РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.07.2021Справа № 910/7390/21
Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Чинчин О.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «СЕЙФ ГЛАСС ФАКТОРІ» (79007, Львівська обл., місто Львів, ВУЛИЦЯ ДЖЕРЕЛЬНА, будинок 38)
до за участю проПриватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ УКРАЇНА» (04053, місто Київ, ВУЛИЦЯ СІЧОВИХ СТРІЛЬЦІВ, будинок 40) Третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні Відповідача 1. Phoenicia Flat Glass Industries Ltd. (Industrial Zone "Ziporit", Р.О. Вох. 703, Nazareth Ilit-1710601, Israel); 2. Товариства з обмеженою відповідальністю «АРКАС ЛОГІСТІКС УКРАЇНА» (65048, Одеська обл., місто Одеса, ВУЛИЦЯ УСПЕНСЬКА, будинок 39, офіс 4) стягнення страхового відшкодування у розмірі 102 616 грн. 56 коп.
Представники: без повідомлення представників сторін

ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Товариство з обмеженою відповідальністю «СЕЙФ ГЛАСС ФАКТОРІ» (надалі також - «Позивач») звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ УКРАЇНА» (надалі також - «Відповідач») про стягнення страхового відшкодування у розмірі 102 616 грн. 56 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням Відповідачем його зобов`язань за Генеральним договором добровільного страхування вантажів з оплатою за кожне окреме перевезення №024.994155406.20223 від 03.12.2018 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.05.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №910/7390/21, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін відповідно до частини 5 статті 252 Господарського процесуального кодексу України.

01.06.2021 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Відповідача надійшов відзив на позовну заяву, заява про залучення до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні Відповідача -Phoenicia Flat Glass Industries Ltd та Товариство з обмеженою відповідальністю "АРКАС ЛОГІСТІКС УКРАЇНА», заява про розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.06.2021 року заяву Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ УКРАЇНА» про залучення третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні Відповідача - Phoenicia Flat Glass Industries Ltd та Товариство з обмеженою відповідальністю "АРКАС ЛОГІСТІКС УКРАЇНА» від 01.06.2021 року задоволено, залучено до участі у справі в якості Третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні Відповідача - Phoenicia Flat Glass Industries Ltd. (Industrial Zone "Ziporit", Р.О. Вох. 703, Nazareth Ilit-1710601, Israel) та Товариство з обмеженою відповідальністю «АРКАС ЛОГІСТІКС УКРАЇНА» (65048, Одеська обл., місто Одеса, ВУЛИЦЯ УСПЕНСЬКА, будинок 39, офіс 4).

14.06.2021 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача надійшли заперечення проти заяви про залучення до участі у справі третіх осіб.

14.06.2021 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача надійшла відповідь на відзив.

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

З метою повідомлення Сторін про розгляд справи Судом на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України ухвала суду про відкриття провадження у справі від 12.05.2021 року була направлена на адреси Сторін, що підтверджується поверненням на адресу суду рекомендованих повідомлень про вручення 21.05.2021 року та 19.05.2021 року уповноваженим особам Сторін. Крім того, ухвала суду про залучення до участі у справі третіх осіб від 02.06.2021 року направлена на адреси Phoenicia Flat Glass Industries Ltd. та Товариства з обмеженою відповідальністю «АРКАС ЛОГІСТІКС УКРАЇНА», що підтверджується поверненням на адресу суду рекомендованого повідомлення про вручення 14.06.2021 року уповноваженій особі Товариства з обмеженою відповідальністю «АРКАС ЛОГІСТІКС УКРАЇНА» та відміткою про відправлення на Ухвалі Господарського суду міста Києва від 02.06.2021 року у справі № 910/7390/21, роздруківкою з офіційного веб-сайту Акціонерного товариства «Укрпошта» за відстеженням поштового відправлення.

Згідно зі статтею 5 Конвенції Центральний Орган запитуваної Держави власноручно вручає документ або забезпечує його вручення відповідним органом: a) у спосіб, визначений його внутрішнім правом для вручення документів, складених в цій державі, особам, що перебувають на її території, або b) в особливий спосіб, обумовлений запитуючим органом, якщо такий спосіб не є несумісним з законами запитуваної Держави.

З урахуванням положень пункту (b) частини першої цієї статті документ може завжди бути вручений шляхом безпосередньої доставки одержувачу, який приймає його добровільно.

Водночас, статтею 10 Конвенції передбачено, що якщо запитувана Держава не заперечує, то ця Конвенція не обмежує: a) можливості надсилати судові документи безпосередньо поштою особам, які перебувають за кордоном, b) можливості для судових працівників, службовців або інших компетентних осіб запитуючої Держави здійснювати вручення судових документів безпосередньо через судових працівників, службовців або інших компетентних осіб запитуваної Держави, c) можливості для будь-якої заінтересованої в судовому процесі особи здійснювати вручення судових документів безпосередньо через судових працівників, службовців або інших компетентних осіб запитуваної Держави.

З інформації, розміщеної на офіційному сайті Гаазької конференції з міжнародного приватного права www.hcch.net, вбачається, що Держава Ізраїль не заперечує можливості надсилати судові документи безпосередньо поштою особам, які перебувають за кордоном, передбаченої пунктом "а" статті 10 Конвенції (правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 11.10.2019 №911/165/18).

Таким чином, Суд приходить до висновку, що Треті особи про час та місце судового засідання були повідомлені належним чином.

Враховуючи, що матеріали справи містять достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, Суд вважає, що справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 5 статті 252 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ

03 грудня 2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «СЕЙФ ГЛАСС ФАКТОРІ» (Страхувальник) та Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ПЗУ УКРАЇНА» (Страховик) було укладено Генеральний договір добровільного страхування вантажів з оплатою за кожне окреме перевезення №024.994155406.20223, відповідно до умов якого страхувальник зобов`язується сплатити страхову премію у строки та у розмірах, що встановлені договором страхування та виконувати інші умови договору страхування, а страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити виплату страхового відшкодування у порядку і на умовах, визначених договором та виконувати всі інші умови договору. (а.с.10-15)

Відповідно до пп. 4.2 Договору страховий випадок - передбачена договором подія, що відбулася протягом строку страхування за договором страхування, з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхового відшкодування страхувальнику або іншій особі - вигодонабувачу, а саме: втрата або пошкодження застрахованого вантажу.

Згідно з розділом 3 Договору застраховані страхові випадки: ICC "А" "З відповідальністю за всі ризики", за які відповідно пп. 5.1.1. договору відшкодовуються збитки від пошкодження, повної загибелі або втрати всього або частини застрахованого вантажу, що сталися з будь-якої причини, за виключенням випадків, передбачених у п. 6 договору страхування.

Відповідно до пп. 7.4. Договору загальна страхова сума по договору, зі змінами згідно з Додатковою угодою №1 від 31.01.2019, встановлена в розмірі 93 500 000,00 грн.

Пунктом. 10.1. Договору встановлено, що на посвідчення страхування за договором для кожного окремого перевезення страхувальнику надається відповідний Страховий сертифікат (за формою згідно з Додатком №1 до договору) протягом 1 робочого дня до початку такого перевезення. Для цього Страхувальник за 2 робочі дні до початку відправлення вантажу, письмово або по факсу (з подальшим наданням оригіналу протягом 5 робочих днів) надає Страховику Заяву на окреме перевезення (за формою згідно Додатку №2 до договору), яка підтверджує найменування і вартість вантажу, дату відправлення та інформацію про транспортний засіб, упакування, перевізника та маршрут перевезення.

Згідно з п. 10.2.1. Договору страхова премія на кожне окреме перевезення розраховується на основі заявленої страхувальником вартості вантажу на відповідне перевезення, з урахуванням умов п. 3 цього договору.

Страхувальник зобов`язаний сплатити страховий платіж до початку кожного окремого перевезення (п. 10.2.2. Договору).

Відповідно до п. 13.5. Договору при пошкодженні частини вантажу сума страхового відшкодування визначається як різниця між підтвердженою документально вартістю тієї частини вантажу, що була пошкоджена, і вартістю частини вантажу, що знаходиться в пошкодженому стані, за мінусом франшизи. Вартість вантажу в пошкодженому стані може бути встановлена шляхом вільного продажу.

Відповідно до п. 8 Договору франшиза - це частина збитків, що не відшкодовується страховиком по кожному страховому випадку і становить 1% від страхової суми за кожним перевезенням.

Пунктом 12.1. Договору встановлено, що при настанні події, що може бути кваліфікована, як страховий випадок, у зв`язку з якою страхувальник звертається до страховика з вимогою про виплату страхового відшкодування, страхувальник зобов`язаний, зокрема, негайно повідомити страховика про настання страхового випадку за телефоном.

У п.13.18 Договору визначено, що Страховик протягом 10 (десяти) робочих днів після отримання всіх необхідних для оцінки j збитку документів, приймає рішення про виплату та складає Страховий акт, або відмову у виплаті, або повідомлення про відстрочку прийняття рішення.

Згідно з п.13.19.Договору Страховик здійснює виплату страхового відшкодування в безготівковій формі на розрахунковий рахунок Страхувальника протягом 10 (десяти) робочих днів після дати складання Страхового акту.

Відмова у виплаті повинна бути здійснена страховиком у письмовій формі з обґрунтуванням і надіслана страхувальнику протягом 10 робочих днів з моменту надання страхувальником всіх необхідних документів (п. 13.20. Договору).

Пунктом 17.4 Договору передбачено, що за несвоєчасну сплату страхового відшкодування Страховик сплачує Страхувальнику пеню за кожний день прострочення платежу у розмірі 0,01% відповідної суми прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла за період прострочення платежу.

На виконання умов Генерального договору добровільного страхування вантажів з оплатою за кожне окреме перевезення №024.994155406.20223 від 03.12.2018 року Позивач перерахував Відповідачу страховий платіж у загальному розмірі 31 787 грн. 93 коп., що підтверджується відповідними платіжними дорученнями. (а.с.52-54)

Додатковою угодою №1 від Генерального договору добровільного страхування вантажів з оплатою за кожне окреме перевезення №024.994155406.20223 від 03.12.2018 року Сторони доповнили п.3.3: найменування вантажу - листкове скло в заводських ящиках за застрахованими страховими ризиками - ІСС «А» «З відповідальністю за всі ризики», маршрут перевезення - Ізраїль - Житомирська область, м. Бердичів, вул. Низгірецька, 16. (а.с.16)

05 серпня 2019 року на виконання п. 10.1. Генерального договору добровільного страхування вантажів з оплатою за кожне окреме перевезення №024.994155406.20223 від 03.12.2018 року Страховиком було видано Страховий сертифікат №29 від 05.08.2019 року щодо перевезення з Ізраїлю, м. Хайфа (порт Хайфа) - м. Одеса (порт) - м. Бердичів вул. Низгірецька, 16 вантажу "Листове скло прозоре товщиною 2,0 мм 2100*3210". Страхова сума складає 393 914 грн. 40 коп. Розмір страхової премії визначено у розмірі 1 457 грн. 48 коп. Термін дії сертифікату з 00.00 год. 05.08.2019 р. до 24.00 год. 05.11.2019 р. (а.с.49)

Phoenicia Flat Glass Industries Ltd. було відправлено Товариству з обмеженою відповідальністю «СЕЙФ ГЛАСС ФАКТОРІ» товар - скло листкове неармоване не тоноване без поглинального відбивального або невідбивального шару, термічно поліроване: флоат-скло прозоре, розмірами 2000х3210 мм, товщиною 2,00 мм (14 ящиків, 840 листів) - 5392,80 кв.м., торговельна марка «Phoenicia Flat Glass Industries Ltd.», що підтверджується митною декларацією. (а.с.36-37)

21 серпня 2019 року на залізничний вокзал м. Бердичева прибув вищевказаний вантаж, при перевірці якого Позивачем було виявлено пошкодження у вигляді частково розбитого скла.

Експертним висновком №В-1762 від 23.08.2019 року, складеним експертом Житомирської Торгово-промислової палати Купріяновим А.А., встановлено, що на момент проведення перевірки виявлено 661 лист цілого скла, із 179 листів скла з пошкодженнями - 70 листів розбито повністю, 109 листів мають тріщини, сколи й пошкодження на торцях. Всього пошкоджено 179 листів прозорого скла розміром 2000х3210х2 мм. (а.с.55-68)

Листом №8289-31 від 05.11.2019 року Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ УКРАЇНА» повідомило Позивача про відмову у виплаті страхового відшкодування у зв`язку з порушенням кріплення вантажу, а також правил розвантаження, що призвело до його пошкодження. (а.с.69-70)

Претензією №494 від 16.09.2019 року Позивач просив Відповідача виплатити компенсацію вартості розбитого листового скла, а також кошти, пов`язані з витратами на розмитнення, транспортні витрати, розвантаження, на загальну суму 104849 грн. 30 коп. (а.с.71-72) У відповідь на яку Відповідач листом №420 від 12.11.2019 року відмовив у задоволенні претензії, оскільки вбачається пошкодження вантажу через неналежне укладання та укріплення його в контейнері, а також неналежне розвантаження/ порушення правил розвантаження, що належать до обов`язків Позивача. (а.с.73)

17 січня 2020 року Позивач звернувся до відповідача із запитом вих. №32 про надання належним чином засвідченого аварійного сертифікату щодо страхового випадку. (а.с.81) У відповідь на вищевказаний запит Відповідач листом №840-31 від 11.02.2020 повідомив, що огляд пошкодженого майна 21.08.2019 було проведено представником страховика, без складання аварійного сертифікату. По даній події до розрахунку збитку приймались до уваги надані документи страхувальника, а саме претензія з розрахунком збитку, інвойси та бухгалтерські довідки. (а.с.82)

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, Позивач зазначає, що вартість скла становить 2,6 доларів США за 1 м2 скла усіх товщин і розміру, тобто, 2987,87 доларів США за все пошкоджене скло, по курсу на момент розмитнення 25,1313 грн. за долар США, що становить 75 089 грн. 06 коп., на розмитнення пошкодженого скла фактично витрачено 24127 грн. 81 коп., транспортні витрати склали 5 632 грн. 43 коп. За доводами Позивача, пошкоджене скло не підлягало переробці на підприємстві позивача, а тому було продане як склобій у кількості 5492 кг, за фактичною ціною за 1 кг у розмірі 2,18 грн без ПДВ. Вартість вантажу в пошкодженому стані склала 11 972 грн. 56 коп. Отже, з урахуванням розміру франшизи та вартості реалізованого вантажу в пошкодженому стані, сума страхового відшкодування, яка підлягала б виплаті на користь Позивача складала 88 962 грн. 34 коп., обов`язок з відшкодування шкоди покладається на Відповідача. Таким чином, просить Суд стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ УКРАЇНА» на його користь страхове відшкодування у розмірі 88 962 грн. 34 коп. Крім того, враховуючи неналежне виконання Відповідачем його договірного зобов`язання, просить суд стягнути з Відповідача на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СЕЙФ ГЛАСС ФАКТОРІ» 3% річних у розмірі 3 897 грн. 28 коп., інфляційні у розмірі 8 128 грн. 93 коп. та пеню у розмірі 1628 грн. 01 коп.

Заперечуючи проти позову Відповідач зазначав, що експертом Колусенком В.В. було проведено дослідження визначення підстав пошкодження вантажу на транспортному засобі та 13.10.2020 р. складено експертний висновок, яким встановлено, що причиною пошкодження вантажу при транспортуванні вантажу було грубе порушення вимог нормативних документів про підготовку вантажу до транспортування та невиконання вимог певного переліку документів, зокрема, вантажовідправник не забезпечив надійного кріплення і безпеку вантажу під час перевезення. Таким чином, Відповідач правомірно відмовив

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Суд вважає, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «СЕЙФ ГЛАСС ФАКТОРІ» підлягають задоволенню з наступних підстав.

Внаслідок укладення Генерального договору добровільного страхування вантажів з оплатою за кожне окреме перевезення №024.994155406.20223 від 03.12.2018 року між сторонами згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України, виникли цивільні права та обов`язки.

Оскільки між сторонами по справі склалися господарські правовідносини, то до них слід застосовувати положення Господарського кодексу України як спеціального акту законодавства, що регулює правовідносини у господарській сфері.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною першою статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (частина 7 статті 193 Господарського кодексу України).

Відповідно до статті 354 Цивільного кодексу України за договором страхування страховик зобов`язується у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній страхувальником у договорі страхування, а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до ч. 1, ст. 980 ЦК України, предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з: життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про страхування" страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів громадян та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати громадянами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Статтею 4 Закону України "Про страхування" визначено, що майнові інтереси, які пов`язані із володінням, користуванням і розпорядженням майном, а також інтереси, пов`язані з відшкодуванням страхувальником заподіяної ним шкоди особі або її майну, а також шкоди, заподіяної юридичній особі (страхування відповідальності) віднесені до об`єктів страхування.

Згідно зі статтями 73, 74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено Судом, 21.08.2019 року за адресою: м. Бердичів, Залізнична станція м. Бердичів - 1 при відкритті контейнера було виявлено пошкодження вантажу - скла листкового неармованого не тонованого без поглинального відбивального або невідбивального шару, термічно полірованого: флоат-скло прозоре, розмірами 2000х3210 мм, товщиною 2,00 мм, надісланого Phoenicia Flat Glass Industries Ltd. на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю «СЕЙФ ГЛАСС ФАКТОРІ», що не заперечувалось Сторонами у поданих заявах по суті спору.

Експертним висновком №В-1762 від 23.08.2019 року, складеним експертом Житомирської Торгово-промислової палати Купріяновим А.А., встановлено, що на момент проведення перевірки виявлено 661 лист цілого скла, із 179 листів скла з пошкодженнями - 70 листів розбито повністю, 109 листів мають тріщини, сколи й пошкодження на торцях. Всього пошкоджено 179 листів прозорого скла розміром 2000х3210х2 мм. (а.с.55-68)

Відповідно до ст. 8 Закону України "Про страхування" страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

За умовами п. 4.2. страховий випадок - передбачена договором подія, що відбулася протягом строку страхування за договором страхування, з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхового відшкодування страхувальнику або іншій особі - вигодонабувачу, а саме: втрата або пошкодження застрахованого вантажу.

Судом встановлено, що за ризиком страхування ІСС "А" "З відповідальністю за всіма ризиками", зокрема, відшкодовуються збитки від пошкодження, повної загибелі або втрати всього або частини застрахованого вантажу, що сталися з будь-якої причини, за виключенням випадків, передбачених у п. 6 цього договору.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 20 Закону України "Про страхування" встановлено, що страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначається умовами договору страхування або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 25 Закону України "Про страхування" здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Листом №8289-31 від 05.11.2019 року Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ УКРАЇНА» повідомило Позивача про відмову у виплаті страхового відшкодування у зв`язку з порушенням кріплення вантажу, а також правил розвантаження, що призвело до його пошкодження. (а.с.69-70)

Відповідно до ст. 26 Закону України "Про страхування" підставою для відмови страховика у здійсненні страхових виплат або страхового відшкодування є:

1) навмисні дії страхувальника або особи, на користь якої укладено договір страхування, спрямовані на настання страхового випадку. Зазначена норма не поширюється на дії, пов`язані з виконанням ними громадянського чи службового обов`язку, в стані необхідної оборони (без перевищення її меж) або захисту майна, життя, здоров`я, честі, гідності та ділової репутації. Кваліфікація дій страхувальника або особи, на користь якої укладено договір страхування, встановлюється відповідно до чинного законодавства України;

2) вчинення страхувальником - фізичною особою або іншою особою, на користь якої укладено договір страхування, умисного кримінального правопорушення, що призвів до страхового випадку;

3) подання страхувальником свідомо неправдивих відомостей про предмет договору страхування або про факт настання страхового випадку;

4) отримання страхувальником повного відшкодування збитків за майновим страхуванням від особи, винної у їх заподіянні;

5) несвоєчасне повідомлення страхувальником про настання страхового випадку без поважних на це причин або створення страховикові перешкод у визначенні обставин, характеру та розміру збитків;

6) інші випадки, передбачені законом.

Умовами договору страхування можуть бути передбачені інші підстави для відмови у здійсненні страхових виплат, якщо це не суперечить закону.

Рішення про відмову у страховій виплаті приймається страховиком у строк не більший передбаченого правилами страхування та повідомляється страхувальнику в письмовій формі з обґрунтуванням причин відмови.

Відмову страховика у страховій виплаті може бути оскаржено страхувальником у судовому порядку.

Підпунктом 19.1.1 пункту 19.1. Розділу 19 Договору страхування визначено, що кріплення застрахованого вантажу повинні бути в справному стані та відповідати умовам перевезення, маршруту перевезення і прийняти торговим звичаям, а також стандартам і технічним умовам, що встановлюють вимоги до відповідного упакування. розміщення та кріплення вантажів.

Умовами підпункт/ 19.1.2 пункту 19.1 Розділу 19 Договору страхування встановлено, що у разі порушення умов упакування, кріплення та підготовки вантажу для відправлення застосовуються умови пункту 6.1.11. даного Договору.

Відповідно до підпункту 6.1.11 Договору не відшкодовуються збитки, що сталися внаслідок неналежного упакування або закупорювання вантажу, відправлення вантажу в ушкодженому стані або з порушенням вимог щодо формування укрупнених вантажних місць, неналежного розміщення та кріплення вантажу, порушення страхувальником, вигодонабувачем, їхніми працівниками, представниками або особами, які діяли за їхнім дорученням, встановлених правил перевезення, пересилання, складування, навантаження (розвантаження), зберігання вантажів або використання транспортних засобів, технічний стан яких не забезпечує збереження вантажу під час перевезення.

Експертним висновком №В-1762 від 23.08.2019 року, складеним експертом Житомирської Торгово-промислової палати Купріяновим А.А., встановлено, що експерту надана залізнична відкрита платформа, на якій знаходився контейнер №TRIU0509264, типу 42UI, опломбований ЗПУ, з натянутим верхнім тентом, який був опломбований пломбою №0356306. Підлога контейнера рівна, без пошкоджень. Стінки контейнера без вм`ятин та інших механічних пошкоджень. За результатами вищевказаної експертизи було виявлено пошкодження упаковки, у якій знаходився застрахований вантаж. Обставини щодо неналежного кріплення, пакування чи перевезення вантажу, на які посилається відповідач, даним Експертним висновком не встановлено.

Вантаж повинен бути підготовлений до перевезення належним чином, а саме: на початок перевезення вантаж повинен бути у стані, при якому продивляються його явні зовнішні пошкодження (наприклад: подряпини, вм`ятини, сколи, порушення лако-фарбового покриття, та інші). На вимогу страховика перед відправленням вантажу здійснюється його огляд представником страховика, сюрвеєм або іншою уповноваженою особою та усі виявлені зовнішні пошкодження вантажу фіксуються у відповідних актах огляду. Страховик не несе відповідальності за виявлені до початку перевезення та зафіксовані в акті огляду зовнішні пошкодження вантажу (п. 9.1.2 договору).

Отже, зі змісту вищевказаних умов договору вбачається, що Відповідач мав право перед відправленням вантажу здійснити його огляд та зафіксувати виявлені зовнішні пошкодження, у випадку їх наявності.

Проте, матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження здійснення Страховиком огляду вантажу перед його відправленням всупереч вимог Генерального договору добровільного страхування вантажів з оплатою за кожне окреме перевезення №024.994155406.20223 від 03.12.2018 року. Крім того, Відповідач аварійного комісара для визначення причин настання страхового випадку не залучив, складення аварійного сертифікату не забезпечив.

На підтвердження своїх заперечень Відповідач зазначав, що експертом Колусенком В.В. було проведено дослідження визначення підстав пошкодження вантажу на транспортному засобі та 13.10.2020 р. складено експертний висновок, яким встановлено, що причиною пошкодження вантажу при транспортуванні вантажу було грубе порушення вимог нормативних документів про підготовку вантажу до транспортування та невиконання вимог певного переліку документів, зокрема, вантажовідправник не забезпечив надійного кріплення і безпеку вантажу під час перевезення.

Проте, Суд не приймає до уваги експертний висновок від 13.10.2020 року, складений Колусенком В.В. в якості належного, допустимого та достовірного доказу в розумінні ст.ст. 76, 77, 78, 79, 91 Господарського процесуального кодексу України на підтвердження порушення вимог нормативних документів про підготовку вантажу до транспортування та невиконання вимог певного переліку документів, оскільки вказаний експертний висновок складений через рік та 2 місяці з дня настання страхового випадку.

Крім того, згідно зі ст. 7 Закону України «Про судову експертизу» судово-експертну діяльність здійснюють державні спеціалізовані установи, їх територіальні філії, експертні установи комунальної форми власності, а також судові експерти, які не є працівниками зазначених установ, та інші фахівці (експерти) з відповідних галузей знань у порядку та на умовах, визначених цим Законом. Виключно державними спеціалізованими установами здійснюється судово-експертна діяльність, пов`язана з проведенням криміналістичних, судово-медичних і судово-психіатричних експертиз.

Відповідно до ст. 9 вказаного Закону атестовані відповідно до цього Закону судові експерти включаються до державного Реєстру атестованих судових експертів, ведення якого покладається на Міністерство юстиції України.

Особа або орган, які призначають або замовляють судову експертизу, можуть доручити її проведення тим судовим експертам, яких внесено до державного Реєстру атестованих судових експертів, або іншим фахівцям з відповідних галузей знань, якщо інше не встановлено законом.

Статтею 10 вказаного Закону унормовано, що судовими експертами можуть бути особи, які мають необхідні знання для надання висновку з досліджуваних питань. Судовими експертами державних спеціалізованих установ можуть бути фахівці, які мають відповідну вищу освіту, освітньо-кваліфікаційний рівень не нижче спеціаліста, пройшли відповідну підготовку та отримали кваліфікацію судового експерта з певної спеціальності.

До проведення судових експертиз (обстежень і досліджень), крім тих, що проводяться виключно державними спеціалізованими установами, можуть залучатися також судові експерти, які не є працівниками цих установ, за умови, що вони мають відповідну вищу освіту, освітньо-кваліфікаційний рівень не нижче спеціаліста, пройшли відповідну підготовку в державних спеціалізованих установах Міністерства юстиції України, атестовані та отримали кваліфікацію судового експерта з певної спеціальності у порядку, передбаченому цим Законом (ст. 10 Закону).

Відповідно до ст. 98 Господарського процесуального кодексу України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань.

Висновок експерта може бути наданий на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи. Висновок експерта викладається у письмовій формі і приєднується до справи.

У висновку експерта повинно бути зазначено: коли, де, ким (прізвище, ім`я, по батькові, освіта, спеціальність, а також, за наявності, свідоцтво про присвоєння кваліфікації судового експерта, стаж експертної роботи, науковий ступінь, вчене звання, посада експерта), на якій підставі була проведена експертиза, хто був присутній при проведенні експертизи, питання, що були поставлені експертові, які матеріали експерт використав. Інші вимоги до висновку експерта можуть бути встановлені законодавством. У висновку експерта має бути зазначено, що він попереджений (обізнаний) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок, а у випадку призначення експертизи судом, також про відповідальність за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків.

Згідно з приписами статті 101 Господарського процесуального кодексу України учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення. Порядок проведення експертизи та складення висновків експерта за результатами проведеної експертизи визначається відповідно до чинного законодавства України про проведення судових експертиз. У висновку експерта зазначається, що висновок підготовлено для подання до суду та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. Експерт, який склав висновок за зверненням учасника справи, має ті самі права та обов`язки, що і експерт, який здійснює експертизу на підставі ухвали суду.

Проте, Суд зазначає, що експерт Колусенко В.В. не був попереджений про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. Крім того, кваліфікація останнього як експерта/спеціаліста не підтверджена у встановленому законом порядку.

Експертним висновком №В-1762 від 23.08.2019 року, складеним експертом Житомирської Торгово-промислової палати Купріяновим А.А., встановлено, що на момент проведення перевірки виявлено 661 лист цілого скла, із 179 листів скла з пошкодженнями - 70 листів розбито повністю, 109 листів мають тріщини, сколи й пошкодження на торцях. Всього пошкоджено 179 листів прозорого скла розміром 2000х3210х2 мм. (а.с.55-68)

Враховуючи вищевикладене, Суд приходить до висновку про настання страхового випадку за Генеральним договором добровільного страхування вантажів з оплатою за кожне окреме перевезення №024.994155406.20223 від 03.12.2018 року й обов`язку Відповідача по виплаті страхового відшкодування.

Пунктом 13.3. договору встановлено, що у разі дійсної повної загибелі всього або частини вантажу, сумою страхового відшкодування є страхова сума вантажу або її частина, що загинула, за мінусом франшизи.

Відповідно до ст. 9 Закону України "Про страхування" страхова сума - грошова сума, в межах якої страховик відповідно до умов страхування зобов`язаний провести виплату при настанні страхового випадку. Страхова виплата - грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. Розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством.

Страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку.

Як вбачається з матеріалів, загальна страхова сума по Генеральному договору добровільного страхування вантажів з оплатою за кожне окреме перевезення №024.994155406.20223 від 03.12.2018 року, зі змінами згідно з Додатковою угодою №1 від 31.01.2019, була встановлена у розмірі 93500000,00 грн.

Згідно з бухгалтерською довідкою Товариства з обмеженою відповідальністю «СЕЙФ ГЛАСС ФАКТОРІ» №466/1 від 23.08.2019 року вартість пошкодженого скла склала 75 089 грн. 06 коп., а також було витрачено 24127 грн. 81 коп. на розмитнення пошкодженого вантажу та 5632 грн. 43 коп. на транспортні витрати, що також підтверджується платіжними дорученнями №3505 від 21.08.2019 р. на суму 11500 грн. 00 коп., №3766 від 26.09.2019 р. на суму 37832 грн. 50 коп. (а.с.35, 42,44)

Крім того, відповідно до бухгалтерської довідки вих. №497 від 19.09.2019 року вбачається, що ціна реалізації вантажу в пошкодженому стані, а саме як склобій у кількості 5492 кг, становить 11 972 грн. 56 коп. (а.с.45) На підтвердження чого Позивачем також надано видаткову накладну №4953 від 28.08.2019 р. на суму 55406 грн. 88 коп., рахунок на оплату №АГ-00005060 від 28.08.2019 р., платіжне доручення № від 11.09.2019 р. на суму 55406 грн. 88 коп. (а.с.46-48)

Таким чином, розмір страхового відшкодування, що підлягає виплаті Відповідачем становить 88 962 грн. 34 коп. (104 849 грн. 30 коп. вартість вантажу, який було пошкоджено - 11972 грн. 56 коп. вартість вантажу у пошкодженому стані - 3914 грн. 40 коп. франшизи)

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги Позивача про стягнення з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ УКРАЇНА» страхового відшкодування в розмірі 88 962 грн. 34 коп. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

При зверненні до суду Позивач просив стягнути з Відповідача на його користь 3% річних за загальний період прострочки з 06.11.2019 р. по 22.04.2021 р. у розмірі 3 897 грн. 28 коп. та інфляційні у розмірі 8 128 грн. 93 коп.

Пунктом 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитору зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. (п.4.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» №14 від 17.12.2013 року).

Суд, перевіривши розрахунок 3% річних, як плати за користування чужими грошовими коштами за період прострочки Відповідачем виплати страхового відшкодування за загальний період прострочки з 06.11.2019 р. по 22.04.2021 р. у розмірі 3 897 грн. 28 коп. вважає, що ця частина позовних вимог підлягає задоволенню у повному обсязі.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція) (п.п. 3.1, 3.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» №14 від 17.12.2013 року)

Таким чином, законом установлено обов`язок боржника у разі прострочення виконання грошового зобов`язання сплатити на вимогу кредитора суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох відсотків річних за весь час прострочення виконання зобов`язання.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у виді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, у розумінні положень наведеної норми позивач як кредитор, вправі вимагати стягнення у судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних до повного виконання грошового зобов`язання.

Разом із тим, Суд зазначає, що інфляційні нарахування на суму боргу, сплату яких передбачено частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Згідно з положеннями ст. 1 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін (індекс інфляції) - показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України.

Відповідно до ст. 3 вищевказаного Закону індекс споживчих цін обчислюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики, і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.

Оскільки індекси інфляції є саме коефіцієнтами, призначенням яких є переведення розміру заборгованості у реальну величину грошових коштів з урахуванням знецінення первинної суми, такі інфляційні втрати не можуть бути розраховані за певну кількість днів прострочення, так як їх розмір не відповідатиме реальній величині знецінення грошових коштів, що існував у певний період протягом місяця, а не на конкретну дату чи за декілька днів.

Згідно з Листом Державного комітету статистики України №11/1-5/73 від 13.02.2009р. також не має практичного застосування середньоденний індекс інфляції, що може бути розрахований за формулою середньої геометричної незваженої (корінь з місячного індексу в 31 (30) степені). Так, він вказує лише на темп приросту цін за 1 день та не є показником реальної величини знецінення грошових коштів кредитора за період прострочення боржником своїх зобов`язань.

Зазначені висновки підтверджуються Рекомендаціями Верховного Суду України щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, даних у листі Верховного Суду України № 62-97р від 03.04.1997р., відповідно до яких визначення загального індексу за певний період часу здійснюється шляхом перемноження помісячних індексів, тобто накопичувальним підсумком. Його застосування до визначення заборгованості здійснюється за умов, якщо в цей період з боку боржника не здійснювалося платежів, тобто розмір основного боргу не змінювався. У випадку, якщо боржник здійснював платежі, загальні індекси інфляції і розмір заборгованості визначаються шляхом множення не за весь період прострочення, а виключно по кожному періоду, в якому розмір заборгованості не змінювався, зі складанням сум отриманих в результаті інфляційних збитків кожного періоду. При цьому, слід вважати, що сума, внесена за період з 1 по 15 число відповідного місяця, індексується за період з врахуванням цього місяця, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця.

Таким чином, інфляційні мають розраховуватись шляхом визначення різниці між добутком суми боргу та помісячних індексів інфляції за час прострочення, розділених на сто, і сумою боргу.

Зазначене відповідає п. 6 Наказу Держкомстату №265 від 27.07.2007р. «Про затвердження Методики розрахунку базового індексу споживчих цін», відповідно до якого розрахунки базового індексу споживчих цін проводяться за міжнародною класифікацією індивідуального споживання за цілями та здійснюються відповідно до модифікованої формули Ласпейреса. Розрахунки базового індексу споживчих цін за квартал, період з початку року і т.п. проводяться «ланцюговим» методом, тобто шляхом множення місячних (квартальних і т.д.) індексів.

При цьому, коли відносно кожного грошового зобов`язання, які мають різні строки виникнення, проводиться оплата частинами через короткі проміжки часу, розрахунок інфляційних втрат необхідно здійснювати щодо кожного окремого платежу, як складової загальної суми окремого грошового зобов`язання, за період з моменту виникнення обов`язку з оплати та який буде спільним для всіх платежів по конкретному грошовому зобов`язанню, до моменту фактичного здійснення платежу з подальшим сумуванням отриманих результатів для визначення загальної суми інфляційних втрат.

Крім того, необхідно враховувати, що сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція).

Якщо прострочення відповідачем виконання зобов`язання з оплати становить менше місяця, то в такому випадку виключається застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України - стягнення інфляційних втрат за такий місяць.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду у справі № 924/312/18 від 13.02.2019 р., у справі № 910/5625/18 від 24.04.2019 р., у справі №910/21564/16 від 10.07.2019 р.

Суд, перевіривши розрахунок інфляційних, як збільшення суми основного боргу в період прострочки виконання боржником його грошового зобов`язання в зв`язку з девальвацією грошової одиниці України, за загальний період прострочки з 06.11.2019 р. по 22.04.2021 р. у розмірі 8 128 грн. 93 коп. вважає, що ця частина позовних вимог підлягає задоволенню у заявленому Позивачем розмірі, оскільки відповідно до частини 2 статті 237 Господарського процесуального кодексу України суд при ухваленні рішення не може виходити у рішенні за межі заявлених позовних вимог.

Крім того, Позивач також просив стягнути з Відповідача на його користь пеню за загальний період прострочки з 06.11.2019 р. по 06.05.2020 р. у розмірі 1 628 грн. 01 коп.

Згідно з приписами ст. ст. 216 - 218 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій. Господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. Господарські санкції застосовуються в установленому законом порядку за ініціативою учасників господарських відносин. Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Статтями 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 22.11.96 р. № 543-96-ВР (з змінами), платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

При цьому, щодо пені за порушення грошових зобов`язань застосовується припис частини шостої статті 232 ГК України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. (п.2.5 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» №14 від 17.12.2013 року)

Пунктом 17.4 Договору передбачено, що за несвоєчасну сплату страхового відшкодування Страховик сплачує Страхувальнику пеню за кожний день прострочення платежу у розмірі 0,01% відповідної суми прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла за період прострочення платежу.

Суд, перевіривши розрахунок пені, у зв`язку з неналежним виконанням умов Договору, за загальний період прострочки виконання Відповідачем його договірного грошового зобов`язання з 06.11.2019 р. по 06.05.2020 р. у розмірі 1 628 грн. 01 коп. вважає, що ця частина позовних вимог підлягає задоволенню у повному обсязі.

Таким чином, з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ УКРАЇНА» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СЕЙФ ГЛАСС ФАКТОРІ» підлягає стягненню страхове відшкодування у розмірі 88 962 грн. 34 коп., 3% річних у розмірі 3 897 грн. 28 коп., інфляційні у розмірі 8 128 грн. 93 коп., пеня у розмірі 1 628 грн. 01 коп.

Згідно зі ст. 17 Закон України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Суд зазначає, що, навіть якщо національний суд володіє певною межею розсуду, віддаючи перевагу тим чи іншим доводам у конкретній справі та приймаючи докази на підтримку позицій сторін, суд зобов`язаний мотивувати свої дії та рішення (див. рішення від 1 липня 2003 р. у справі "Суомінен проти Фінляндії", заява N 37801/97, п. 36).

У п.50 рішення Європейського суду з прав людини від 28.10.2010 "Справа "Трофимчук проти України"" (Заява N 4241/03) зазначено, що Суд повторює, що оцінка доказів є компетенцією національних судів і Суд не підмінятиме власною точкою зору щодо фактів оцінку, яку їм було надано в межах національного провадження. Крім того, гарантуючи право на справедливий судовий розгляд, стаття 6 Конвенції в той же час не встановлює жодних правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами (див. рішення від 27 жовтня 1993 року у справі "Домбо Беєер B. V. проти Нідерландів", п. 31, Series A, N 274).

Відповідно до статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно зі статтею 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, Суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «СЕЙФ ГЛАСС ФАКТОРІ» до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ УКРАЇНА» про стягнення страхового відшкодування у розмірі 102 616 грн. 56 коп. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006р. у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» (SERYAVINOTHERS v.) вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 13.03.2018 Верховного Суду по справі №910/13407/17.

З огляду на вищевикладене, всі інші доводи та міркування учасників судового процесу не досліджуються судом, так як з огляду на встановлені фактичні обставини справи, суд дав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмету доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на Відповідача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236 - 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

УХВАЛИВ

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «СЕЙФ ГЛАСС ФАКТОРІ» - задовольнити у повному обсязі.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ УКРАЇНА» (04053, місто Київ, ВУЛИЦЯ СІЧОВИХ СТРІЛЬЦІВ, будинок 40, ідентифікаційний код юридичної особи 20782312) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СЕЙФ ГЛАСС ФАКТОРІ» (79007, Львівська обл., місто Львів, ВУЛИЦЯ ДЖЕРЕЛЬНА, будинок 38, ідентифікаційний код юридичної особи 39214213) страхове відшкодування у розмірі 88 962 (вісімдесят всім тисяч дев`ятсот шістдесят дві) грн. 34 (тридцять чотири) коп., 3% річних у розмірі 3 897 (три тисячі вісімсот дев`яносто сім) грн. 28 (двадцять вісім) коп., інфляційні у розмірі 8 128 (вісім тисяч сто двадцять вісім) грн. 93 (дев`яносто три) коп., пеню у розмірі 1 628 (одна тисяча шістсот двадцять вісім) грн. 01 (одна) коп. та судовий збір у розмірі 2 270 (дві тисячі двісті сімдесят) грн. 00 коп.

3. Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

4. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Північного апеляційного господарського суду через Господарський суд міста Києва до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

5. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складання та підписання повного тексту рішення: 09 липня 2021 року.

Суддя О.В. Чинчин