ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.07.2021 року м.Дніпро Справа № 210/2586/17

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Верхогляд Т.А. (доповідач)

суддів: Коваль Л.А., Парусніков Ю.Б.

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Сітісервіс-КР" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 26.10.2020 року (дата складання повного тексту 02.11.2020 року) у справі № 210/2586/17 (суддя Мельниченко І.Ф.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Сітісервіс-КР", м. Кривий Ріг Дніпропетровської області

до Фізичної особи-підприємця Полковника Романа Мирославовича, м. Кривий Ріг Дніпропетровської області

про стягнення заборгованості в сумі 7 328,02 грн,-

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 26.10.2020 року у справі №210/2586/17 позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з Фізичної особи-підприємця Полковника Романа Мирославовича ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Сітісервіс-КР" (50074, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Генерала Радієвського, 34 А, оф. 3; ) 260, 40 - основного боргу; 48, 95 грн. - річних; 10, 00 грн. - інфляції грошових коштів; 19, 90 грн. - судового збору.

В решті позовних вимог відмовлено.

24.11.2020 року на виконання рішення видано наказ господарського суду.

Рішення мотивовано доведеністю матеріалами справи, що:

- позивач надає відповідачу послуги з утримання будинку і прибудинкової території, де знаходиться належне відповідачу нежитлове приміщення з за адресою: АДРЕСА_2 ;

- договір з надання житлово- комунальних послуг сторонами не укладено, отже строки оплати не погоджено;

- доказів на підтвердження отримання рахунку на сплату отриманих послуг на суму 6 088,07 грн., заборгованість за яким зазначає позивач, матеріали справи не містять, отже не доведено, що строк оплати вказаної суми є таким, що настав;

- борг в розмірі 260,40 грн. є доведеним, оскільки відповідач отримав рахунок позивача №831 від 29.01.2016 року на вказану суму, не оплатив його, що є підставою для нарахування інфляційних втрат та 3% річних відповідно до ст. 625 Цивїльного кодексу України.

Не погодившись з рішенням суду, Товариством з обмеженою відповідальністю "Сітісервіс-КР" подано апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі позивач зазначає на порушення судом першої інстанції норм матеріального права.

Зазначає, що сплата житлово-комунальних послуг є обов`язком споживача. Відсутність договору на надання житлово - комунальних послуг від такого обов`язку відповідача не звільняє.

На підтвердження обізнаності відповідача щодо строку оплати наданих послуг, скаржник посилається на п.18 Постанови Кабінету Міністрів України №630 від 21.07.2005 року.

Просить скасувати рішення господарського суду Дніпропетровської області від 26.10.2020 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити повністю позовні вимоги, стягнути з ФОП Полковник Р.М.:

- заборгованість за спожиті у період 01.01.2015 року по 01.06.2017 року послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій у сумі 6348 грн. 47 коп.;

- інфляційні витрати у сумі 805 грн. 66 коп.;

- 3% річних у сумі 173 грн. 89 коп.

Відзив на апеляційну скаргу від відповідача до матеріалів справи не надано.

Відповідно до ч.3 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Положенням ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Відповідно до ч.5 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

За приписами ч.10 ст.270 Господарського процесуального кодексу України апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 8 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 11.02.2021 року було відкрито апеляційне провадження в порядку письмового провадження.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

З матеріалів справи вбачається, що позивач відповідно до договору про надання послуг з управління будинком, спорудою або групою будинків і споруд по житловим будинкам Дзержинського району, який укладено між Управлінням благоустрою та житлової політики виконкому міськради (Замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Сітісервіс-КР" (Управитель) 27.12.2013 року, надає послуги з утримання будинку за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідач є власником нежитлового приміщення № 4 загальною площею 112,1 м2, розташованого на першому поверсі багатоквартирного будинку за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 05.10.2005 року.

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Полковник Роман Мирославович зареєстрований як Фізична особа-підприємець з 20.10.2003 року (вид діяльності - роздрібна торгівля взуттям та шкіряними виробами).

Згідно з робочим проектом реконструкції нежитлових приміщень по вул. Косіора під приміщення магазину непродовольчих товарів, вбачається, що спірне приміщення, яке на праві власності належить Полковнику Роману Мирославовичу , використовується останнім, як нежитлове приміщення в комерційних цілях для здійснення торговельної діяльності.

Рішенням Криворізької міської ради № 419 від 14.12.2011 року встановлено тарифи та послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій для населення Дзержинського району м. Кривого Рогу.

Рішенням Криворізької міської ради № 176 від 12.04.2017 року встановлено тарифи та послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, що надаються населенню м. Кривого Рогу Товариством з обмеженою відповідальністю "Сітісервіс КР".

Судом першої інстанції встановлено, що у період з 01.01.2015 року по 01.06.2017 року позивач надавав послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій за адресою: вул. Косіора (зараз Соборності) 28, що підтверджується наявними в матеріалах справи картками фактичної собівартості утримання будинку за вказаною адресою; розрахунком належних до стягнення платежів, який здійснено відповідно до періоду надання послуг та площі житлового приміщення за тарифами, встановленими виконавчим комітетом Криворізької міської ради.

Як стверджував позивач за змістом позовної заяви, обов`язок відповідача виник з положень Закону України "Про житлово-комунальні послуги".

На час звернення позивача до суду - 06.06.2017 року діяв Закон України "Про житлово-комунальні послуги" N 1875-IV в редакції від 15.01.2009 року (надалі - Закон).

Згідно п.2 ст.14 зазначеного Закону ціни/тарифи на комунальні послуги та послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій формуються і затверджуються органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування відповідно до їхніх повноважень, визначених законом.

Пунктом 3 статті 20 Закону передбачено, зокрема, що споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору; оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

У даній справі встановлено, що договір між сторонами не укладався.

Відповідно до ст.11 Цивільного кодексу України підставою виникнення цивільних прав та обовязків безпосередньо є акти цивільного законодавства та акти органів місцевого самоврядування.

Отже, обовязок позивача з оплати послуг виник у відповідача в силу закону, а саме в силу Закону України "Про житлово-комунальні послуги" № 1875-IV в редакції від 15.01.2009 року.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до ч.2 ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу в межах доводів апеляційної скарги на підставі тих доказів, що були предметом розгляду суду першої інстанції.

Скаржник в апеляційній скарзі зазначає, що відсутність договору не звільняє відповідача від оплати наданих послуг і строки такої оплати передбачені Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 р. №630.

Колегія суддів не погоджується з зазначеною апелянтом правовою підставою, оскільки Постанова КМУ від 21 липня 2005 р. №630 регулює інші правовідносини - надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, а в даній справі заявлено вимоги про стягнення заборгованості з наданих послуг з утримання будинку і прибудинкової території.

Закон України "Про житлово-комунальні послуги" №1875-IV в редакції від 15.01.2009 року також не встановлює строки оплати споживачем отриманих послуг.

У даному випадку суд першої інстанції вірно визначив, що при вирішенні спору необхідно керуватися положеннями ст.530 Цивільного кодексу України, оскільки строк виконання сторонами зобовязань не є погодженим.

Матеріалами справи підтверджено лише отримання відповідачем одного рахунку позивача, на суму 260,40 грн. Отже суд вірно визначив, що за відсутності доказів оплати вказаної суми заборгованість та належні суми 3% річних та інфляційних втрат підлягають стягненню.

Вказані висновки суду апелянт не спростував.

З цих підстав колегія суддів вважає апеляційну скаргу не доведеною та такою, що не підлягає задоволенню.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги слід покласти на апелянта відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. ст. 269, 275, 276, 287 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 26.10.2020 року у справі № 210/2586/17 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків передбачених ч.3 ст.287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Т.А. Верхогляд

Суддя Л.А. Коваль

Суддя Ю.Б. Парусніков