ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" липня 2021 р. Справа№ 910/2553/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Дідиченко М.А.

суддів: Руденко М.А.

Пономаренка Є.Ю.

при секретарі: Пересенчук Я.Д.

за участю представників сторін:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: Котовська Т.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця"

на рішення Господарського суду міста Києва від 16.04.2021року (повний текст складено 06.05.2021)

у справі №910/2553/21 (суддя Бойко Р.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Металургтранс"

до Акціонерного товариства "Українська залізниця"

про стягнення збитків у розмірі 832 920,00 грн.,

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог

Товариство з обмеженою відповідальністю "Металургтранс" звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до Акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення збитків у розмірі 832 920,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у зв`язку із бездіяльністю Акціонерного товариства "Українська залізниця" в частині забезпечення схоронності (збереження) цілісності вагонів, які належать Товариству з обмеженою відповідальністю "Металургтранс" на праві власності та на підставі договорів оренди, такі вагони були розкомплектовані та позивач зазнав збитків у загальному розмірі 832 920,00 грн.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 16.04.2021 позовні вимоги задоволено в повному обсязі.

Стягнуто з Акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Металургтранс" збитки у розмірі 832 920 грн. 00 коп. та судовий збір у розмірі 12 493 грн. 80 коп.

Обґрунтовуючи судове рішення, суд першої інстанції дійшов до висновку, що при перевезенні вагонів, які належали та перебували в користуванні (оренді) позивача, залізницею не було дотримано вимог щодо їх збереження (схоронності), внаслідок чого позивачем були понесені витрати на оплату вартості ремонту, на загальну суму 832 920,00 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, Акціонерне товариство "Українська залізниця" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 16.04.2021 року по справі №910/2553/21 та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не врахував, що позивач на підтвердження розукомплектування 23 вагонів надав акти загальної форми, які були оформлені неналежним чином. Також апелянт зазначив, що суд першої інстанції не застосував до спірних правовідносин положення п. 19 Правил користування вагонами і контейнерами, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 113 від 25.02.1999, відповідно до якого підставою для пред`явлення претензій щодо відшкодування збитків є акт про пошкодження вагона форми ВУ-25 або ВУ-25М. Також апелянт зазначає, що наявні в матеріалах справи акти загальної форми ГУ-23 взагалі не складались, що підтверджується листом за вих. № ДН-3ДНА-3-12/1823 від 14.05.2021.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Згідно витягу з протоколу передачі судової справи між суддями справу №910/2553/21 передано на розгляд колегії суддів у складі: Дідиченко М.А. - головуюча суддя; судді - Руденко М.А., Пономаренко Є.Ю.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.06.2021 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду на 07.07.2021.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.06.2021 року розгляд справи призначено в режимі відеоконференції.

Позиції учасників справи

14.06.2021 через відділ документального забезпечення суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, якому останній проти апеляційної скарги заперечує, а рішення суду першої інстанції просить залишити без змін.

Явка представників сторін

Представник позивача у судове засідання 07.07.2021 не з`явився, однак 06.07.2021 через відділ документального забезпечення суду від позивача надійшла заява про відкладення розгляду справи.

Подана заява обґрунтована тим, що представник позивача, який здійснював супровід даної справи, знаходиться у щорічній відпустці з 05.07.2021 по 18.07.2021, а інші представники перебувають у судових засіданнях в м. Дніпро.

07.07.2021 колегія суддів ухвалила у задоволені клопотання про відкладення розгляду справи відмовити з наступних підстав.

Статтею 270 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Неявка у судове засідання сторін, належним чином повідомлених про час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи у судовому засіданні.

В матеріалах справи наявні відомості про належне повідомлення сторін про дату, час і місце судового засідання. Крім того, заявником у клопотанні підтверджено обізнаність про розгляд апеляційної скарги 07.07.2021.

Колегія суддів зазначає, що наведені позивачем обставини в обґрунтування причин неявки представників у судове засідання не можуть бути визнані судом поважними, адже не є об`єктивно непереборними. Позивач, як учасник судового процесу, не позбавлений права і можливості забезпечити участь у судовому засіданні інших представників, яким доручити виконання функцій щодо представництва інтересів у суді відповідно до вимог процесуального закону.

В клопотанні про відкладення розгляду справи не зазначено обставин, з яких судом апеляційної інстанції не можливо розглянути справу без участі представників позивача. Явка представників сторін у судове засідання також не визнавалась судом апеляційної інстанції обов`язковою.

Слід зазначити, що згідно з частиною 4 статті 197 Господарського процесуального кодексу України (із змінами і доповненнями, внесеними згідно із Законом України № 540-ІХ від 30.03.2020) під час карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), учасники справи можуть брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів. Підтвердження особи учасника справи здійснюється із застосуванням електронного підпису, а якщо особа не має такого підпису, то у порядку, визначеному Законом України "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус" або Державною судовою адміністрацією України.

На виконання Закону України від 30.03.2020 № 540-ІХ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" та відповідно до пункту 10 частини 1 статті 152, частини 5 статті 153 Закону України "Про судоустрій і статус судів" Державна судова адміністрація України наказом № 169 від 08.04.2020 затвердила Порядок роботи з технічними засобами відеоконференцзв`язку під час судового засідання в адміністративному, цивільному та господарському процесах за участі сторін поза межами приміщення суду (з подальшими змінами).

Тобто, позивач (або його уповноважений представник), бажаючи взяти участь у судовому засіданні 07.07.2021 року відповідно до приписів статті 197 Господарського процесуального кодексу України мав право взяти участь у цьому судовому засіданні в режимі відеоконференції, зокрема, поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

Проте відповідного клопотання позивачем заявлено не було.

Відповідно до ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає її розгляду.

Оскільки сторони були належним чином повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги, зважаючи на те, що явка представників учасників справи у судове засідання не визнавалась обов`язковою, колегія суддів дійшла до висновку про можливість розгляду апеляційної скарги по суті в судовому засіданні 07.07.2021 за відсутності представника позивача.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Для забезпечення курсування вагонів, які належать та перебувають у користуванні (оренді) ТОВ "Металургтранс", залізничними коліями відповідача, між позивачем (замовник) та ДП "Придніпровська залізниця" (виконавець) укладено договір № ПР/М-15103/НЮі про надання послуг власнику, орендатору або оператору щодо організації курсування власних вантажних вагонів на коліях загального користування від 09.11.2015.

Відповідно до п. 1.2 договору сторони керуються цим договором, законами України, Статутом залізниць України, Правилами перевезення вантажів залізничним транспортом України, Збірником тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов`язані з ними послуги, Соглашением о международном железнодорожном грузовом сообщении (СМГС), Правилами експлуатації власних вантажних вагонів, іншими нормативними документами.

Згідно з п. 2.2.5 договору виконавець зобов`язується повідомляти замовника про випадки несправності вагону, що виникають під час руху, для вирішення питання ремонту таких вагонів (при відсутності договору на гарантоване обслуговування власних вантажних вагонів із залізницею).

У силу п. 2.1.11 замовник зобов`язується у відповідності з діючими нормативними документами проводити відповідні ремонти власних вагонів.

Позивач при здійсненні своєї господарської діяльності використовує залізничні вагони: № 60619822 на підставі: договору купівлі-продажу №1 від 06.06.2011 р. укладеного з ТОВ «ТРАНСМАШ», №63680003 на підставі договору оренди вагонів №07/ПВ-2019 від 24.05.202019р. укладеного з ПАТ «Трансфорвардінг Лімітед АГ», № 56952575 на підставі договору оренди вагонів №63А від 24.06.2011 р. укладеного з ТОВ «ТрансГруп», №№56343346, 55428155, 52368875, 55427520, 56143423, 52366168, 56563075, 65308686, 56342140, 68085372, 52375029, 52367349, 55485593. 56328867, 64770944, 64407471 на підставі договору оренди вагонів №ОЗА/20 від 01.01.2020 р. укладеного з ТОВ «УКРМЕТАЛУРГТРАНС»; №№ 66022047, 54780572, 64617319 на підставі договору оренди вагонів №02А/20 від 01.01.2020 р. укладеного з TOB «ОСТ-ВЕСТ ЛОГІСТІК УКРАЇНА), г 4594005 на підставі договору оренди вагонів №70А20 від 01.05.2020 р. укладеного з ТОВ «ОСТ-ВЕСТ ЛОГІСТИК УКРАЇНА».

27.06.2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "МЕТАЛУРГТРАНС" (Замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Ремвагонторг" (Виконавець) було укладено Договір про надання послуг з організації ремонту залізничних вагонів № 49у, за умовами договору Виконавець надає Замовнику комплексну послугу з організації ремонту залізничних Вагонів Замовника розобладнаних запасними частинами/деталями/вузлами в наслідок розкрадання та вчинення протиправних дій третіми особами: забракованих вагоноремонтними підприємствами АТ "Укрзалізниця" через їх розобладнання запасними частинами/деталями/вузлами вагона під час перевезення на шляху прямування; виявленій необхідності доукомплектації запасними частинами/деталями/вузлами, в ході проведення ремонтів вагонів або під час відстою вагонів на коліях АТ "Укрзалізниця".

Акт загальної форми ГУ-23 підписаний уповноваженими особами АТ "Укрзалізниця" є документом, що засвідчує обставини, місце події, кількість, тип, найменування відсутніх запасних частин/деталей/вузлів для перерахування Вагону з робочого парку в парк несправних. (п.1.2 Договору)

Відповідно до п. 1.3. договору замовник зобов`язується прийняти та оплатити надані послуги в порядку та на умовах, передбачених цим Договором.

У березні-серпні 2020 року Залізницею було здійснено перевезення вантажних вагонів №№ 56952575, 60619822, 63680003, 56343346, 55428155, 52368875, 66022047, 55427520, 56143423, 52366168, 56563075, 65308686, 56342140, 54780572, 68085372, 52375029, 52367349, 55485593, 56328867, 64770944, 64407471, 64617319, 64594005 які належали та перебували в користуванні (оренді) Товариства, що підтверджується залізничними накладними №№ 53979837, 48338164, 46562427, 41074353, 41955683, 41273491, 42779132, 40825671, 42907758, 40322463, 47525894, 40883969, 41301045, 47334479, 41741562, 42066167, 41850397, 41955709, 41970518, 42080937, 42385526, 42246330, 42686683, за наслідками чого на станціях Краматорськ (код 491802), Слов`янськ (код 492006), Куп`янськ-Сортувальний (430002) та Помічна (код 411901) було встановлено розкомплектованість відповідних вагонів - відсутність головної частини повітророзподільника, розукомплектування ручного та стоянкового гальма, про що було складено повідомлення форми ВУ-23М та ВУ-36М.

Позивачем зазначено, що оскільки пошкодження вагонів №№ 56952575, 60619822, 63680003, 56343346, 55428155, 52368875, 66022047, 55427520, 56143423, 52366168, 56563075, 65308686, 56342140, 54780572, 68085372, 52375029, 52367349, 55485593, 56328867, 64770944, 64407471, 64617319, 64594005 відбулось саме під час знаходження вагонів на залізничних коліях загального користування після укладання договору перевезення, то відповідальність за дотримання якості проведеного технічного обслуговування та ремонту, безпеки руху вагонів несе відповідач.

Спір у справі виник внаслідок того, що, як стверджує позивач, він зазнав матеріальних збитків у сумі 832 920,00 грн., які зобов`язаний відшкодувати відповідач, оскільки він не забезпечив збереження цілісності вагонів під час здійснення вантажних перевезень силами Української залізниці. Вартість таких збитків позивач розрахував, виходячи з ціни придбаних деталей і запасних частин для полагодження вагонів, а також вартості ремонтних робіт.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Відповідно до статті 908 ЦК України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Згідно з ч. 1 ст. 909 ЦК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами) (частина 3 наведеної норми).

Пунктом 2 Статуту залізниць України передбачено, що цей Статут визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом. Статутом регламентуються порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під`їзних колій, а також взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту.

Так, у п. 6 Статуту залізниць України визначено, що накладна - основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна одночасно є договором на заставу вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.

Згідно з п. 8 Статуту залізниць України перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти залізницями провадиться в вагонах парку залізниць або орендованих у залізниць, а також у власних вагонах, що належать підприємствам, організаціям, установам, громадянам - суб`єктам підприємницької діяльності, в тому числі розташованим за межами України. Вагони, призначені для перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, повинні відповідати вимогам Правил технічної експлуатації залізниць України та санітарно-гігієнічним і протиепідемічним нормам і правилам.

Пунктом 1.2 Правил експлуатації власних вантажних вагонів, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України № 17 від 29.01.2015, визначено, що власні вантажні вагони - вантажні вагони, які мають загальномережеву нумерацію, яка нанесена на вагони відповідно до альбому-довідника 632-2011 ПКБ ЦВ "Знаки и надписи на вагонах грузового парка колеи 1520 мм", затвердженого Радою із залізничного транспорту держав - учасниць СНД 25.04.2001 (далі - Знаки і написи), та мають ознаку в АБД ПВ "власний вагон".

Перевезення власних вантажних вагонів у завантаженому і порожньому стані в усіх випадках (передислокація, ремонт тощо) оформляється перевізним документом (накладною) в електронному (із накладенням електронного цифрового підпису) або паперовому вигляді згідно з Правилами оформлення перевізних документів (п. 5.4 названих Правил).

Положеннями п. 3.4 вказаних Правил визначено, що власні вантажні вагони, що виходять на колії загального користування, за конструкцією, строком служби, періодом проведення планових видів ремонту і технічним станом повинні відповідати всім вимогам, які встановлюються до вагонів інвентарного парку залізниць, включаючи спеціалізований рухомий склад, та мати відомості про комплектацію вагона.

За змістом п. 4.1 названих Правил випуск власних вантажних вагонів на колії загального користування допускається після відповідного огляду їх технічного стану працівниками вагонного господарства, а для перевезення небезпечного вантажу в спеціалізованих вагонах - при пред`явленні відправником вантажу працівникам станцій і вагонного господарства свідоцтва про технічний стан вагона, що гарантує безпеку перевезення цього вантажу. Номер свідоцтва і результати огляду технічного стану вагонів працівник вагонного господарства записує в книзі пред`явлення вагонів вантажного парку до технічного обслуговування (форма ВУ-14).

А тому, прийняття відповідачем до перевезення на підставі наявних в матеріалах справи накладних спірних вагонів свідчить про те, що останні перебували у технічно справному стані, доказів протилежного матеріали справи не містять.

Згідно з п. 20 Правил користування вагонами і контейнерами, затверджених наказом Міністерства транспорту України №113 від 25.02.1999, пошкодження вантажного вагона - це порушення справного стану вагона або його складових частин унаслідок зовнішніх впливів, що перевищують рівні, установлені ГОСТ 22235-76, а також унесення змін у конструкції вагонів, заварювання дверей, люків, знімання бортів платформ, дверей напіввагонів, знімного устаткування вагонів тощо, свердління (пробивання, пропалювання) отворів для кріплення вантажів у деталях вагонів, а також кріплення до них вантажів за допомогою зварювання без дозволу залізниці.

Відповідно до п. 19 Правил підставою для пред`явлення вантажовідправникам, вантажоодержувачам, власникам під`їзних колій, портам, підприємствам і організаціям, винним у пошкодженні вантажних вагонів претензій щодо відшкодування збитків є акт про пошкодження вагона форми ВУ-25 або ВУ-25М (у разі машинної обробки актів) і акт загальної форми ГУ-23 (додаток 6), які складаються відповідно до Правил складання актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 28.05.2002 N 334, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 08.07.2002 за N 567/6855.

Як свідчать матеріали справи, на станціях Краматорськ (код 491802), Слов`янськ (код 492006), Куп`янськ-Сортувальний (430002) та Помічна (код 411901) виявлено відсутність деталей, про що свідчать повідомлення форми ВУ-23М від відповідної дати.

На підтвердження пошкодження ваготів в матеріалах справи містяться акти загальної форми ГУ-23.

Посилання відповідача на те, що в актах загальної форми ГУ-23 не достатньо підписів уповноважених осіб, або підписані невстановленими особами, а також відсутнє зазначення форми акта, колегією суддів відхиляються оскільки дані акти (повідомлення) складались відповідачем та саме на нього покладено обов`язок чітко та належно здійснити їх складання.

Натомість неналежне оформлення відповідачем в односторонньому порядку документів, на підставі яких у позивача виникає право до Акціонерного товариства "Українська залізниця" з відшкодування збитків, не може мати наслідком нівелювання можливості реалізувати таке право відповідною особою.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, позивач звертався до відповідача з проханням видачі актів про пошкодження вагонів ВУ-25 по розукомплектованим вагонам.

У відповідь на вказані звернення в матеріалах справи наявний лист відповідача, в якому зазначено, що акти форми ВУ-25 на вагони будуть оформлені лише після встановлення винної особи відповідно до рішень суду за результатами кримінального провадження по фактах незаконного втручання в діяльність залізничного транспорту (розукомплектування вантажних вагонів).

Посилання апелянта на лист № ДН-3ДНА-3-12/1823 від 14.05.2021 ВП «Знам`янська дирекція залізничних перевезень» АТ «Українська залізниця», в якому зазначено, що акти загальної форми ГУ-23 взагалі не складалися колегією суддів відхиляються з огляду на наступне.

Згідно з вимогами ст. 80 ГПК України учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач повинен подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

У розумінні наведених положень докази, які підтверджують заявлені вимоги (у тому числі клопотання про огляд доказів за їх місцезнаходженням), мають бути подані позивачем одночасно з позовною заявою, відповідачем - разом з поданням відзиву, а неможливість подання доказів у цей строк повинна бути письмово доведена позивачем до суду та належним чином обґрунтована.

У свою чергу, статтею 269 ГПК України, якою встановлено межі перегляду справи в суді апеляційної інстанції, передбачено, що докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Системний аналіз статей 80, 269 ГПК України свідчить про те, що докази, якими сторони обґрунтовують свої вимоги та заперечення, повинні існувати на момент звернення до суду з відповідним позовом та винесення оскаржуваного рішення. Єдиний винятковий випадок, коли можливим є прийняття судом (у т.ч. апеляційної інстанції) доказів з порушенням встановленого строку, це наявність об`єктивних обставин, які унеможливлюють своєчасне вчинення такої процесуальної дії (наприклад, якщо стороні не було відомо про існування доказів), тягар доведення яких також покладений на учасника справи.

В той же час, позивач фактично посилається та просить долучити до матеріалів справи лист № ДН-3ДНА-3-12/1823 від 14.05.2021, який датований вже після прийняття рішення судом першої інстанції. Тобто такі докази взагалі не існували на момент розгляду спору по суті судом першої інстанції.

Отже, така обставина, як відсутність існування доказів на момент прийняття рішення суду першої інстанції, взагалі виключає можливість прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів у порядку статті 269 ГПК України незалежно від причин неподання сторонами таких доказів. Навпаки, саме допущення такої можливості судом апеляційної інстанції матиме наслідком порушення вищенаведених норм процесуального права, а також принципу правової визначеності, ключовим елементом якого є однозначність та передбачуваність правозастосування, а отже системність та послідовність у діяльності відповідних органів, насамперед судів.

Правова позиція з цього питання викладена у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №911/3250/16, від 06.02.2019 у справі №916/3130/17, від 26.02.2019 у справі №913/632/17 та від 06.03.2019 у справі №916/4692/15, від 11.09.2019 у справі № 922/393/18, від 16.12.2020 у справі № 908/1908/19.

А тому, такий лист № ДН-3ДНА-3-12/1823 від 14.05.2021 позивача колегія суддів до розгляду не приймає.

В даному контексті колегія суддів відзначає, що відповідно до п. 6.2.7 Інструкції з експлуатації гальм рухомого складу на залізницях України, затвердженої наказом Укрзалізниці №264-Ц від 28.10.1997, забороняється ставити в склад потягу вагони, гальмівне обладнання яких має хоча б одну з наступних несправностей: несправні повітророзподільники, електроповітророзподільники, електричний ланцюг ЕПГ (у пасажирському поїзді), авторежим, кінцевий або роз`єднувальний кран, випускний клапан, гальмівний циліндр, резервуар, робоча камера.

У п. 6.2.1 вказаної Інструкції зазначено, що при технічному обслуговуванні вагонів слід перевіряти дію автогальм на чутливість до гальмування і відпускання. Повітророзподільники й електроповітророзподільники, що працюють незадовільно, слід замінити справними.

Таким чином, відсутність головних частин повітророзподільника, ручного та стоянкового гальма, авторежиму охоплюється поняттям пошкодження вантажного вагону, без усунення якого забороняється ставити вагон у склад потягу.

Ремонт пошкодженого вагона здійснюється на підприємстві, що має право на виконання таких робіт, або на найближчому до місця пошкодження вагоноремонтному підприємстві. Перелік таких підприємств оприлюднюється у товарних конторах станцій обслуговування (п. 21 вищевказаних Правил).

Як уже зазначалося, за фактом пошкодження (розукомплектування) спірних вагонів останні були направлені до найближчого вагонного депо на ремонт та технічний огляд, проведення яких підтверджується повідомленнями форми ВУ-36М.

Згідно з п. 4.6 Правил обслуговування залізничних під`їзних колій, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 №644, обов`язок охорони вагонів і вантажів на під`їзній колії покладається на підприємство. Якщо під`їзна колія обслуговується локомотивом залізниці, то охорону вагонів і вантажів до моменту фактичної подачі вагонів і з моменту збирання вагонів з під`їзної колії організовує залізниця.

Згідно з п. 126 Статуту залізниць України за пошкодження залізницею вагонів або контейнерів, що належать підприємству, залізниця несе матеріальну відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди.

Відповідно до п. 22 Правил користування вагонами і контейнерами сума збитків за пошкодження вагона складається з:

- витрат на транспортування пошкодженого вагона від місця пошкодження до місця його ремонту в розмірі провізної плати, визначеної відповідно до Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом України, затвердженого наказом Міністерства транспорту України №551 від 15.11.99, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 01.12.99 за №828/4121, з урахуванням коригувальних коефіцієнтів, що діють на момент транспортування;

- вартості ремонту пошкодженого вагона з урахуванням вартості втрачених та (або) пошкоджених частин;

- витрат на перевантаження вантажу з пошкодженого вагона, якщо його неможливо відремонтувати в навантаженому стані, які визначаються за калькуляцією вартості робіт, що надається разом з розрахунком збитків;

- плати за користування вагоном за нормативний час перебування пошкодженого вагона в деповському, капітальному ремонті або технічному обслуговуванні з відчепленням (додаток 9), визначеної за ставками плати за користування вагонами згідно з пунктом 14 цих Правил.

Як вбачається з матеріалів справи, вагони №№ 56952575, 60619822, 63680003, 56343346, 55428155, 52368875, 66022047, 55427520, 56143423, 52366168, 56563075, 65308686, 56342140, 54780572, 68085372, 52375029, 52367349, 55485593, 56328867, 64770944, 64407471, 64617319, 64594005 були відремонтовані з встановленням головних частин повітророзподільника, ручного та стоянкового гальма, що підтверджується актами виконаних робіт із додатком до них з розшифровкою наданих послуг з ремонту вагонів.

Тобто, як вірно зазначено судом першої інстанції, доданими до матеріалів справи документами підтверджується понесення позивачем витрат на відновлення внаслідок розукомплектування (відсутності головних частин повітророзподільника, ручного та стоянкового гальм) вагонів №№ 56952575, 60619822, 63680003, 56343346, 55428155, 52368875, 66022047, 55427520, 56143423, 52366168, 56563075, 65308686, 56342140, 54780572, 68085372, 52375029, 52367349, 55485593, 56328867, 64770944, 64407471, 64617319, 64594005, які належали та перебували в користуванні (оренді) Товариства, при їх перевезенні Залізницею на загальну суму 832 920,00 грн. (яка складається з вартості придбаних взамін втрачених деталей та вартості робіт).

Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Приписами ст. 22 ЦК України встановлено, що особа, якій завдано збитків у разі порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. При цьому збитки визначаються, як втрати, яких особа зазнала у зв`язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила чи повинна зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально отримати при звичайних обставинах, якщо б його право не було порушено (упущена вигода).

Згідно зі ст. 224 ГК України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Виходячи зі змісту наведених норм, для застосування такого виду цивільно-правової відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: 1) протиправної поведінки; 2) збитків та їх розміру; 3) причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками; 4) вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

При цьому саме на позивача покладено обов`язок довести наявність збитків, протиправність (незаконність) поведінки їх заподіювача та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками.

У свою чергу відповідач повинен довести, що в його діях немає вини у заподіянні шкоди. Вказаний процесуальний обов`язок з доведення відсутності своєї вини обумовлюється передбаченою цивільним законодавством презумпцією вини заподіювача шкоди. Так, якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

А тому встановивши, що матеріалами справи підтверджується наявність всіх елементів складу правопорушення, а саме: протиправної бездіяльності відповідача, що виявилась у незабезпеченні збереження (схоронності) належного позивачу майна - вагонів, під час перевезення; завданої шкоди - пошкодження складових частин вагонів, у зв`язку з яким позивач був змушений понести витрати на оплату вартості їх ремонту; причинного зв`язку між протиправною поведінкою та завданою шкодою, а також беручи до уваги, що відповідачем, у порушення приписів ст. 74 ГПК України, не доведено, що пошкодження вагонів під час їх перевезення залізницею сталось не з його вини, суд першої інстанції дійшов мотивованого висновку про те, що позовні вимоги про стягнення з відповідача збитків підлягають задоволенню у сумі 832 920,00 грн.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення Господарського суду міста Києва від 16.04.2021 року у справі № 910/2553/21 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування не вбачається.

Згідно із ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника.

Керуючись ст.ст. 74, 129, 269, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Господарського суду міста Києва від 16.04.2021 року у справі № 910/2553/21 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 16.04.2021 року залишити без змін.

3. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на апелянта.

4. Матеріали справи № 910/2553/21 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складено 14.07.2021

Головуючий суддя М.А. Дідиченко

Судді М.А. Руденко

Є.Ю. Пономаренко