ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" липня 2021 р. Справа№ 910/1187/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко А.І.

суддів: Михальської Ю.Б.

Скрипки І.М.

секретар судового засідання: Бендюг І.В.,

за участю представників учасників справи: згідно протоколу судового засідання від 06.07.2021,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Транспортно-промислова компанія "АЛЬТЕКО"

на рішення

Господарського суду міста Києва

від 13.04.2021 (рішення складено 27.04.2021)

у справі № 910/1187/21 (суддя Курдельчук І.Д.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Трансальянсгруп"

до Товариства з обмеженою відповідальністю Транспортно-промислова компанія "АЛЬТЕКО"

про стягнення 620 650, 15 грн.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю "ТРАНСАЛЬЯНСГРУП" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Транспортно-промислова компанія "АЛЬТЕКО" про стягнення заборгованості, 3 % річних, інфляційних нарахувань та пені у загальному розмірі 620 650,15 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано неналежним виконання відповідачем зобов`язань з оплати купленого товару за договором купівлі-продажу автомобіля від 27.02.2020.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та його мотиви

Рішенням Господарського суду міста Києва від 13.04.2021 у справі № 910/1187/21 позов задоволено повністю. На підставі рішення суду з Товариства з обмеженою відповідальністю Транспортно-промислова компанія "АЛЬТЕКО" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРАНСАЛЬЯНСГРУП" підлягає стягненню 309874,00 грн. заборгованості, 5304,82 грн 3 % річних, 3954,48 грн інфляційних нарахувань, 301516,84 грн пені та 9309,75 грн судового збору.

Суд першої інстанції виходив з встановлених обставин щодо прострочення виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги, письмових пояснень та узагальнення їх доводів

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою, просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково, стягнути з відповідача на користь позивача 309874,00 грн заборгованості, 9439,09 грн 3% річних, 18562,63 грн інфляційних нарахувань, 30242,03 грн пені, мотивуючи свої вимоги тим, що оскаржуване рішення прийнято з неправильним застосуванням норм матеріального права, за неповного встановлення обставин, які мають значення для справи, та з неправильним дослідженням доказів, їх оцінкою та вирахуванням суми боргу.

Апелянт зазначає, що позивачем було неправильно розраховано розмір пені, інфляційних та 3% річних у своїх позовних вимогах. Відповідач, зокрема, вказує, що розмір пені, яким би способом не визначався сторонами у договорів, не може перевищувати встановлений Законом України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» та частиною 3 статті 343 Господарського кодексу України граничний розмір, а саме подвійну облікову ставку НБУ, що діяла у період, за який стягується пеня. Позивачем також неправильно визначено період стягнення пені, 3 % річних та інфляційних скаржник.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу та заперечень проти пояснень відповідача

Заперечуючи проти апеляційної скарги, відповідач подав відзив, у якому зазначає про відсутність підстав для скасувати рішення суду першої інстанції та просить залишити апеляційну скаргу без задоволення. Позивач посилається на те, що дія статті 343 Господарського кодексу України не поширюється на спірні правовідносини та не може застосовуватись у даному випадку для визначення розміру пені, оскільки ні позивача ні відповідач не є банківською установою. При цьому, положеннями частини 4 статті 231 Господарського кодексу України гарантовано право сторонам договору самостійно встановлювати розмір та порядок нарахування пені.

Обставини справи встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Як підтверджено матеріалами справи, 27.02.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Трансальянсгруп" (продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю Транспортно-промислова компанія "АЛЬТЕКО" (покупець) було укладено договір купівлі-продажу автомобіля (далі - договір), за умовами якого:

- продавець на підставі свідоцтва про державну реєстрацію серія НОМЕР_1 є власником та зобов`язується передати у власність покупцю, а покупець прийняти та оплатити автомобіль DAF CF 85.340 самоскид, реєстраційний номер НОМЕР_2 , 2006 року випуску номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_3 (далі - автомобіль) (пункт 1.1 договору);

- вартість автомобіля узгоджена сторонами і становить 859 874 грн., в тому числі ПДВ 143 312,33 грн. (пункт 1.2 договору);

- покупець здійснює оплату автомобіля у такому порядку:

не пізніше 28.02.2020 покупець перераховує на поточний рахунок продавця перший платіж у сумі 300000 грн., в тому числі ПДВ 50 000 грн.;

другий платіж у сумі 279937 грн., в тому числі ПДВ 46 656,17 грн. покупець повинен здійснити до 31.03.2020;

третій платіж у сумі 279937 грн., в тому числі ПДВ 46 656,17 грн. покупець повинен здійснити до 30.04.2020 (пункт 3.1 договору);

- договір набуває чинності з дати підписання сторонами та діє до повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань (пункт 7.2 Договору).

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, на виконання умов договору позивач передав, а відповідач прийняв автомобіль, що підтверджується видатковою накладною від 27.02.2020 № 3 та актом приймання-передачі (внутрішнього переміщення) основних засобів від 27.02.2020 № ТАГ00000003. Вказані документи підписані повноважними представниками сторін і скріплені печатками без зауважень.

У свою чергу, відповідач, порушуючи умови договору здійснив оплату за автомобіль з порушенням строків та не у повному розмірі.

Так, Товариство з обмеженою відповідальністю Транспортно-промислова компанія "АЛЬТЕКО" допустило прострочення в оплаті другого платежу, перерахувавши Товариству з обмеженою відповідальністю "Трансальянсгруп" 100000,00 грн 06.07.2020, 100000,00 грн 07.08.0220 та 50000,00 грн 25.08.2020.

Третій платіж у сумі 279937 відповідачем не сплачено взагалі, відтак, з 19.05.2020 розпочалося прострочення з оплати третього платежу за договором.

Отже, неоплаченою залишилась частина вартості автомобіля у сумі 309874,00 грн.

Невиконання умов договору з оплати автомобіля і стало підставою для звернення позивача до суду з позовними вимогами до відповідача про стягнення заборгованості у сумі 309874,00 грн, 301516,84 грн пені, 3954,48 інфляційних втрат та 5304,82 грн - 3% річних.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Імперативними приписами статті 269 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

З апеляційної скарги вбачається, що Товариство з обмеженою відповідальністю Транспортно-промислова компанія "АЛЬТЕКО" оскаржує рішення суду першої інстанції та просить його скасувати лише в частині стягнення 3 % річних, інфляційних нарахувань та пені, просить стягнути з відповідача на користь позивача 3% річних у сумі 9439,09 грн, інфляційних нарахувань у сумі 18562,63 грн, пені у сумі 30242,03 грн. Зазначені вимоги апеляційної скарги є предметом апеляційного розгляду.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженого рішення, заслухавши пояснення представників відповідача, дійшов висновку щодо часткового задоволення апеляційної скарги, з таких підстав.

Відповідно до частини 2 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно із статтею 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною першою статті 626 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі статтею 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Пунктом 1 частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З огляду на встановлений статтею 204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, суд приймає до уваги договір купівлі-продажу автомобіля від 27.02.2020 як належну підставу, у розумінні норм статті 11 названого Кодексу України, для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч.1 ст. 612 Цивільного кодексу України).

Як встановлено судом першої інстанції та не заперечується сторонами, позивач належним чином виконав зобов`язання з передачі відповідачу об`єкту договору, а саме автомобіля DAF CF 85.340 самоскид, реєстраційний номер НОМЕР_2 , 2006 року випуску номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_3 . Відповідач в свою чергу допустив прострочення строків оплати за вказаний товар.

Пунктом 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

За змістом частини 2 статті 217 Господарського кодексу України одним з видів господарських санкцій є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню (частина 1 статті 230 Господарського кодексу України).

За приписами частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина 3 статті 549 Цивільного кодексу України).

Відповідно до пункту 4.5 договору у випадку порушення покупцем термінів оплати, передбачених підпунктами 3.1.1 - 3.1.3 пункту 3.1 договору, більше ніж на 10 робочих днів покупець на вимогу продавця повинен сплатити пеню у розмірі 1 % від суми простроченого платежу за кожен день затримки.

Яку вбачається з матеріалів справи, позивачем відповідно до пункту 4.5. договору нарахована до стягнення з відповідача пеня у загальному розмірі 301516,84 грн, з яких:

- за період з 15.04.2020 по 04.07.2020 у розмірі 229548,34 грн;

- за період з 06.07.2020 по 06.08.2020 у розмірі 57579,84 грн;

- за період з 07.08.2020 по 24.08.2020 у розмірі 14388,66 грн.

Дослідивши даний розрахунок, колегія суддів зазначає наступне.

Преамбулою Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" передбачено, що цей Закон регулює договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань. Суб`єктами зазначених правовідносин є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та господарювання, а також фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності.

Згідно статей 1, 3 цього Закону платники грошових коштів за прострочення платежу сплачують на користь одержувачів цих коштів пеню в розмірі, що встановлюється за погодженням сторін. Зазначений розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу і не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня.

В силу положень частини 6 статті 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

При цьому, щодо пені за порушення грошових зобов`язань застосовується припис частини шостої статті 232 Господарського кодексу України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши розрахунок позивача, встановив, що початок перебігу нарахування пені визначений Товариством з обмеженою відповідальністю "Трансальянсгруп" вірно, пеню нараховано в межах встановленого положеннями частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України шестимісячного строку.

Водночас колегія суддів зазначає, що Законом України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" встановлено граничний розмір пені, який не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня.

Перевіривши розрахунок апелянта, колегія суддів визнає його арифметично вірним, у зв`язку з чим з Товариства з обмеженою відповідальністю Транспортно-промислова компанія "АЛЬТЕКО" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Трансальянсгруп" підлягає стягненню пеня у розмір 30242,03 грн.

Статтею 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України нарахування інфляційних витрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Щодо вимог апеляційної скарги в частині 3% річних та інфляційних суд апеляційної інстанції зазначає, що нараховані відповідачем суми є більшими, ніж заявлено до стягнення позивачем, однак, відповідно до частини 2 статті 237 Господарського процесуального кодексу України суд при ухваленні рішення не може виходити у рішенні за межі заявлених позовних вимог, у зв`язку з чим, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 3 % річних у розмірі 5304,82 грн та інфляційні нарахування у розмірі 3954,48 грн.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення

Пунктами 1, 4 частини першої статті 277 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є не з`ясування обставин, що мають значення для справи, та неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів також зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розцінюватись як вимога детально відповідати на кожний аргумент апеляційної скарги (рішення ЄСПЛ у справі Трофимчук проти України, № 4241/03, від 28.10.2010 р.).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Оцінюючи вищенаведені обставини, колегія приходить до висновку, що рішення Господарського суду міста Києва від 13.04.2021 у справі № 910/1187/21 в частині задоволення позову про стягнення пені у розмірі 301516,84 грн прийнято з неправильним застосуванням норм матеріального права, внаслідок чого підлягає зміні в цій частині. В решті рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та таким, що прийнято у відповідності до чинного законодавства. Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України у зв`язку із частковим задоволенням апеляційної скарги слід здійснити перерозподіл судових витрат.

Враховуючи вищевикладене та керуючись статтями 129, 269, 270, 273, пунктом 2 частини 1 статті 275, статтями 277, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Транспортно-промислова компанія "АЛЬТЕКО" на рішення Господарського суду міста Києва від 13.04.2021 у справі № 910/1187/21 задовольнити частково.

Рішення Господарського суду міста Києва від 13.04.2021 у справі № 910/1187/21 змінити.

Викласти резолютивну частину рішення у наступній редакції.

«Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Транспортно-промислова компанія "АЛЬТЕКО" (ідентифікаційний код 42656486; 02055, м. Київ, проспект П. Григоренка, 22/20, кв.179; поштова адреса: 02096, м. Київ, вул. Сімферопольська, 13а) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРАНСАЛЬЯНСГРУП" (ідентифікаційний код 40383135; 04116, м. Київ, вул. Маршала Рибалка, буд.11 Б) 309874,00 грн. заборгованості, 5304,82 грн - 3 % річних, 3954,48 грн інфляційних нарахувань, 30242,03 грн пені та 4786,99 грн судового збору за подання позову.

Видати наказ.

В іншій частині позову відмовити.»

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРАНСАЛЬЯНСГРУП" (ідентифікаційний код 40383135; 04116, м. Київ, вул. Маршала Рибалка, буд.11 Б) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Транспортно-промислова компанія "АЛЬТЕКО" (ідентифікаційний код 42656486; 02055, м. Київ, проспект П. Григоренка, 22/20, кв.179; поштова адреса: 02096, м. Київ, вул. Сімферопольська, 13а) 7180,49 грн витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

Видати наказ.

Видачу наказів доручити Господарському суду міста Києва.

Матеріали справи № 910/1187/21 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у порядку, передбаченому статтями 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст складено: 21.07.2021.

Головуючий суддя А.І. Тищенко

Судді Ю.Б. Михальська

І.М. Скрипка