ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2021 року м. Черкаси справа № 925/461/21

Господарський суд Черкаської області в складі головуючого судді Чевгуза О.В., з секретарем судового засідання Брус Л.П., за участю представників:

від позивача: Новіков М.В. адвокат,

від відповідача: Драчевський М.А.- заступник сільського голови,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Господарського суду Черкаської області у місті Черкаси справу

за позовом ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ УМАНЬХІМАГРО

до ПАЛАНСЬКОЇ СІЛЬСЬКОЇ РАДИ

про визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ УМАНЬХІМАГРО (вул. Робітнича, 35, село Піківець, Уманський район, Черкаська область, 20392, ) звернулося до Господарського суду Черкаської області з позовом до ПАЛАНСЬКОЇ СІЛЬСЬКОЇ РАДИ (вул. Грушевського, 11, село Паланка, Уманський район, Черкаська область, 20340, ) в якому просить суд:

- визнати за ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ УМАНЬХІМАГРО місцезнаходження: 20392, Черкаська обл., Уманський район, село Піківець, вул. Робітнича, 35, ідентифікаційний право власності на земельну ділянку кадастровий номер :02:000:1517;

- скасувати державну реєстрацію права власності ПАЛАНСЬКОЇ СІЛЬСЬКОЇ РАДИ, ідентифікаційний код 26261301 на земельну ділянку кадастровий номер :02:000:1517 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Ухвалою від 13 квітня 2021 року Господарський суд Черкаської області прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі; задовольнив клопотання ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ УМАНЬХІМАГРО про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін; справу вирішив розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Сторонам надана можливість реалізувати свої процесуальні права та обов`язки.

Позовні вимоги мотивовано тим, що позивач правомірно набув право власності на вищевказану земельну ділянку, однак спірна земельна ділянка у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстрована як власність відповідача.

Від відповідача засобами електронного зв`язку надійшли:

26 квітня 2021 року заява від 26.04.2021 № 02-10/493 проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження;

06 травня 2021 року відзив на позов від 05.05.2021 № 02-10/493, який суд долучив до матеріалів справи. Відповідач у задоволенні позовних вимог просить відмовити, оскільки останній є власником земельної ділянки, землі з комунальної власності надаються за рішенням відповідної ради, такого рішення відповідач не приймав, відповідач не отримував від позивача листа про передачу земельної ділянки від 29.03.2021, спір не підсудний господарському суду.

12 травня 2021 року клопотання від 11.05.2021 № 02-10/1056 про виклик свідка та витребування доказів;

17 травня 2021 року клопотання від 14.05.2021 № 02-10/493/1 про залучення третьої особи;

27 травня 2021 року клопотання від 27.05.2021 № 02-10/1065 про відмову у задоволені позову у зв`язку зі спливом позовної давності.

26 травня 2021 року від адвоката позивача надійшло клопотання від 26.05.2021 про відкладення розгляду справи через перебування адвоката у відрядженні.

Ухвалою від 27 травня 2021 року Господарський суд Черкаської області вирішив подальший розгляд справи №925/461/21 здійснювати за правилами загального позовного провадження, розгляд справи розпочати зі стадії відкриття провадження у справі, підготовче засідання призначив на 08 червня 2021 року, задовольнив клопотання відповідача про витребування доказів, витребував у міськрайонного управління в Уманському району та м. Умань Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області належно засвідчену копію проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) земель колективної власності ЗАТ Піківець, витребував у сертифікованого інженера-землевпорядника Кілочка Валентина Михайловича документи, що підтверджують його повноваження.

07 червня 2021 року від позивача надійшла відповідь на відзив, у якій позивач повідомив, що відповідач не є законним власником спірної земельної ділянки, той факт, що за відповідачем було безпідставно зареєстровано право власності на спірну земельну ділянку не робить відповідача власником, обставини викладені в позові відповідачем по суті не заперечуються, у даній справі не йде мова про набуття права власності на землю із земель комунальної власності, а йде мова про відновлення порушеного права позивача на землю, яке не залежить від волевиявлення місцевої ради, цей спір має вирішуватися в порядку господарського судочинства.

07 червня 2021 року від позивача надійшла відповідь на заяву про застосування строку позовної давності.

07 червня 2021 року від позивача надійшла відповідь на заяву про залучення третьої особи.

У судовому засіданні, що відбулося 08 червня 2021 року представники відповідача подали клопотання про долучення доказів до матеріалів справи та повідомили, що зробили запит в Держслужбу України з питань геодезії, картографії та кадастру для встановлення обставин, які мають суттєве значення для розгляду даної справи, щодо висновку сертифікованого інженера-землевпорядника, але відповіді не отримали та подали клопотання про встановлення додаткового строку для подання вказаного доказу.

Ухвалою від 08 червня 2021 року Господарський суд Черкаської області, розгляд справи у підготовчому судовому засіданні відклав на 09 годину 00 хвилин 24 червня 2021 року; повторно зобов`язав міськрайонне управління в Уманському району та м. Умань Головне управління Держгеокадастру у Черкаській області надати належно засвідчену копію проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) земель колективної власності ЗАТ Піківець, повторно зобов`язав сертифікованого інженера-землевпорядника Кілочка Валентина Михайловича надати документи, що підтверджують його повноваження; уповноважив представника відповідача - Паланської сільської ради Леська Ігоря Анатолійовича з`явитися до Міськрайонного управління в Уманському районі та м. Умані Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області і одержати докази, які надати до дня судового засідання Господарському суду Черкаської області, а саме належно засвідчену копію проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) земель колективної власності ЗАТ Піківець; уповноважив представника відповідача - Паланської сільської ради Леська Ігоря Анатолійовича з`явитися до сертифікованого інженера-землевпорядника Кілочка Валентина Михайловича і одержати докази, які надати до дня судового засідання Господарському суду Черкаської області, а саме - документи, що підтверджують його повноваження.

24 червня 2021 року в судовому засіданні представник відповідача подав клопотання про долучення до матеріалів справи доказів одержаних від міськрайонного управління в Уманському районі та м. Умані Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області та сертифікованого інженера-землевпорядника Кілочка В.М., а саме:

- належним чином завірені матеріали по паюванню земель переданих в колективну власність закритому акціонерному товариству Піківець Піківецької сільської ради Уманського району Черкаської області та розрахунку розміру земельної частки в умовах кадастрових гектарах на-21 арк.;

- належним чином завірену копію схеми поділу земель колективної власності на земельні частки (паї) ЗАТ Піківець в адміністративних межах Піківецької та Гереженівської сільських рад Уманського району Черкаської області та розрахунку розміру земельної частки в умовних кадастрових гектарах на 20-ти арк.;

- сканкопію документів щодо підтвердження надання повноважень сертифікованого інженера-землевпорядника Кілочка В.М.

Ухвалою від 24 червня 2021 року Господарський суд Черкаської області клопотання відповідача про поновлення процесуального строку задовольнив, поновив відповідачу строк для подання доказів. Клопотання представника відповідача про долучення доказів задовольнив, долучив до матеріалів справи докази одержані від міськрайонного управління в Уманському районі та м. Умані Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області. Закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті у судовому засіданні на 10 годин 00 хвилин 07 липня 2021 року.

06 липня 2021 року від позивача надійшов висновок експерта від 02.07.2021 р. № 0207/21.

Щодо клопотання відповідача від 14.05.2021 № 02-10/493/1 про залучення третьої особи без самостійних вимог на боці відповідача державного реєстратора відділу «Центр надання адміністративних послуг» виконавчого комітету Паланської сільської ради, суд відмовляє в його задоволенні, оскільки рішення у даній справі не може вплинути на права або обов`язки державного реєстратора, відповідачем не наведено обґрунтованих підстав для залучення третьої особи.

У судовому засіданні представник позивача вимоги підтримав з підстав та мотивів зазначених у позовній заяві та у відповіді на відзив, представник відповідача просив у позові відмовити.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні 08 липня 2021 року підписано вступну та резолютивну частини рішення без його проголошення.

Дослідивши наявні у матеріалах справи докази, заслухавши представників сторін, судом встановлені такі обставини.

Відповідно до Державного акту на право колективної власності на землю від 04.01.2002 серія ЧР 15-50 (а.с. 5-7) земельна ділянка кадастровий номер :02:000:1517 входила до складу земель, які були передані у власність закритого акціонерного товариства «Піківець» с. Піківець, що підтверджується висновком судового експерта від 02.07.2021 № 0207/21.

Відповідно до п. 1.2 схеми поділу земель колективної власності на земельні частки (паї) ЗАТ «Піківець» в адміністративних межах Піківецької та Гереженівської сільських рад Уманського району Черкаської області та розрахунку розміру земельної частки в умовних кадастрових гектарах встановлено, згідно проекту роздержавлення земель та технічної документації по видачі державних актів на право колективної власності на землю, сільськогосподарському підприємству «Піківець» передано у колективну власність 639,3 га земель, в тому числі: ріллі - 595,3, сіножаті - 16.4 га пасовища - 2,5 га та 25,1 га земель, що не підлягають поділу (госп.двори, шляхи, лісовкриті площі тощо). Схемою поділу враховані обмеження, обумовлені технологічними і екологічними особливостями використання земель, пасовища загальною площею 2,5 га, сіножаті - 16,4 га, госп. двори, шляхи та лісовкриті площі - 25,1 га залишаються в землях загального користування.

Вказана схема визначає які землі з земель колективної власності ЗАТ «Піківець» підлягають паюванню, а які ні, вона не змінює форму власності земель.

Відповідачем не надано рішень або інших розпорядчих актів згідно з якими спірна земля передавалася з колективної власності ЗАТ «Піківець» у державну чи комунальну власність.

Таким чином, суд приходить до висновку, що землі які не підлягали поділу (паюванню) - господарські двори, серед яких і спірна земельна ділянка, залишилися у власності ЗАТ Піківець''.

Відповідно до ст. 3 Земельного кодексу України (в редакції чинній на час видачі державного акту на право колективної власності на землю), - власність на землю в Україні мала такі форми: державну, колективну, приватну. Усі форми власності визнавались рівноправними. Власник землі може вільно володіти, користуватись та розпоряджатись нею.

Відповідно до ст. 5 Земельного кодексу України (в редакції чинній на час видачі державного акту на право колективної власності на землю), - Суб`єктами права колективної власності на землю були колективні сільськогосподарські підприємства, сільськогосподарські кооперативи, садівницькі товариства, сільськогосподарські акціонерні товариства, у тому числі створені на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств.

Відповідно до ст. 22, 23 Земельного кодексу України(в редакції чинній на час видачі державного акту на право колективної власності на землю), - право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. Державний акт на право колективної власності на землю видається колективному сільськогосподарському підприємству, сільськогосподарському кооперативу, сільськогосподарському акціонерному товариству із зазначенням розмірів земель, що перебувають у власності підприємства, кооперативу, товариства і у колективній власності громадян.

Відповідно до висновків судового експерта від 02.07.2021 № 0207/21 площа земельної ділянки кадастровий номер :02:000:1517 складає: під нежитловими будівлями, які знаходяться за адресою: вул. Польова, № 66 в с. Піківець, Уманського району, Черкаської області і становить 0,0185 га., а саме: літ. А-1 будівля пасічника з прибудовою 0,0112 га., літ. Б-1,б - будівля для зимового зберігання вуликів з прибудовою 0,0073 га. та площа земельної ділянки для обслуговування цих будівель становить - 0,6381 га. Загальна площа земельної ділянки 0,6566 га. Досліджувана земельна ділянка виділялась під ці нежитлові будівлі згідно Державного акту на право колективної власності на землю, серія та номер ЧР 15-50 від 04.01.2002, виданого на підставі рішення Уманської районної ради народних депутатів від 12.10.2001 за № 17-18 (Ділянка № 2 0,8 га. на акті), має сформований кадастровий номер :02:000:1517 відповідно до Проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок 26.08.2014 розробником документації: Уманський МРВ Черкаської РФ Центру ДЗК. Відповідно до Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 за № 1051 (Додаток 4 Перелік угідь згідно з Класифікацією видів земельних угідь (КВЗУ) угіддя визначені - 013.00 під господарськими будівлями і дворами.

Судом встановлено, що будівлі та споруди, які знаходяться за адресою: вул. Польова, № 66, с. Піківець, Уманського району, Черкаської області є власністю позивача, що підтверджено свідоцтвом про право власності на нерухоме майно № 41664175 від 03.08.2015, витягом з Державного реєстру прав на нерухоме майно № 41664348 від 03.08.2015.

Вказані будівлі та споруди на момент видачі Державного акта на право колективної власності на землю від 04.01.2002 серія ЧР 15-50 були власністю закритого акціонерного товариства «Піківець», що підтверджено довідкою від 01.04.2021 № 2.

У подальшому ЗАТ «Піківець» ідентифікаційний код: 05281593 було реорганізовано шляхом перетворення у ТОВ "УМАНЬАГРОХІМ" з тим самим ідентифікаційним кодом: 05281593, ТОВ "УМАНЬАГРОХІМ" є правонаступником усіх прав та обов`язків ЗАТ «Піківець», що підтверджується витягом з протоколу № 1 загальних зборів акціонерів ЗАТ «Піківець» від 25.01.2012, витягом зі статуту ТОВ "УМАНЬАГРОХІМ", інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Відповідно до ч. 1 ст. 104 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) у разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників.

Відповідно до Протоколу загальних зборів учасників ТОВ "УМАНЬАГРОХІМ" № 1 від 22.06.2015 вищевказані будівлі та споруди були внесені до статутного фонду позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 120 Земельного кодексу України, до особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Відповідно до ч. 1 ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

У постанові Верховного Суду від 18 червня 2019 року у справі № 924/767/18 закріплена наступна правова позиція: право власності на землю переходить разом з будівлею, без оформлення та державної реєстрації переходу права власності на землю, до нових власників будівлі незалежно від того скільки разів переходило право власності на будівлю.

Державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а лише засвідчує вже набуте особою право власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації, дана правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 24 січня 2020 року № 910/10987/18. У зв`язку із зазначеним право власності на спірну землю перейшло до позивача незалежно від наявності чи відсутності державної реєстрації права власності на землю за попередніми землевласниками.

Право власності позивача на будівлі та споруди не оспорюється відповідачем.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 14 Конституції України право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Відповідно до ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Отже, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, в силу імперативного законодавчого припису, відбувається перехід права на земельну ділянку, розміщену під цим жилим будинком, будівлею або спорудою, до нового власника, а відповідне право на цю земельну ділянку у попереднього власника припиняється, як зазначено у наведеній статті. При цьому перехід права на цю земельну ділянку відбувається відповідно до прямого припису закону незалежно від волі особи - попереднього власника земельної ділянки (Суд враховує mutatis mutandis висновки, викладені у пункті 7.42 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2018 року у справі № 910/18560/16), аналогічні правові позиції закріплені у постанові Верховного Суду від 16.06.2020 № 689/26/17 п. 6.27, постанова від 11 лютого 2015 року у справі № 6-2цс15.

Чинне земельне та цивільне законодавство імперативно передбачає перехід права на земельну ділянку в разі набуття права власності на об`єкт нерухомості, що відображає принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, який хоча безпосередньо не закріплений у загальному вигляді в законі, тим не менш знаходить свій вияв у правилах статті 120 ЗК України, статті 377 ЦК України, інших положеннях законодавства (пункт 8.5 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2018 року у справі № 910/18560/16). При цьому принцип спільної юридичної долі нерухомого майна та земельної ділянки, на якій це майно розміщене, закріплений наведеними законодавчими нормами, зумовлений невіддільністю нерухомого майна від земельної ділянки, на якій воно розміщене, і яка фактично є його частиною, та має на меті дотримання законних прав та інтересів власника нерухомого майна, а також забезпечення можливості реалізації ним відповідних правомочностей власника щодо володіння, користування та розпорядження цим майном.

Незважаючи на вказане, право власності на спірну землю зареєстровано за відповідачем, що підтверджено відомостями про земельну ділянку з Державного земельного кадастру. Зареєструвавши за собою право власності на земельну ділянку позивача, відповідач тим самим не визнає та порушує право власності позивача на земельну ділянку, що потребує судового захисту. Також, з відзиву на позов вбачається, що відповідач не визнає право власності позивача на земельну ділянку, що є предметом спору.

Відповідач не надав суду доказів, що підтверджують правомірність набуття права державної, а згодом комунальної власності на спірну землю.

Як вбачається, відбулося безпідставне фактичне повернення землі колективної форми власності у власність держави. Разом з тим таке повернення у власність держави можливе лише і виключно у випадках, передбачених законом, а саме у статті 23 ЗК України 1990 року чи статті 140 ЗК України 2001 року. У цьому випадку відбулося втручання держави у право колективної власності на землю.

Право власності має фундаментальний характер, захищається згідно з нормами національного законодавства з урахуванням принципів статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У практиці Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ, Суд) напрацьовано три головні критерії, які слід оцінювати на предмет відповідності втручання в право особи на мирне володіння своїм майном принципу правомірного втручання, сумісного з гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: а) чи є втручання законним; б) чи переслідує воно «суспільний інтерес»; в) чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. ЄСПЛ констатує порушення державою статті 1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано.

Втручання держави в право особи на мирне володіння своїм майном повинно здійснюватися на підставі закону, під яким розуміється нормативно-правовий акт, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм.

Тлумачення та застосування національного законодавства - прерогатива національних органів, але спосіб, у який це тлумачення і застосування відбувається, повинен призводити до наслідків, сумісних з принципами Конвенції з точки зору тлумачення їх у світлі практики ЄСПЛ.

Втручання у право власності допустиме лише тоді, коли воно переслідує легітимну мету в суспільних інтересах. Але, окрім того, втручання у право безперешкодного користування своїм майном передбачає «справедливу рівновагу» між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав людини.

Європейський суд з прав людини у своїй правозастосовній практиці наголошував на тому, що втручання, особливо коли воно має розглядатися в контексті частини другої статті 1 Протоколу № 1, має забезпечити «справедливу рівновагу» між вимогами загальних інтересів і вимогами захисту основних прав людини. Важливість забезпечення цієї рівноваги відбивається в структурі статті 1 загалом, а отже, й у частині другій. Має бути розумне співвідношення між засобами, що використовуються, і поставленою метою. З`ясовуючи, чи дотримано цієї вимоги, Суд визнає, що держава має право користуватися широкими межами свободи розсуду як у виборі засобів примусового виконання наказів, так і у з`ясуванні виправданості наслідків такого виконання наказів у світлі загальних інтересів - виконання, що спрямоване на досягнення мети, поставленої даним законом (рішення від 19 грудня 1989 року у справі «Мелахер та інші проти Австрії», заяви № 10522/83; 11011/84; 11070/84, пункт 48, та від 29 квітня 1999 року у справі «Шассанью та інші проти Франції» , заяви № 25088/94, 28331/95 та 28443/95, пункт 75).

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до частини 3 статті 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" одним із способів судового захисту порушених прав та інтересів особи є судове рішення про скасування державної реєстрації прав.

Щодо заперечення відповідача про вирішення даного спору в порядку господарського судочинства, суд зазначає, що відповідач є органом місцевого самоврядування, але у спорі про право власності на землю він не здійснює владних управлінських функцій, тому враховуючи суб`єктний склад учасників справи, цей спір має вирішуватися в порядку господарського судочинства. Дана правова позиція підтверджена постановою Великої Палати Верховного Суду від 03.04.2019 у справі № 727/1002/17, постановою Великої Палати Верховного Суду від 4 вересня 2018 року по справі № 823/2042/16.

Відповідачем у справі подано письмове клопотання про застосування до позовних вимог позовної давності на підставі положень ч. 4 ст. 267 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 223 Господарського кодексу України при реалізації в судовому порядку відповідальності за правопорушення у сфері господарювання застосовуються загальний та скорочені строки позовної давності, передбачені Цивільним кодексом України, якщо інші строки не встановлено цим Кодексом.

Згідно ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ст. 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Судом встановлено, що позивач дізнався про те, що спірна земельна ділянка входила до Державного акту на право колективної власності на землю від 04.01.2002 серія ЧР 15-50 лише з висновку сертифікованого інженера-землевпорядника від 08.04.2020, з цього часу позивач дізнався, що має право власності на спірну землю, до цього часу позивач не знав про вказану обставину. Згідно з інформацією Державного земельного кадастру, що знаходиться у матеріалах справи, спірна земельна ділянка зареєстрована за відповідачем 12.03.2021. Оскільки позивач дізнався про існування свого права на землю 08.04.2020, а відповідач порушив право власності позивача на землю 12.03.2021, суд вважає, що позивач звернувся до суду з позовом в межах строку позовної давності.

Відповідно до ст. 74, 76-79 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Обов`язок доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права.

З огляду на викладене, господарський суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та наявність підстав для їх задоволення в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись статтями 129, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд Черкаської області

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Визнати за ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "УМАНЬХІМАГРО" місцезнаходження: 20392, Черкаська обл., Уманський район, село Піківець, вул. Робітнича, 35, ідентифікаційний код в право власності на земельну ділянку кадастровий номер :02:000:1517.

Скасувати державну реєстрацію права власності ПАЛАНСЬКОЇСІЛЬСЬКОЇ РАДИ, ідентифікаційний код: 26261301 на земельну ділянку кадастровий номер :02:000:1517 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано, а у разі подання апеляційної скарги на рішення, рішення набирає законної сили після прийняття судом апеляційної інстанції судового рішення.

Рішення може бути оскаржене до Північного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене та підписане 19.07.2021

Суддя О.В. Чевгуз