргу - 0 год. 30 хв.; 3) підготовка пакету документів, необхідних для звернення до суду, виготовлення позовної заяви - 8 год. 15 хв.; 4) вчинення інших дій, необхідних для розгляду справи в суді - 6 год. 00 хв.

На підтвердження понесення витрат на оплату послуг адвоката позивачем додано до справи квитанцію до прибуткового касового ордера № 06-12 від 23.12.2020 на суму 6 500,00 грн.

Досліджуючи надані позивачем докази на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, суд доходить висновку, що наданих доказів достатньо для встановлення факту надання адвокатом Лозою В.М. професійної правничої допомоги позивачу.

Відповідно до частини шостої статті 126 Господарського процесуального кодексу України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідачем заперечень щодо розміру витрат на правову допомогу не заявляло.

Враховуючи надання суду документального підтвердження понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу, суд дійшов висновку, що відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, відповідно до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладається судом на відповідача.

Що стосується заявленої позивачем вимоги про стягнення з позивача "гонорару успіху" у розмірі 3 000,00 грн, який передбачений Договором про правову допомогу б/н від 18.12.2020, суд зазначає наступне.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

При встановленні розміру гонорару відповідно до частини третьої статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" врахуванню підлягають складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, витрачений ним час, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.

Непогодження клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розміру гонорару при наданні доручення адвокату або в ході його виконання є підставою для відмови адвоката від прийняття доручення клієнта або розірвання договору на вимогу адвоката.

Тож домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, в межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України" від 23.01.2014).

У рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19.10.2000 у справі "Іатрідіс проти Греції" ЄСПЛ вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з "гонораром успіху". ЄСПЛ указав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§ 55).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18 зауважила, що за наявності угод, які передбачають "гонорар успіху", ЄСПЛ керується саме наведеними вище критеріями при присудженні судових та інших витрат, зокрема, у рішенні від 22.02.2005 у справі "Пакдемірлі проти Туреччини" суд також, незважаючи на укладену між сторонами угоду, яка передбачала "гонорар успіху" у сумі 6 672,9 євро, однак, на думку суду, визначала зобов`язання лише між заявником та його адвокатом, присудив 3 000 євро як компенсацію не лише судових, але й інших витрат (§ 70-72).

З урахуванням наведеного вище не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату "гонорару успіху", у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

Суд має оцінити розмір таких витрат зважаючи на їх необхідність (неминучість), критерій розумності їхнього розміру (обґрунтованості розміру) з урахуванням обставин справи та фінансового стану обох сторін, фактичного понесення.

У кожній конкретній справі суд оцінює розмір таких витрат у сукупності з іншими критеріями (зокрема, розумність, необхідність, чи були фактично понесені). Критерій розумності у спірному випадку стосується не суто розміру грошової суми від ціни позову, а оцінюється у співвідношенні із виконаною роботою, обставинами справи, тощо.

Суд вважає, що вимога позивача про розподіл витрат на професійну (правничу) допомогу в частині стягнення "гонорару успіху" в розмірі 3 000,00 грн не відповідає критерію розумності, а такі витрати не мають характеру необхідних, а також є не співрозмірні із виконаною роботою у господарському суді, не містить обґрунтування обсягу фактичних дій представника позивача які достатньою мірою можуть бути співвіднесені із досягненням успішного результату, у зв`язку з чим їх відшкодування з огляду на обставини справи № 911/4/21 матиме надмірний характер.

Аналогічна правова позиція викладена в додатковій постанові Верховного Суду від 29.09.2020 у справі № 910/7127/19.

Відтак, суд дійшов висновку щодо відмови позивачу в покладені на відповідача витрат на надання правничої допомоги (гонорару успіху) в розмірі 3 000,00 грн.

Керуючись статтями 129, 236 - 240 Господарського процесуального кодексу України суд

вирішив:

1. Позовні вимоги Фізичної особи-підприємця Коваль Ірини Миколаївни до Товариства з обмеженою відповідальністю "Авішел" (назву якого змінено на Товариство з обмеженою відповідальністю "Фієста Груп Сервіс") задовольнити в повному обсязі.

2. Стягнути з Товариство з обмеженою відповідальністю "Фієста Груп Сервіс" (02095, місто Київ, вулиця Княжий Затон, будинок 9А, офіс 369, код 42022545) на користь Фізичної особи-підприємця Коваль Ірини Миколаївни ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_3 ) 58 000 (п`ятдесят вісім тисяч) грн 00 коп. основного боргу, 2 102 (дві тисячі сто дві) грн. 00 коп. витрат по сплаті судового збору та 6 500 (шість тисяч п`ятсот) грн 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Дане рішення набирає законної сили відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України і може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені статтями 256-257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Н.Г. Шевчук

Повне рішення складено та підписано: 12.07.2021