ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" липня 2021 р. Справа№ 910/729/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Зубець Л.П.

суддів: Алданової С.О.

Мартюк А.І.

без повідомлення (виклику) учасників справи

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження матеріали апеляційної скарги Фізичної особи-підприємця Мішаніна Пилипа Олександровича

на рішення Господарського суду міста Києва

від 29.03.2021

у справі №910/729/21 (суддя - Сташків Р.Б.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Креативна країна"

до Фізичної особи-підприємця Мішаніна Пилипа Олександровича

про зобов`язання виконати умови договору

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Креативна країна" (надалі - позивач, ТОВ "Креативна країна") звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Фізичної особи-підприємця Мішаніна Пилипа Олександровича (надалі - відповідач, ФОП Мішанін П.О.) про зобов`язання виконати належним чином умови укладеного Договору про надання послуг із комп`ютерного програмування №МП-06/05 від 06.05.2020 (надалі - Договір) та передання позивачу результати 3-го етапу послуг із комп`ютерного програмування та розробки серверної частини веб-сайту, в тому числі, всі необхідні права для безперешкодного доступу до електронної (цифрової) інформації та вихідного коду серверної частини веб-сайту.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за Договором, а саме щодо виконання третього етапу послуг та надання позивачу всіх прав та доступ для перевірки оригінального коду сайту.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 29.03.2021 у справі №910/729/21 позовні вимоги задоволено.

Зобов`язано відповідача належним чином виконати умови Договору та передати позивачу результати третього етапу послуг із комп`ютерного програмування та розробки серверної частини веб-сайту, в тому числі, всі необхідні права для безперешкодного доступу до електронної (цифрової) інформації та вихідного коду серверної частини веб-сайту.

Присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача 2 270, 00 грн судового збору.

Рішення місцевого господарського суду ґрунтується на тому, що матеріали справи не містять доказів, які б підтверджували факт передачі позивачу третього етапу послуг за Договором, а також надання позивачу можливості перевірити якість та оригінальність сайту відповідно до затверджених сторонами вимог.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, відповідач (скаржник) звернувся до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 29.03.2021 у справі №910/729/21, прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Відшкодувати відповідачу за рахунок позивача витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 3 405, 00 грн. Водночас, скаржник просить стягнути з позивача витрати на правову допомогу, що були заявлені відповідачем при розгляді справи у суді першої інстанції у розмірі 2 500, 00 грн.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судове рішення прийняте при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, а також наявна невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи. Відтак, оскаржуване судове рішення у цій справі, ухвалене із порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що створений та розміщений у мережі Інтернет за адресою ІНФОРМАЦІЯ_7 веб-сайт повністю відповідає вимогам до веб-сайту, що передбачені як умовами Договору, так і законодавством Укераїни, зокрема містить графічну/візуальну частини (графічний дизайн), серверну частину та є налаштованим, розгорнутим та опублікованим на сервері, тобто є сукупністю даних, електронної (цифрової) інформації, інших об`єктів авторського права, пов`язаних між собою і структурованих у межах адреси веб-сайту, доступ до яких здійснюється через адресу мережі інтернет.

Скаржник наголошує, що останнім здійснено програмування та розробка серверної частини веб-сайту, надавши позивачу доступ до веб-сайту (в тому числі логін та пароль, що забезпечують повний доступ замовника до адміністративної панелі для перевірки працездатності веб-сайту) за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_7. Цим самим відповідач належним чином виконав умови Договору та передав результати третього етапу послуг із комп`ютерного програмування та розробки серверної частини веб-сайту, в тому числі всі необхідні права для безперешкодного доступу до електронної (цифрової) інформації та вихідного коду серверної частини веб-сайту.

Відтак, на думку відповідача, суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про те, що матеріали справи не містять належних доказів повноцінного доступу позивача до сайту, як до об`єкта на який у подальшому до нього повинні перейти авторські права, що передбачено умовами Договору.

Необґрунтовано відхилено судом заперечення відповідача стосовно того, що позивач відмовляється підписувати відповідний акт наданих послуг №5 від 09.12.2020, що був надісланий останньому для затвердження.

При цьому, скаржник вважає, що суд першої інстанції ухвалюючи рішення вийшов за межі позовних вимог, оскільки в резолютивній частині оскаржуваного рішення присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача 2 270, 00 грн судового збору, тобто суму, що перевищує позовні вимоги позивача в частині стягнення судового збору.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.04.2021 апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Мішаніна Пилипа Олександровича передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючої судді (судді-доповідача) - Зубець Л.П., суддів: Алданової С.О., Мартюк А.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.04.2021 апеляційну скаргу ФОП Мішаніна П.О. на рішення Господарського суду міста Києва від 29.03.2021 у справі №910/729/21 залишено без руху, надано скаржнику строк для усунення недоліків апеляційної скарги.

13.05.2021 через управління автоматизованого документообігу та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від скаржника надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги, до якої останнім долучено клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 29.03.2021 у справі №910/729/21, з обґрунтуванням причин такого пропуску.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.05.2021 клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку на апеляційне оскарження задоволено, поновлено скаржнику пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження судового рішення.

Відкрито апеляційне провадження у справі №910/729/21 за апеляційною скаргою ФОП Мішаніна П.О. на рішення Господарського суду міста Києва від 29.03.2021.

Відповідно до ч. 3 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього Кодексу.

Частиною 10 статті 270 Господарського процесуального кодексу України визначено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

У відповідності до ч. 13 ст. 8 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до п. п. 4, 5 ч. 3 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України при вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує категорію та складність справи, обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо.

З огляду на викладене, розгляд апеляційної скарги ФОП Мішаніна П.О. вирішено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Роз`яснено право та встановлено строк для подання до суду апеляційної інстанції відзиву на апеляційну скаргу, встановлено сторонам строк на подання заяв/клопотань, пояснень або заперечень з доказами направлення їх іншим учасникам справи.

У відповідності до ч. 5 ст. 262 Господарського процесуального кодексу України зупинено дію рішення Господарського суду міста Києва від 29.03.2021 у справі №910/729/21 до винесення Північним апеляційним господарським судом судового рішення за результатами розгляду справи.

Позивач, у порядку ст. 263 Господарського процесуального кодексу України, скориставшись своїм правом, подав до Північного апеляційного господарського суду відзив на апеляційну скаргу, у якому просить відмовити скаржнику у задоволенні апеляційної скарги, оскаржуване судове рішення залишити без змін.

Зокрема, у своєму відзиві на апеляційну скаргу позивач зазначає про необґрунтованість та безпідставність доводів апеляційної скарги, оскільки наявними доказами підтверджується, що відповідач надав позивачу лише посилання на веб-сайт (ІНФОРМАЦІЯ_7') за яким може перейти будь-який користувач мережі Інтернет. Наявність лише загальнодоступного посилання на веб-сайт жодним чином не підтверджує факт завершення надання послуг за третім етапом надання послуг та не дає можливості позивачу в повному обсязі розглянути результати надання послуг та затвердити факт прийняття наданих послуг.

Відтак, передача лише загальнодоступного посилання на веб-сайт не є належною передачею результату наданих послуг за третім етапом.

Відповідач не надав жодних доказів належного виконання ним послуг за третім етапом та передання позивачу результатів наданих послуг третього етапу. Крім того, веб-сайт перебуває на сервері відповідача, що унеможливлює будь-яке його використання, повноцінну перевірку (вихідного коду) тощо.

Позивач також звертає увагу суду на те, що для того, щоб мати підстави для підписання Акту приймання-передачі наданих послуг, позивач має пересвідчитися в належному наданні послуг, а для цього відповідач повинен був в повному обсязі передати результати надання послуг за договором у строки визначені Договором, що ним зроблено не було. Відповідач підміняє поняття передачі результатів надання послуг для прийняття з переходом майнових авторських прав на створений об`єкт, перше відбувається до моменту підписання Акту приймання-передачі наданих послуг, друге є наслідком такого підписання.

Відповідно до ч. 1 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши наявні у справі матеріали, давши належну оцінку доводам та запереченням, які містяться в апеляційній скарзі, відзиву на неї, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення господарського суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та перевірено судом апеляційної інстанції, між позивачем, як замовником та відповідачем, як виконавцем було укладено Договір про надання послуг з комп`ютерного програмування від 06.05.2020 (Договір).

За умовами п. 1.1 Договору замовник доручає, а виконавець приймає на себе зобов`язання за плату надати послуги з комп`ютерного програмування, розробки/створення веб-сайту та його дизайну, що включають:

- надання консультацій з питань, що стосуються надання послуг з комп`ютерного програмування та розробки веб-сайту;

- створення Технічного завдання (надалі по тексту - ТЗ) - документу, що містить погоджені Сторонами опис, характеристики веб-сайту, який буде створено Замовником на виконання цього Договору;

- розробка графічної / візуальної частини (графічного дизайну) веб-сайту згідно ТЗ;

- розробка серверної частини веб-сайту згідно ТЗ;

- надання послуг з налаштуванням серверу для розгортання веб-сайту та проведення його опублікування на сервері.

Відповідно до розділу 2 Договору послуги за цим договором надаються виконавцем послідовно в три етапи.

Перший етап надання послуг включає розробку ТЗ на створення веб-сайту. Виконавець створює ТЗ на підставі письмової та усної інформації (вихідних даних) отриманої від замовника. Виконавець зобов`язаний почати надання послуг після сплати замовником попередньої оплати, згідно статті 6 цього Договору. Виконавець зобов`язаний створити (розробити) ТЗ та надати його уповноваженій особі замовника на розгляд та затвердження протягом 5 (п`яти) робочих днів після сплати замовником попередньої оплати, згідно статті 5 цього Договору. Розроблене ТЗ має бути затверджене сторонами, та після цього є невід`ємною частиною цього договору, згідно якої виконавець зобов`язаний надавати замовнику наступні етапи послуг.

Другий етап надання послуг включає створення функціональної візуальної складової частини веб-сайту (графічного/веб - дизайну) згідно затвердженого сторонами ТЗ. Виконавець зобов`язаний завершити другий етап надання послуг та надати його результат уповноваженій особі замовника на розгляд та затвердження протягом 30 днів (тридцяти) календарних днів після затвердження замовником ТЗ в порядку передбаченому цим договором. Затвердження замовником результатів надання послуг за другим етапом є підставою для здійснення оплати частини вартості послуг виконавця згідно п. 6.3 цього договору.

Третій етап надання послуг включає програмування та розробку серверної частини Веб-сайту. Виконавець зобов`язаний завершити третій етап надання послуг та надати його результат уповноваженій особі замовника на розгляд та затвердження протягом 90 днів (дев`яносто) календарних днів після сплати замовником другої частини вартості послуг згідно п. 6.3 цього договору.

Згідно із підпунктом 9 пункту 3.1 Договору протягом п`яти робочих днів з дати завершення всіх трьох етапів надання послуг, виконавець зобов`язаний надати замовнику акт наданих послуг для розгляду та затвердження.

Виконавець передає замовнику всі виключні майнові авторські права на будь-які об`єкти права інтелектуальної власності, створених виконавцем під час надання послуг за цим Договором, без обмеження за строком (часом) і територією використання. (п. 5.1 Договору).

Усі виключні майнові авторські права на об`єкти в повному обсязі переходять від виконавця до замовника з дати підписання сторонами актів виконаних робіт/наданих послуг. (п. 5.2 Договору).

Сторони погодили вартість та порядок оплати наданих послуг, зокрема, оплата третього етапу надання послуг у розмірі 1800 доларів США без ПДВ за курсом гривні до долару США встановленому на момент оплати згідно сайта privatbank.ua здійснюється замовником протягом 5 п`яти робочих днів після затвердження замовником акта наданих послуг згідно рахунку наданого виконавцем (п. 6.3 Договору).

Пунктом 9.3 Договору узгоджено, що обмін інформацією між сторонами цього договору здійснюється в письмовій формі з використанням всіх доступних засобів зв`язку, зокрема, але не виключно, за допомогою електронного, поштового зв`язку та ін., що дозволяють достовірно визначити, що інформація виходить від сторони договору, та підтвердити, що вона дійшла до адресата.

Сторонами узгоджено, що обмін інформацією в процесі виконання цього договору може відбуватись шляхом направлення листів електронною поштою (email) уповноваженим особам сторін, призначеним з метою координації виконання умов цього договору, відбувається за наступними адресами:

Валері Котляренко, e-mail ІНФОРМАЦІЯ_1 (від Замовника);

Пилип Мішанін, e-mail ІНФОРМАЦІЯ_2 (від Виконавця).

Інформація, надіслана на вищевказані адреси електронної пошти, вважається надісланою з наступної дати від дня її відправки.

Відповідно до умов п. 3.2.3 Договору замовником призначено уповноважену особу для координації та погодження надання послуг виконавцем. Права та обов`язки щодо затвердження ТЗ, дизайну, макетів, шаблонів, програмних модулів та інших матеріалів (в тому числі проміжних), що розробляються Виконавцем за цим Договором (далі - "Матеріали"), зі сторони Замовника уповноважена особа: Валерія Котляренко, адреса електронної пошти (email): ІНФОРМАЦІЯ_1 Відповідь про затвердження або відхилення (з переліком необхідних доробок) будь-яких матеріалів направляється Виконавцю протягом 7 (семи) робочих днів з дати отримання уповноваженою особою Замовника цих матеріалів на затвердження.

Позивач зазначає, що перші два етапи наданих послуг були виконані відповідачем та прийняті і оплачені позивачем на підтвердження чого останнім надані копії платіжних доручень від 08.05.2020 (плата за перший етап послуг), від 24.06.2020 (плата за другий етап послуг).

За результатом надання відповідачем послуг, відповідно до опису третього етапу, відповідач надав позивачу посилання на сайт ІНФОРМАЦІЯ_7 шляхом направлення відповідного електронного листа 30.09.2020 на електронну адресу ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується скріншотом електронного листа.

Електронним листом від 09.12.2020 відповідач з електронної пошти ІНФОРМАЦІЯ_4 повторно надіслав на електронні адреси ІНФОРМАЦІЯ_5 та ІНФОРМАЦІЯ_6 результат третього етапу робіт шляхом зазначення ссилки на сайт: ІНФОРМАЦІЯ_7 та просив протягом семи днів затвердити надані роботи по третьому етапу або надати відмову у їх прийнятті із зазначенням необхідних виправлень для прийняття роботи.

Позивачем 09.12.2020 з електронної адреси ІНФОРМАЦІЯ_5 було надіслано на електронну адресу відповідача ІНФОРМАЦІЯ_4 претензію-вимогу відповідно до якої позивач зазначає про порушення відповідачем строків виконання ним третього етапу робіт відповідно до умов Договору та просить відповідача надати позивачу всі права доступу для безперешкодного та повноцінного використання замовником вебсайту створеного у результаті надання послуг за Договором, а також просить направити належним чином оформлений акт наданих послуг (у паперовій формі з фактичним підписом виконавця або в електронній формі шляхом накладення електронного-цифрового підпису за допомогою програми М.Е.Doc), оскільки надісланий раніше акт наданих послуг не містив підпису виконавця.

Листом від 11.12.2020 відповідачем з електронної поштової адреси ІНФОРМАЦІЯ_4 надіслано на електронні адреси ІНФОРМАЦІЯ_5 та ІНФОРМАЦІЯ_6 лист де він зазначив пароль і логін для входу на адмін панель сайту ІНФОРМАЦІЯ_7 та вказав, що наразі сайт перебуває на сервері відповідача.

Звертаючись до господарського суду за захистом своїх прав позивач зазначає, що надані відповідачем пароль та логін до сайту ІНФОРМАЦІЯ_7 є недостатніми та не дозволяють в повній мірі перевірити оригінальність вихідного коду сайту та його відповідність затвердженими сторонами вимогам у Договорі.

Суд першої інстанції враховуючи положення норм чинного законодавства України, приймаючи до уваги встановлені фактичні обставини справи, керуючись принципами розумності та справедливості, дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення заявлених позовних вимог.

Здійснивши перевірку правильності застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає правомірними висновки суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для задоволення заявлених позовних вимог, а твердження скаржника вважає безпідставними та необґрунтованими, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Статтею 11 ЦК України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

В силу норм статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно із ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 7 статті 179 Господарського кодексу України (надалі - ГК України) передбачено, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

В силу ч. 1 ст. 193 ГК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Відповідно до ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

В силу ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Так, судом першої інстанції вірно визначено, що за своєю правовою природою укладений Договір між сторонами є змішаним та регулюється нормами ЦК України щодо надання послуг та підряду.

Відповідно до ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. (ч. 1 ст. 903 ЦК України).

Частинами 1 та 2 ст. 837 ЦК України передбачено, що за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Як вбачається з матеріалів справи, умовами п. 5.1 Договору визначено, що виконавець передає замовнику всі виключні майнові авторські права на будь-які об`єкти права інтелектуальної власності, створених виконавцем підчас надання послуг за цим Договором, без обмеження за строком (часом) і територією використання.

Усі виключні майнові авторські права на об`єкти в повному обсязі переходять від виконавця до замовника з дати підписання сторонами актів виконаних робіт/наданих послуг. (п. 5.2 Договору).

Винагорода виконавця за передачу виключних майнових авторських прав входить у вартість послуг та не оплачується замовником додатково.

Апеляційним господарським судом перевірено та встановлено, що в мережі інтернет за посиланням http://cs.stamax.com.ua наявний сайт, однак матеріали справи не містять належних доказів того, що позивач має повноцінний доступ до сайту, як до об`єкту на який у подальшому до нього повинні перейти авторські права, що передбачено умовами Договору.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з місцевим господарським судом, що позивач не має повноцінного доступу до цього сайту для перевірки ним оригінальності вихідного коду сайту, оскільки сайт ІНФОРМАЦІЯ_7 знаходиться на сервері відповідача. При цьому судом обгрунтовано зазначено, що Договором не передбачено, що відповідний сайт має знаходитися саме на сервері відповідача, крім того створений на замовлення позивача сайт є цілісним об`єктом інтелектуальної власності, право на якого після прийняття його позивачем переходить до останнього.

Відтак, обмежуючи позивача у доступі до створеного на виконання умов Договору сайту для перевірки його оригінальності вихідного коду не надає позивачу можливості перевірити якість замовленого ним за Договором готового об`єкту роботи.

Посилання скаржника на те, що позивач відмовляється підписувати відповідний акт, хоча відповідач надав доступ до сайту шляхом зазначення логіну та паролю від адміністративної частини сайту, судом першої інстанції правомірно відхилено, оскільки надання цих даних не підтверджує факту передачі результату готової роботи позивачу як замовнику. Крім того, надані пароль та логін не дають гарантії того, що відповідач зможе їх змінити, чим обмежить доступ позивача до сайту.

З наданого відповідачем до справи акту наданих послуг №5 від 09.12.2020, що був надісланий позивачу для затвердження виконаних ним робіт по третьому етапу у графі найменування робіт, послуг вказано: "послуги з комп`ютерного програмування, розробки/створення веб-дизайну та його дизайну. Третій етап. Створення функціональної складової частини веб-дизайну (графічного/веб-дизайну)", що не відповідає умовам п. 2.1.3 Договору де вказано, що третій етап надання послуг включає програмування та розробку серверної частини веб-сайту.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що вирішуючи питання щодо доказів, господарські суди повинні враховувати інститут допустимості засобів доказування, згідно з яким обставини справи, що відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Принцип належності доказів полягає в тому, що господарський суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Слід зазначити, що правило належності доказів обов`язкове не лише для суду, а й для осіб, які є суб`єктами доказування (сторони, треті особи), і подають докази суду. Питання про належність доказів остаточно вирішується судом. Питання про прийняття доказів спершу повинно вирішуватися під час їх представлення суду. Однак остаточно може з`ясуватися неналежність доказу і на подальших стадіях, під час їх оцінки судом, аж до проголошення рішення.

Мета судового дослідження полягає у з`ясуванні обставин справи, юридичній оцінці встановлених відносин і у встановленні прав і обов`язків (відповідальності) осіб, які є суб`єктами даних відносин. Судове пізнання завжди опосередковане, оскільки спрямоване на вивчення події, що мала місце в минулому. Повнота судового пізнання фактичних обставин справи передбачає, з одного боку, залучення всіх необхідних доказів, а з іншого - виключення зайвих доказів. З усіх поданих особами, що беруть участь у справі, доказів суд повинен відібрати для подальшого дослідження та обґрунтування мотивів рішення лише ті з них, які мають зв`язок із фактами, що підлягають установленню. Отже, належність доказів нерозривно пов`язана з предметом доказування у справі, який, в свою чергу, визначається предметом позову.

Належність доказів - спроможність фактичних даних містити інформацію щодо обставин, які входять до предмета доказування, слугувати аргументами (посилками) у процесі встановлення об`єктивної істини.

Належність доказів - це міра, що визначає залучення до процесу в конкретній справі тільки потрібних і достатніх доказів. Під належністю доказу розуміється наявність об`єктивного зв`язку між змістом судових доказів (відомості, що містяться в засобах доказування) і самими фактами, що є об`єктом судового пізнання.

Традиційно правило допустимості доказів у процесуальному праві розумілось як певне, встановлене законом обмеження у використанні доказів у процесі вирішення конкретних справ, що є наслідком наявності письмових форм фіксації правових дій та їх наслідків.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Шабельник проти України" (заява N 16404/03) від 19.02.2009 зазначається, що хоча стаття 6 гарантує право на справедливий судовий розгляд, вона не встановлює ніяких правил стосовно допустимості доказів як таких, бо це передусім питання, яке регулюється національним законодавством (рішення у справі "Шенк проти Швейцарії" від 12.07.1988, та у справі "Тейшейра ді Кастру проти Португалії" від 09.06.1998).

Допустимість доказів має загальний і спеціальний характер. Загальний характер полягає в тому, що незалежно від категорії справ слід дотримуватися вимоги щодо отримання інформації з визначених законом засобів доказування з додержанням порядку збирання, подання і дослідження доказів. Спеціальний характер полягає в обов`язковості певних засобів доказування для окремих категорій справ чи заборона використання деяких з них для підтвердження конкретних обставин справи.

Отже, допустимість доказів означає, що у випадках, передбачених нормами матеріального права, певні обставини повинні підтверджуватися певними засобами доказування або певні обставини не можуть підтверджуватися певними засобами доказування.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що матеріали справи не містять доказів, які б підтверджували факт передачі позивачу третього етапу послуг за Договором, а також надання позивачу можливості перевірити якість та оригінальність сайту відповідно до затверджених сторонами вимогами.

Щодо доводів скаржника на те, що суд першої інстанції ухвалюючи рішення вийшов за межі позовних вимог, оскільки в резолютивній частині оскаржуваного рішення було присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача 2 270, 00 грн судового збору, тобто суму, що перевищує позовні вимоги позивача в частині стягнення судового збору.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначені Законом України «Про судовий збір».

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до п.п. 2 п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за подання до господарського суду позовної заяви немайнового характеру складає 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» установлено з 01.01.2021 прожитковий мінімум для працездатних осіб - 2270,00 грн.

Як встановлено судом апеляційної інстанції, у січні 2021 року ТОВ "Креативна країна" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом немайнового характеру.

Тобто на момент звернення позивача до суду першої інстанції з даним позовом немайнового характеру, судовий збір складав 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а саме 2 270, 00 грн.

Пунктом 2 ч. 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України визначено, що у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки у даній справі позовні вимоги задоволено в повному обсязі, судом першої інстанції правомірно покладено на відповідача судові витрати по оплаті судового збору відповідно до ст. 129 ГПК України у законодавчо визначеному розмірі.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст.ст. 76-77 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Відповідно до частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За встановлених обставин, на думку колегії суддів, висновок місцевого суду про наявність правових підстав для задоволення заявлених позовних вимог відповідає нормам чинного законодавства, фактичним обставинам справи і наявним у ній матеріалам.

Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов`язків сторін, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах. Доводи апеляційної скарги не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки не спростовують висновків суду першої інстанції.

Згідно з ч. 1 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У рішенні Європейського суду з прав людини "Серявін та інші проти України" (SERYAVINOTHERS v.) вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Зазначена правова позиція міститься у Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 13.02.2018 у справі №910/947/17.

Відповідно до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 29.03.2021 у справі №910/729/21 прийнято з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги обґрунтованих висновків суду не спростовують, у зв`язку з чим оскаржуване рішення має бути залишеним без змін, а апеляційна скарга Фізичної особи-підприємця Мішаніна Пилипа Олександровича - без задоволення.

Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, з огляду на відмову в задоволенні апеляційної скарги, на підставі статті 129 ГПК України, покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 267-271, 273, 275-276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Мішаніна Пилипа Олександровича на рішення Господарського суду міста Києва від 29.03.2021 у справі №910/729/21 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 29.03.2021 у справі №910/729/21 залишити без змін.

3. Судовий збір за подачу апеляційної скарги залишити за Фізичною особою-підприємцем Мішаніним Пилипом Олександровичем.

4. Поновити дію рішення Господарського суду міста Києва від 29.03.2021 у справі №910/729/21, зупинену ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.05.2021.

5. Матеріали справи №910/729/21 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок та право касаційного оскарження до суду касаційної інстанції у господарських справах, яким є Верховний Суд, шляхом подачі касаційної скарги, визначені ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено - 14.07.2021.

Головуючий суддя Л.П. Зубець

Судді С.О. Алданова

А.І. Мартюк