ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" червня 2021 р. Справа№ 927/1202/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Разіної Т.І.

суддів: Іоннікової І.А.

Тарасенко К.В.

Секретар судового засідання: Припутницька Ю.В.

За участю представників учасників процесу: згідно протоколу судового засідання від 22.06.2021.

Розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Чернігівської міської ради на рішення Господарського суду Чернігівської області від 15.03.2021 у справі № 927/1202/20 (суддя Сидоренко А.С., м. Київ, повний текст рішення складено 25.03.2021)

за позовом Чернігівської міської ради

до 1. Комунального підприємства «Чернігівське міжміське бюро технічної інвентаризації» Чернігівської обласної ради

2. Товариства з обмеженою відповідальністю «Спортивний клуб «Чернігів»

про визнання незаконним та скасування рішення

За результатами розгляду апеляційної скарги, Північний апеляційний господарський суд,-

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

15.12.2020 Чернігівська міська рада (надалі також - міська рада, позивач, скаржник) звернулася до Господарського суду Чернігівської області з позовом до Комунального підприємства «Чернігівське міжміське бюро технічної інвентаризації» Чернігівської обласної ради (надалі також - КП «ЧМБТІ», відповідач-1) та Товариства з обмеженою відповідальністю «Спортивний клуб «Чернігів» (надалі також - ТОВ «СК «Чернігів», відповідач-2) про визнання незаконним та скасування рішення, згідно якої позивач просить визнати незаконним та скасувати рішення КП «ЧМБТІ» про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 10.01.2009, реєстраційний номер 26053743, номер запису 2236, в книзі 16, тип об`єкта: об`єкт незавершеного будівництва, адреса: Чернігівська область, місто Чернігів, вулиця Блакитного, будинок 14 за ТОВ «СК «Чернігів».

На обґрунтування позовних вимог міська рада зазначає, що остання заперечує щодо набуття 27.04.1994 ТОВ «СК «Чернігів» права власності на об`єкт нерухомості (незавершене будівництво) за адресою м. Чернігів, вул. Блакитного, буд. 14, оскільки згідно ЦК УРСР 1963 року, можливість набуття прав власності на результат будівельної діяльності (об`єкти незавершеного будівництва) як на об`єкти нерухомого майна не передбачалась.

Також, позивач вказує на те, що відповідач-1 під час проведення реєстрації незавершеного будівництва не з`ясував, чи виконувалось будівництво в установленому законом порядку, зокрема на підставі виданих архітектурно-планувальних завдань, технічних умов на будівництво, проектно-кошторисної документації, а також відведеної для цих цілей земельної ділянки та оформленого належним чином дозволу на будівництво.

Рішення ж Деснянського районного суду місті Чернігові від 19.03.2001 у справі № 2-1206/2001 не містить посилань на правові підстави створення даного майна попереднім власником (підстави ведення будівництва), не передбачає визначення категорії майна відповідного виду (рухомих чи нерухомих речей), як і не містило обґрунтувань, що діючим законодавством не передбачалось інших способів встановлення права власності на незавершене будівництво.

Отже, вказане судове рішення не підміняє документів, визначених законодавством для створення майна, первісного виникнення на нього права власності та наступного переходу права власності до іншої особи.

Міська рада не має жодної інформації про наявність правових підстав для ведення або продовження ведення будівництва за адресою: місто Чернігів, вулиця Блакитного, будинок 14.

Всупереч норм ст. 14 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції на момент прийняття оскаржуваного рішення), ТОВ «СК «Чернігів» для проведення державної реєстрації не надало договору, укладеного між ним та МВТП «Фірма Віон» 27.04.1994, а також жодного документу, який би підтвердив право користування земельною ділянкою по вул. Блакитного в м. Чернігові.

Крім того, відповідачем-2 не було надано підтвердження державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва за адресою м. Чернігів, вул. Блакитного, 14 на підставі договору, укладеного між ним та МВТП «Фірма Віон» 27.04.1994, а для державної реєстрації на підставі рішення суду не надало документ, що відповідно до законодавства надає право на виконання будівельних робіт.

Чернігівська міська рада як орган, через який територіальна громада м. Чернігова здійснює своє право власності, уповноважений здійснювати функції власника земельної ділянки, зокрема вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю. Реєстрація чужого об`єкта нерухомого майна на земельній ділянці, яка не надавалась для його будівництва, порушує права землевласника, оскільки обмежує можливість її використання.

Суть позовних вимог зведена до встановлення юридичного факту суперечності вимогам закону конкретних актів МБТІ в результаті яких було безпідставно обтяжено земельну ділянку комунальної власності правами ТОВ «СК «Чернігів».

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 15.03.2021 у справі № 927/1202/20 позов залишено без задоволення.

Судове рішення прийнято із посиланням на ст. 55 Конституції України, ст.ст. 15, 123, 126, 129 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України), ст.ст. 15, 21, 328 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України), ст.ст. 271, 273, 275 Цивільного процесуального кодексу України 1963 року (надалі - ЦПК України 1963 року) ст.ст. 4, 128, 224 Цивільного кодексу УРСР (надалі - ЦК УРСР), ст.ст. 152, 155 Земельного кодексу України (надалі - ЗК України), ст.ст. 2, 20, 26 Закону України «Про власність», ст. 10 Закону України «Про підприємства України», ст.ст. 2, 3, 18, 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень», ст.ст. 1, 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» та мотивоване тим, що проведення державної реєстрації права власності на правомірне набуте майно за заявою його власника не порушує права Чернігівської міської ради на землю.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись з рішенням Господарського суду Чернігівської області від 15.03.2021 у справі № 927/1202/20, Чернігівська міська рада звернулася до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Скаржник зазначає, що жодних практичних дій щодо відновлення права користування земельною ділянкою відповідач -1 станом на момент проведення державної реєстрації у 2009 році вжито не було.

Заявник апеляційної скарги вказує, що поза увагою місцевого господарського суду залишився той факт, що відповідач -1 офіційно не надав для проведення реєстраційних дій рішення Деснянського районного суду міста Чернігова про встановлення права власності на об`єкт незавершеного будівництва та чинних документів про право користування земельною ділянкою по вул. Блакитного, 14 м. Черрнігів.

Крім того, на переконання скаржника, фактчино КП «Чернігівське міжміське бюро технічної інвентаризації» Чернігівської обласної ради здійснило реєстрацію об`єкта незавершеного будівництва за адресою: Чернігівська обл., м. Чернгів, вул. Блакитного, буд. 14 на підставі документів, які не було долучено до заяви відповідача-1 вих№26/11 від 26.11.2008 року.

Узагальнені доводи та заперечення учасників справи

20.04.2021 через відділ автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду (канцелярію суду) від ТОВ «СК «Чернігів» надійшов відзив на апеляційну скаргу, згідно з яким відповідач-2 просить суд, апеляційну скаргу Чернігівської міської ради залишити без задоволення, рішення Господарського суду Чернігівської області від 15.03.2021 у справі № 927/1202/20 - без змін, а також стягнути з Чернігівської міської ради на користь ТОВ «СК «Чернігів» понесені судові витрати на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції у розмірі 12 000,00 грн.

Відзив на апеляційну скаргу від відповідача-2 до суду апеляційної інстанції у встановлений строк не надходив.

Частиною 3 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), що відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідач -2 не був обмежений у своїх процесуальних правах надати відзив на апеляційну скаргу через канцелярію суду або шляхом їх направлення на адресу суду поштовим відправленням. Відтак, приймаючи до уваги, що відповідач -1 у строк, встановлений судом апеляційної інстанції не подали відзивів на апеляційну скаргу, суд дійшов висновку, що неподання позивачем та третьою відзиву не перешкоджає вирішенню справи по суті за наявними в ній матеріалами.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.04.2021 для розгляду апеляційної скарги Чернігівської міської ради сформовано судову колегію Північного апеляційного господарського суду у складі головуючий суддя Разіна Т.І., судді: Іоннікова І.А., Тарасенко К.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05.04.2021 у справі № 927/1202/20 відкрито апеляційне провадження у даній справі; розгляд апеляційної скарги Чернігівської міської ради на рішення Господарського суду Чернігівської області від 15.03.2021 у справі № 927/1202/20 призначено на 20.05.2021.

18.05.2021 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду (канцелярію суду) від ТОВ «СК «Чернігів» надійшло клопотання про подання доказів понесених витрат на правничу допомогу, що були заявлені у відзиві на апеляційну скаргу з додатком, а саме із квитанцією б/н від 15.05.2021.

20.05.2021 судове засідання не відбулося у зв`язку з перебуванням головуючого судді Разіної Т.І., суддів: Іоннікової І.А., Тарасенко К.В. у відпустці.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.05.2021 у справі № 927/1202/20 розгляд апеляційної скарги Чернігівської міської ради на рішення Господарського суду Чернігівської області від 15.03.2021 у справі № 927/1202/20 призначено на 08.06.2021.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.06.2021 у справі № 927/1202/20 відкладено розгляд апеляційної скарги Чернігівської міської ради на рішення Господарського суду Чернігівської області від 15.03.2021 у справі № 927/1202/20 призначено на 22.06.2021.

Явка представників сторін

22.06.2021 в судове засідання з`явився представник Чернігівської міської ради (скаржника).

Представники КП «ЧМБТІ» (відповідач-1) та ТОВ «СК «Чернігів» (відповідача-2) в судове засідання 22.06.2021 не з`явилися, про час, місце та дату судового засідання повідомлялися завчасно та належним чином, про причини нез`явлення суд не повідомлено.

Щодо повідомлення відповідача-1 та відповідача-2 про час, місце та дату судового засідання слід зазначити наступне.

Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень (частина третя статті 120 ГПК України).

Частиною 12 статті 270 ГПК України визначено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

З урахуванням вище викладеного, оскільки у матеріалах справи містяться докази належного повідомлення КП «ЧМБТІ» та ТОВ «СК «Чернігів» про дату, час і місце проведення судового засідання по розгляду апеляційної скарги та докази надіслання судом апеляційної інстанції процесуальних документів відповідачу-1 та відповідачу-2 на належну адресу, з огляду на те, що неявка сторін не перешкоджає всебічному, повному та об`єктивному розгляду всіх обставин справи, враховуючи предмет спору, а також доказове наповнення матеріалів справи, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду вважає можливе здійснити розгляд оскаржуваного судового рішення в апеляційному порядку без участі представників КП «ЧМБТІ» та ТОВ «СК «Чернігів».

Позиції учасників справи

22.06.2021 у судовому засіданні представник Чернігівської міської ради підтримав вимоги апеляційної скарги з підстав викладених у ній та просив її задовольнити, рішення Господарського суду Чернігівської області від 15.03.2021 у справі № 927/1202/20 скасувати та прийняти нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Як встановлено вірно місцевим господарським судом, ТОВ «СК «Чернігів» зареєстроване в якості суб`єкта господарювання 25.11.1993, про що у Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань внесені відомості за 1 001232.

Обставинами, які є предметом доказування у даній справі являються: правомірність набуття ТОВ «СК «Чернігів» права власності на об`єкт незавершеного будівництва; відповідність рішення КП «ЧМБТІ» від 10.01.2009 вимогам чинного законодавства; наявність порушення прав Міськради.

Так, на підтвердження позовних вимог Чернігівською міською радою надано:

- копію витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 10.01.2009;

- копію архівного витягу із рішення виконавчого комітету Чернігівської міської ради народних депутатів від 07.07.2020 № 17-24/145/1;

- копію державного акту на право постійного користування землею № 000722-199;

- копію рішення Деснянського районного суду міста Чернігова від 19.03.2001 у справі № 2-1206/2001;

- копію витягу з п. 206 рішення Чернігівської міської ради від 28.01.2003;

- копію витягу з п. 460 рішення Чернігівської міської ради від 12.04.2005;

- копію витягу з п. 223 рішення Чернігівської міської ради від 04.02.2008;

- копію постанови Господарського суду Чернігівської області від 27.07.2006 у справі № 5/239б;

- копію ухвали Господарського суду Чернігівської області від 15.04.2008 у справі № 5/239б/49б/17б;

- копію ухвали Господарського суду Чернігівської області від 29.11.2011 у справі № 4/99б/26/10 (5/106б/35б (5/239б/49б/17б)).

На підтвердження заперечень проти позову КП «ЧМБТІ» надано оригінал інвентаризаційної справи № 17980 на об`єкт незавершеного будівництва, що знаходиться за адресою: Чернігівська область, м. Чернігів, вул. Блакитного, 14.

Також, на підтвердження заперечень проти позову ТОВ «СК «Чернігів» надано:

- копії трьох витягів з рішення виконавчого комітету Чернігівської міської ради народних депутатів № 78 від 19.04.1993;

- копію Авізо № 31 від 24.01.1994;

- копію листа № 91 від 15.04.1999;

- копію листа № 13/303 від 27.10.1994;

- копію витягу з рішення виконавчого комітету Чернігівської міської ради народних депутатів № 144 від 17.06.1996;

- копію листа № 206 від 20.11.1995;

- копію листа від 05.06.1996;

- копію матеріалів інвентаризаційної справи № 17980.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови та оцінка аргументів учасників справи

Згідно із приписами ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів Північного апеляційного господарського суду, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника скаржника, обговоривши доводи апеляційної скарги, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини даної господарської справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права при прийнятті оскаржуваного судового акту, дійшла висновку про залишення апеляційної скарги Чернігівської міської ради без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з наступних підстав.

Стосовно правомірності набуття ТОВ «СК «Чернігів» права власності на об`єкт незавершеного будівництва, слід зазначити таке.

Як вбачається з вищевказаних документів наданих учасниками справи, 10.01.2009 КП «ЧМБТІ» було проведено державна реєстрація права власності ТОВ «СК «Чернігів» на об`єкт незавершеного будівництва (реєстраційний номер 26053743), розташований за адресою: м. Чернігів, вул. Блакитного, 14, про що було зроблено запис № 2236 в книзі 16.

Разом з тим, у витязі № 21508500 від 10.01.2009 зазначено, що підставами виникнення права власності є рішення Деснянського районного суду міста Чернігова від 19.03.2001 та державний акт на право постійного користування землею № 199 від 26.06.1996, виданий виконкомом Чернігівської міської ради.

Так, рішенням Деснянського районного суду міста Чернігова від 19.03.2001 у справі № 2-1206/2001, ухваленого за заявою ТОВ «СК «Чернігів», яке набрало законної сили, було встановлено факт належності на праві власності ТОВ «СК «Чернігів» об`єкту незавершеного будівництва в м. Чернігові по вул. Блакитного, 14 - недобудованого приміщення загальною площею 347 м2, прибудов загальною площею 253,8 м2, 72,4 м2, 21,7 м2, льодового поля 2 422,8 м2.

З описової частини вищевказаного судового рішення вбачається, що « 27.04.1994 ТОВ «СК «Чернігів» згідно договору купівлі - продажу № 7/04-94 придбало у МВТП «Фірма Віон» будівництво спортивного майданчика в м. Чернігові по вул. Блакитного, 14:

- приміщення холодильного центру загальною площею 706,7 м2, де знаходиться нульовий цикл фундаментів, наружні та внутрішні стіни, перекриття та покриття;

- льодовий майданчик для хокею з шайбою загальною площею 2 269 м2, де виконана бетонна основа.

Актом прийому - передачі від 27.04.1994 вказане майно було передано МВТП «Фірма Віон» ТОВ «СК «Чернігів».

Як вбачається із витягу з рішення Чернігівського міськвиконкому № 104 від 17.06.1996 заявнику в постійне користування було надано земельну ділянку площею 1,2 га по вул. Блакитного, 14. 26.06.1996 був виданий Державний акт на право постійного користування майном 1-ЧН № 000722-199.

08.07.1996 Чернігівським МБТІ видано інвентаризаційну справу № 17980 на жилий будинок № 14 по вул. Блакитного в м. Чернігові відповідачу-2.

Отже, з 27.04.1994 ТОВ «СК «Чернігів» є власником об`єкту по вул. Блакитного, 14».

У рішенні суду вказано, так і підтверджується матеріалами справи, рішенням виконавчого комітету Чернігівської міської ради народних депутатів № 114 від 17.06.1996 «Про затвердження матеріалів інвентаризації земель підприємств міста та надання земельних ділянок для державного та індивідуального будівництва» вилучено із постійного користування виробничо-торгового підприємства Фірми «Віон» земельну ділянку площею 1,2 га по вул. Блакитного, 14, за згодою землекористувача (п. 23); надано в постійне користування ТОВ «СК «Чернігів» земельну ділянку площею 1,2 га по вул. Блакитного, 14 (п. 24).

Так, 26.06.1996 ТОВ «СК «Чернігів» видано державний акт на право постійного користування землею І-ЧН № 000722-199, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 199.

У зазначеному вище державному акті вказано, що ТОВ «СК «Чернігів» надається у постійне користування 1,2 га землі для виробничих потреб.

В подальшому, рішенням шостої сесії Чернігівської міської ради двадцять четвертого скликання від 28.01.2003, враховуючи договір дарування житлового будинку № 3479 від 12.07.2001, вилучено із постійного користування ТОВ «СК «Чернігів» земельну ділянку площею 0,0743 га по вул. Блакитного, 14.

12.04.2005 рішенням шістнадцятої сесії Чернігівської міської ради четвертого скликання, у зв`язку з уточненням матеріалів інвентаризації, вилучено із постійного користування ТОВ «СК «Чернігів» земельну ділянку площею 0,3284 га по вул. Блакитного, 14.

Відповідні зміни у землекористуванні відображені в державному акті на право постійного користування землею І-ЧН № 000722-199.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 20.07.2006 у справі № 5/239б порушено провадження у справі за заявою першого заступника прокурора міста Чернігова в інтересах держави в особі кредитора - Державної податкової інспекції у місті Чернігові про визнання банкрутом ТОВ «СК «Чернігів».

Постановою Господарського суду Чернігівської області від 27.07.2006 у справі № 5/239б визнано банкрутом ТОВ «СК «Чернігів» з наслідками, передбаченими ст. 23 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», відкрито ліквідаційну процедуру, обов`язки ліквідатора покладено на Державну податкову інспекцію у м. Чернігові за її згодою, зобов`язано ліквідатора виконати дії, передбачені ст. 52 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», в т.ч. надати господарському суду ліквідаційний баланс та письмовий звіт про проведену роботу.

У описовій частині вище зазначеної постанови вказано, що «боржник, в порушення Закону України «Про систему оподаткування», несвоєчасно та не в повному обсязі сплачує податки до бюджету.

Так, загальна сума несплаченого податкового боргу становить 340,00 грн. Перевіркою своєчасності подання боржником звітності встановлено, що боржник не звітує до ДПІ у м. Чернігові з 4-го кварталу 2005, остання звітність подана 19.10.2005.

Перевіркою місцезнаходження боржника встановлено, що ТОВ «СК «Чернігів» (вул. Блакитного, 14, м. Чернігів, 14027) за юридичною адресою не знаходиться, що підтверджено актом перевірки № 241 від 14.07.2006.

Майно боржника відсутнє, за рахунок якого можливе стягнення. Автотранспортних засобів і прав власності на об`єкти нерухомості за боржником не зареєстровано».

27.12.2007 Державна податкова інспекція у місті Чернігові звернулася з листом до Чернігівського міського голови в якому повідомила, що постановою Господарського суду Чернігівської області від 27.07.2006 у справі № 5/239б ТОВ «СК «Чернігів» визнано банкрутом. Відповідно до даних Управління земельних ресурсів Чернігівської міської ради в постійному користуванні ТОВ «СК «Чернігів» зареєстрована земельна ділянка площею 7973 м2 за адресою: м. Чернігів, вул. Блакитного, 14, згідно акту державної реєстрації № 199 від 26.06.1996.

Водночас, Державна податкова інспекція у місті Чернігові просила, для закінчення ліквідаційної процедури підприємства - банкрута та зняття його з податкового обліку, вжити заходи щодо припинення права користування земельною ділянкою.

Рішенням двадцять четвертої сесії Чернігівської міської ради п`ятого скликання від 04.02.2008, враховуючи постанову Господарського суду Чернігівської області від 27.07.2006 у справі № 5/239б, вилучено із постійного користування ТОВ «СК «Чернігів» земельну ділянку площею 0,7973 га по вул. Блакитного, 14.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 15.04.2008 у справі № 5/239б/49б/17б затверджено звіт ліквідатора та ліквідаційний баланс ТОВ «СК «Чернігів», ліквідовано юридичну особу - ТОВ «СК «Чернігів», провадження у справі припинено, вимоги кредиторів визнано погашеними.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 04.11.2008 у справі № 5/106б (5/239б/49б/17б) задоволено заяву ТОВ «СК «Чернігів» про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, скасовано ухвалу Господарського суду Чернігівської області від 15.04.2008 у справі № 5/239б/49б/17б, зобов`язано державного реєстратора внести до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців запис про відміну державної реєстрації припинення юридичної особи - ТОВ «СК «Чернігів», призначено ліквідатором ТОВ «СК «Чернігів» арбітражного керуючого Рязанову С.М.

Вищевказане судове рішення мотивоване тим, що ліквідатором при проведенні ліквідаційної процедури ТОВ «СК «Чернігів» неналежним чином були виконані свої обов`язки, що призвело до ліквідації підприємства - банкрута без вирішення питання щодо майна банкрута, непогашення заборгованості перед державним бюджетом.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 29.11.2011 у справі № 4/99б/26/10 (5/106б/35б (5/239б/49б/17б)) затверджено звіт ліквідатора та ліквідаційний баланс, провадження у справі припинено, визнано ТОВ «СК «Чернігів» таким, що не має боргів і може продовжувати свою підприємницьку діяльність.

В описовій та мотивувальній частинах даної ухвали вказано, що «за результатами розгляду справи у попередньому засіданні ухвалою господарського суду від 02.04.2009 затверджено реєстр вимог кредиторів, до якого включені вимоги Державної податкової інспекції у м. Чернігові в розмірі 557,04 грн, а вимоги конкурсних кредиторів, що заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, або не заявлені взагалі - визнано вважати погашеними.

Під час здійснення ліквідаційної процедури вимоги ДПІ у м. Чернігові в розмірі 557,04 грн, що включені до реєстру вимог кредиторів, погашені боржником.

Також ліквідатором до реєстру вимог кредиторів включені поточні вимоги кредиторів:

-Державної податкової інспекції у м. Чернігові в розмірі 12 298,47 грн;

- арбітражного керуючого Рязанової С.М. в розмірі 2 550,00 грн;

- ФОП Помазної Світлани Іванівни в розмірі 15 000,00 грн.

Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 20.09.2010 визнані нечинними податкові повідомлення - рішення Державної податкової інспекції у м. Чернігові № /0 від 07.07.2009 та № /0 від 07.07.2009 на підставі яких були включені поточні вимоги ДПІ. Відповідно до довідки Державної податкової інспекції у м. Чернігові від 16.09.2011 № 15126/10/24-013 у ТОВ «СК «Чернігів» податковий борг відсутній. Вимоги арбітражного керуючого Рязанової С.М. в розмірі 2 550,00 грн та ФОП Помазної Світлани Іванівни в розмірі 15 000,00 грн відкликані заявниками (заяви № 147 від 17.11.2011, від № 7 15.11.2011).

Таким чином, заборгованість боржника перед кредиторами відсутня.

Ліквідатором вжито заходів щодо виявлення майна банкрута.

Згідно довідки Чернігівського МБТІ № 24309 від 01.09.2009 за боржником зареєстрований об`єкт нерухомості по вул. Блакитного, 14 в цілому.

Також, ліквідатором проведено інвентаризацію майна боржника, про що складений інвентаризаційний опис №1 від 10.07.2009.

Ліквідаційним балансом станом на 08.11.2011 підтверджується наявність у боржника основних засобів залишковою вартістю 510,8 тис. грн.

На підставі рішення комітету кредиторів від 24.10.2011 ліквідатором подано господарському суду заяву про затвердження витрат № 31/54 від 24.10.2011 в розмірі 70 150,55 грн, яка потім була відкликана (заява № 35/54 від 28.11.2011).

Як вбачається з наданого звіту, розмір витрат, пов`язаних з проведенням ліквідаційної процедури становить 10 000,00 грн, з яких 7 406,55 грн - витрати на оплату послуг арбітражного керуючого та 2 593,45 грн витрати на банківські послуги, поштові витрати, оплату оголошення тощо.

Зазначені витрати в розмірі 10 000,00 грн погашені учасником ТОВ «СК «Чернігів» Демиденком В.Ю., що підтверджується прибутковим касовим ордером від 28.11.2011».

Приписами ст. 328 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Так, під час розгляду даної справи відповідачами не було подано договору купівлі - продажу згідно умов якого ТОВ «СК «Чернігів» придбало у МВТП «Фірма Віон» об`єкт незавершеного будівництва, розташований в м. Чернігові по вул. Блакитного, 14.

Водночас, факт належності на праві власності ТОВ «СК «Чернігів» даного об`єкта незавершеного будівництва встановлений рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 19.03.2001 у справі № 2-1206/2001, яке набрало законної сили, і в якому, зокрема, вказано, що 27.04.1994 ТОВ «СК «Чернігів» згідно договору купівлі - продажу № 7/04-94 придбало у МВТП «Фірма Віон» будівництво спортивного майданчика в м. Чернігові по вул. Блакитного, 14.

Відповідно до акту прийому - передачі від 27.04.1994, вказане майно було передано МВТП «Фірма Віон» ТОВ «СК «Чернігів».

За змістом ст. 124 Конституції України (в редакції на момент ухвалення судового рішення) та ст. 1291 Конституції України (в чинній редакції) встановлено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Як вбачається з вищевказаного судового рішення, останнє ухвалено в порядку окремого провадження, а саме - на підставі положень глави 37 «Встановлення фактів, що мають юридичне значення» ЦПК України 1963 року.

В силу ст. 271 ЦПК України 1963 року, справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, розглядаються судовим порядком, коли діючим законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення, а також при неможливості одержання заінтересованими особами відповідних документів чи при неможливості відновлення загублених або знищених документів, що посвідчують ці факти.

Разом з тим, наведений у ст. 273 ЦПК України 1963 року перелік фактів, які встановлюються судом, не є вичерпним, а згідно зі ст. 14 цього ж Кодексу, рішення про встановлення факту, що має юридичне значення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для органів, які реєструють такі факти або оформляють права, що виникають у зв`язку із встановленим судом фактом.

Посилання позивача на ч. 2 ст. 275 ЦПК України 1963 року згідно положень якої рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах запису актів громадянського стану або підлягає оформленню в нотаріальних органах, не замінює собою документів, видаваних цими органами, а є тільки підставою для одержання цих документів, не може бути взято судом до уваги, адже факт належності особі на праві власності об`єкта незавершеного будівництва не підлягав реєстрації в органах запису актів громадянського стану або оформленню в нотаріальних органах і не був підставою для одержання від цих органів документів.

Зміст рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 19.03.2001 у справі № 2-1206/2001 узгоджується з іншими доказами, поданими сторонами, зокрема, рішенням виконавчого комітету Чернігівської міської ради народних депутатів № 114 від 17.06.1996 «Про затвердження матеріалів інвентаризації земель підприємств міста та надання земельних ділянок для державного та індивідуального будівництва» яким було вилучено із постійного користування виробничо-торгового підприємства Фірми «Віон» земельну ділянку площею 1,2 га по вул. Блакитного, 14 та надано її в постійне користування ТОВ «СК «Чернігів»; державним актом на право постійного користування землею І-ЧН № 000722-199, виданим ТОВ «СК «Чернігів» 26.06.1996; рішеннями Чернігівської міської ради від 28.01.2003, від 12.04.2005, від 04.02.2008 про зміни у землекористуванні цією земельною ділянкою; матеріалами інвентаризаційної справи № 17980 з якої вбачається, що станом на 08.07.1996 по вул. Блакитного, 14 знаходився об`єкт незавершеного будівництва: недобудована будівля холодильного центру з прибудовами та льодове поле.

Поміж іншого, ТОВ «СК «Чернігів» було надано:

- рішення виконавчого комітету Чернігівської міської ради народних депутатів № 78 від 19.04.1993 яким виділено в постійне користування виробничо-торгівельному підприємству - Фірмі «Віон» земельну ділянку площею 1,2 га по вул. Блакитного, 14 з розпочатим будівництвом спортивної споруди з інженерними мережами для його закінчення по призначенню;

- Авізо № 31 від 24.01.1994, яким підтверджується передача Міським управлінням капітального будівництва на баланс Фірми «Віон» незавершеного будівництва спортивного майданчика в районі «Кордовка» з інженерними мережами;

- лист Управління капітального будівництва виконавчого комітету Чернігівської міської ради народних депутатів № 91 від 15.04.1999 на адресу старшого оперуповноваженого відділу по боротьбі з корупцією ГУБОЗ МВС України в якому повідомляється про передачу на баланс Фірми «Віон» незавершеного будівництва спортивної будівлі з інженерними мережами та оплату Фірмою «Віон» його вартості (з наданням підтверджуючих документів);

- лист Державного проектного інституту «Діпроцивільпромбуд» № 13/303 від 27.10.1994 в якому повідомляється про кошторисну вартість спортивного майданчика з штучним льодом;

- лист Відділу по земельним ресурсам виконавчого комітету Чернігівської міської ради народних депутатів № 206 від 20.11.1995 щодо розгляду клопотання ТОВ «СК «Чернігів» від 27.04.1994 про перереєстрацію державного акту на право постійного користування землею по вул. Блакитного, 14, об`єкт незавершеного будівництва;

- лист Деснянського окружного суду м. Чернігова від 05.06.1996 про зняття арешту з льодового стадіону, розташованого за адресою: м. Чернігів, вул. Блакитного, 14 у зв`язку з передачею даного об`єкту ТОВ «СК «Чернігів» 27.01.1994.

Приписами ст. 4 ЦК УРСР визначено, що цивільні права і обов`язки виникають з підстав, передбачених законодавством Союзу РСР і Української РСР, а також з дій громадян і організацій, які хоч і не передбачені законом, але в силу загальних начал і змісту цивільного законодавства породжують цивільні права і обов`язки. Відповідно до цього цивільні права і обов`язки виникають, зокрема, з угод, передбачених законом, а також з угод, хоч і не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Статтею 224 ЦК УРСР визначено, що за договором купівлі - продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч. 1 ст. 128 ЦК УРСР право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про власність» (в редакції чинній на момент укладення між ТОВ «СК «Чернігів» та МВТП «Фірма Віон» договору купівлі - продажу), право власності - це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном. Право власності в Україні охороняється законом. Держава забезпечує стабільність правовідносин власності. Власність в Україні виступає в таких формах: приватна, колективна, державна. Всі форми власності є рівноправними. Власність в Україні існує в різних формах. Україна створює рівні умови для розвитку всіх форм власності та їх захисту.

У відповідності до ст.ст. 20, 26 Закону України «Про власність», суб`єктами права колективної власності є, зокрема, господарські товариства. Об`єктами права власності господарського товариства, що є юридичною особою, є грошові та майнові внески його членів, а також майно, набуте внаслідок господарської діяльності, та інше майно, придбане на підставах, не заборонених законом.

В силу ст. 10 Закону України «Про підприємства в України» (в редакції чинній на момент укладення між ТОВ «СК «Чернігів» та МВТП «Фірма Віон» договору купівлі - продажу), майно підприємства становлять основні фонди та оборотні кошти, а також інші цінності, вартість яких відображається в самостійному балансі підприємства. Майно підприємства відповідно до законів України, статуту підприємства та укладених угод належить йому на праві власності або повного господарського відання. Джерелами формування майна підприємства є, зокрема, придбання майна іншого підприємства, організації.

Підприємство, якщо інше не передбачено чинним законодавством та його статутом, має право продавати і передавати іншим підприємствам, організаціям та установам, обмінювати, здавати в оренду, надавати безоплатно в тимчасове користування або в позику належні йому будинки, споруди, устаткування, транспортні засоби, інвентар, сировину та інші матеріальні цінності, а також списувати їх з балансу.

Оскільки об`єкт незавершеного будівництва має вартісне визначення, він являється майном підприємства в розумінні ст. 10 Закону України «Про підприємства в України» і з огляду на відсутність прямої законодавчої заборони, об`єкт незавершеного будівництва міг бути предметом договору купівлі - продажу, укладеного між підприємствами.

Про можливість відчуження на умовах купівлі - продажу об`єктів незавершеного будівництва свідчить, зокрема, і чинний на той час Указ Президента України «Про приватизацію об`єктів незавершеного будівництва» № 456/93 від 14.10.1993.

За таких обставин, місцевий господарський суд дійшов до правомірного висновку про відхилення доводів позивача про неможливість набуття ТОВ «СК «Чернігів» права власності на об`єкт незавершеного будівництва.

Відтак, встановлено обставину щодо правомірності набуття ТОВ «СК «Чернігів» права власності на об`єкт незавершеного будівництва, розташований за адресою: м. Чернігів, вул. Блакитного, 14, з огляду на більшу вірогідність відповідних доказів, оскільки ТОВ «СК «Чернігів» належними та допустимими доказами у їх взаємному зв`язку було підтверджено підстави виникнення права власності на даний об`єкт як у ТОВ «СК «Чернігів», так і у попереднього власника - МВТП «Фірма Віон».

Стосовно відповідності рішення КП «ЧМБТІ» від 10.01.2009 вимогам чинного законодавства та наявності порушення прав позивача, слід зазначити таке.

Так, рішенням КП «ЧМБТІ» про реєстрацію права власності від 10.01.2009 було зареєстровано право власності ТОВ «СК «Чернігів» на об`єкт незавершеного будівництва, що знаходиться за адресою: м. Чернігів, вул. Блакитного, 14 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 26053743), про що було зроблено запис № 2236 в книзі 16.

Разом з тим, у витязі № 21508500 від 10.01.2009 зазначено, що підставами виникнення права власності є рішення Деснянського районного суду міста Чернігова від 19.03.2001 у справі № 2-1206/2001 та державний акт на право постійного користування землею № 000722-199 від 26.06.1996, виданий виконавчим комітетом Чернігівської міської ради.

Статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» (в редакції станом на момент прийняття оскаржуваного рішення), (надалі - Закон про державну реєстрацію):

державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень (надалі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень;

Державний реєстр прав на нерухоме майно та їх обмежень (надалі - Державний реєстр прав) - єдина державна інформаційна система, яка містить відомості про речові права на нерухоме майно, їх обмеження, суб`єктів речових прав, технічні характеристики об`єктів нерухомого майна (будівель, споруд тощо), кадастровий план земельної ділянки, а також відомості про правочини, вчинені щодо таких об`єктів нерухомого майна;

об`єкт нерухомого майна (нерухоме майно, нерухомість) - земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці (будівля, споруда тощо), переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

У відповідності до приписів ст. 3 Закону про державну реєстрацію, речові права на нерухоме майно, їх обмеження та правочини щодо нерухомого майна підлягають обов`язковій державній реєстрації в порядку, встановленому цим Законом.

Право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно - правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Відповідно до цього Закону реєстрація речових прав на нерухомість, їх обмежень здійснюється лише в разі вчинення правочинів щодо нерухомого майна, а також за заявою власника (володільця) нерухомого майна.

В силу ст. 18 Закону про державну реєстрацію, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно проводиться на підставі заяви правоволодільця (правонабувача), сторін (сторони) правочину, за яким виникло речове право, або уповноважених ними (нею) осіб.

Для державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно до місцевого органу державної реєстрації прав разом із заявою про державну реєстрацію прав подаються документи про правочини щодо такого об`єкта нерухомого майна та їх копії або інші документи, що свідчать про встановлення, зміну чи припинення речового права.

Водночас, ст. 19 Закону про державну реєстрацію передбачено, що рішення суду про право власності на об`єкт незавершеного будівництва є підставою для державної реєстрації прав, що посвідчують виникнення, перехід, припинення речових прав на нерухоме майно, обмежень цих прав.

За таких обставин, на момент прийняття МБТІ оскаржуваного рішення Закон про державну реєстрацію хоч і не містив окремих положень про державну реєстрацію права власності на об`єкт незавершеного будівництва, відповідна реєстрація могла бути здійснена органом державної реєстрації прав за заявою власника такого об`єкту на підставі рішення суду про право власності на об`єкт незавершеного будівництва.

Щодо тверджень позивача про те, що на момент прийняття МБТІ оскаржуваного рішення право постійного користування землею відповідача-2 було припинено, слід зазначити таке.

Рішенням двадцять четвертої сесії Чернігівської міської ради п`ятого скликання від 04.02.2008 було вилучено із постійного користування ТОВ «СК «Чернігів» земельну ділянку площею 0,7973 га по вул. Блакитного, 14.

Разом з тим, слід врахувати, що підставою для вилучення із постійного користування земельної ділянки було звернення до Чернігівського міського голови Державної податкової інспекції у місті Чернігові, яка виконувала обов`язки ліквідатора ТОВ «СК «Чернігів» відповідно до постанови Господарського суду Чернігівської області від 27.07.2006 у справі № 5/239б.

Так, провадження у справі про банкрутство ТОВ «СК «Чернігів» порушено ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 20.07.2006 у справі № 5/239б за заявою першого заступника прокурора міста Чернігова в інтересах держави в особі кредитора - Державної податкової інспекції у місті Чернігові і здійснювалося з урахуванням особливостей, передбачених ст. 52 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (в редакції до 18.01.2013) «Особливості банкрутства відсутнього боржника».

Тобто, фактично ТОВ «СК «Чернігів» не було обізнано про порушення провадження у справі про банкрутство, про визнання його банкрутом та ліквідацію за судовим рішенням у справі про банкрутство, адже органи управління товариством не знаходились за адресою: м. Чернігів, вул. Блакитного, 14 (про даний факт вказано у постанові Господарського суду Чернігівської області від 27.07.2006 у справі № 5/239б).

Задовольняючи заяву ТОВ «СК «Чернігів» про перегляд ухвали Господарського суду Чернігівської області від 15.04.2008 у справі № 5/239б/49б/17б, якою було ліквідовано ТОВ «СК «Чернігів», суд вказав, що ліквідатором (тобто Державною податковою інспекцією у місті Чернігові) при проведенні ліквідаційної процедури ТОВ «СК «Чернігів» неналежним чином були виконані свої обов`язки, що призвело до ліквідації підприємства - банкрута без вирішення питання щодо майна банкрута, непогашення заборгованості перед державним бюджетом.

В подальшому, судом припинено провадження у справі про банкрутство ТОВ «СК «Чернігів», так як товариство визнано таким, що не має боргів, і може продовжувати свою підприємницьку діяльність.

Отже, припинення права постійного користування землею відповідача-2 не може бути підставою для визнання недійсним оскаржуваного рішення.

З урахуванням вищевикладеного, рішення МБТІ від 10.01.2009 не суперечить вимогам законодавства.

Приписами ст. 55 Конституції України передбачено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Це право чи інтерес суд має захистити у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Вимога захисту цивільного права чи інтересу має забезпечити їх поновлення, а в разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі отримання відповідного відшкодування.

Вирішуючи спір по суті, господарський суд має встановити наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, для захисту якого звернувся позивач, тобто, встановити чи є особа, за позовом якої порушено провадження у справі, належним позивачем. При цьому, відсутність права на позов в матеріальному розумінні тягне за собою прийняття рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин, оскільки лише наявність такого права обумовлює виникнення у інших осіб відповідного обов`язку перед особою, якій таке право належить, і яка може вимагати виконання такого обов`язку (вчинити певні дії) від зобов`язаних осіб. Встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення прав і відповідно приймає рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачеві у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів: предмета і підстави позову.

Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою позову - факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу. При цьому особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. У свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах, і у разі встановлення порушеного права з`ясувати, чи буде воно відновлено у заявлений спосіб.

Отже, ефективний спосіб захисту має бути таким, що відповідає змісту порушеного права, та таким, що забезпечує реальне поновлення прав особи, за захистом яких вона звернулася до суду, відповідно до вимог законодавства.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто, таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Близькі за змістом правові висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16, від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц, від 04.06.2019 у справі № 916/3156/17.

Положеннями ст. 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

В силу ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. (аналогічна норма права закріплена статтею 20 Господарського кодексу України). Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

За змістом ст. 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Статтею 152 ЗК України передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь - яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, а також застосування інших, передбачених законом, способів, у тому числі шляхом поновлення порушених прав юридичних і фізичних осіб, що виникають у результаті рішень, дій чи бездіяльності органів або посадових осіб місцевого самоврядування, в судовому порядку.

Частиною 1 статті 155 ЗК України визначено, що у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Аналіз положень указаних норм законодавства свідчить про те, що особа, законний інтерес або право якої порушено, може скористатися способом захисту, який прямо передбачено нормою матеріального права.

Як вбачається із матеріалів справи, звертаючись до Господарського суду Чернігівської області з даним позовом Чернігівська міська рада вказує, що вона, як орган, через який територіальна громада м. Чернігова здійснює своє право власності, уповноважений здійснювати функції власника земельної ділянки, зокрема вимагати усунення будь - яких порушень його прав на землю. Реєстрація чужого об`єкта нерухомого майна на земельній ділянці, яка не надавалась для його будівництва, порушує права землевласника, оскільки обмежує можливість її використання.

Отже, підставами для задоволення позовних вимог є невідповідність рішення органу державної реєстрації прав актам цивільного законодавства і наявність порушення цивільних прав або інтересів позивача таким рішенням.

Разом з тим, враховуючи вище встановлені обставини, ТОВ «СК «Чернігів» правомірно набув право власності на об`єкт незавершеного будівництва, а оскаржуване рішення КП «ЧМБТІ» не суперечить вимогам законодавства.

Відтак, проведення державної реєстрації права власності на правомірне набуте майно за заявою його власника не порушує права Чернігівської міської ради на землю.

Стосовно судових витрат слід зазначити наступне.

Чернігівською міською радою за подання до господарського суду позовної заяви з однією вимогою немайнового характеру було сплачено 2 102,00 грн судового збору, який на підставі ст. 129 ГПК України, повністю покладається на позивача.

Так, для захисту прав та представництва інтересів ТОВ «СК «Чернігів» в суді і надання йому кваліфікованої правової (правничої) допомоги 04.01.2021 укладено договір з адвокатом Кутуковим С.О.

У відзиві на позов відповідач-2 повідомило, що орієнтовний розмір судових витрат, які ТОВ «СК «Чернігів» понесе, у зв`язку із розглядом судом даного позову, складає 18 000,00 грн за оплату правової допомоги, які відповідач-2 просить покласти на позивача.

ТОВ «СК «Чернігів» надано копію договору від 04.01.2021, копію свідоцтва на право здійснення Кутуковим С.О. адвокатської діяльності, ордер від 04.01.2021 серії СВ № 1007183 та квитанцію про прийняту плату за надані послуги від 04.01.2021 на суму 4 000,00 грн.

02.03.2021 представником відповідача-2 подано до Господарського суду Чернігівської області заяву про фактично понесені витрати на правову допомогу до якої додано дві квитанції про прийняту плату за надані послуги від 05.02.2021 на суму 7 000,00 грн та від 01.03.2021 на суму 7 000,00 грн.

Як вбачається зі змісту договору про надання правової (правничої) допомоги та послуг адвоката від 04.01.2021, адвокат Кутуков С.О. зобов`язався надавати ТОВ «СК «Чернігів» (клієнту) послуги адвоката, правову допомогу, бути його представником як заявника, скаржника, відповідача та представляти його права і законні інтереси у ході розгляду Господарським судом Чернігівської області господарської справи за № 927/1202/20, а також у відносинах з органами державної влади, фізичними та юридичними особами, які мають відношення до спору у відповідній справі, в обсягах та на умовах, визначених даним договором.

До послуг адвоката також входить надання клієнту усних та письмових консультацій, складання довідок з правових питань і направлення запитів, звернень тощо для захисту прав і представленні інтересів клієнта у відносинах з органами державної влади, з фізичними та юридичними особами, які мають відношення до відповідного спору; отримання рішень, відомостей і відповідей на вказані запити і звернення.

За отриману правову допомогу клієнт сплачує адвокату винагороду (гонорар) за домовленістю в залежності від обсягу замовлених послуг або за представлення інтересів у судовій справі і таке інше, про що окремо визначається у договорі, чи укладається додаткова угода до даного договору.

Представництво інтересів клієнта та надання йому послуг у судовій справі та у відносинах з певним органом влади або з особами оплачуються адвокату окремо.

Так, за надану правову допомогу та послуги адвоката в ході розгляду Господарським судом Чернігівської області господарської справи за № 927/1202/20 за участю клієнта, клієнт сплачує адвокату винагороду (гонорар) у розмірі 18 000,00 грн трьома частинами: 4 000,00 грн протягом 5 робочих днів з моменту підписання даного договору; 7 000,00 грн до закінчення судом підготовчого провадження у господарській справі та 7 000,00 грн до вирішення відповідної справи по суті спору.

Оплата за надані послуги (виплата гонорару) здійснюється в безготівковій формі або готівкою, про що адвокат видає клієнту платіжний документ.

Статтею 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» передбачено, що договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).

Водночас, згідно з приписами ст. 15 ГПК України, суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

За змістом ст. 16 ГПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Пунктом 12 частини 3 статті 2 ГПК України передбачено, що однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості; ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 ГПКу України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 ГПК України): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу.

3) розподіл судових витрат (стаття 129 ГПК України).

У відповідності до ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

В силу ч.ч. 1, 2 статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно з ч. 8 ст.129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до ч. 3 ст. 126 ГПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (цього Кодексу).

Разом з тим, ч. 4 ст. 126 ГПК України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною 5 статті 126 ГПК України визначено, що у разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Так, у розумінні приписів ч. 5 ст. 126 ГПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Слід зазначити, що загальне правило розподілу судових витрат визначене у ч. 4 ст. 129 ГПК України.

Водночас, у ч. 5 ст. 129 ГПК України визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Поміж іншого, згідно з ч. 5 ст. 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого ч. 4 ст. 129 ГПК України, визначені також положеннями ч.ч. 6, 7, 9 ст. 129 ГПК України.

Отже, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог ч. 4 ст. 126 ГПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.

В силу ч.ч. 5, 6 ст. 126 ГПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами.

Висновки щодо застосування норм права, викладені у постанові від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду.

Так, згідно з умовами укладеного між ТОВ «СК «Чернігів» та адвокатом Кутуковим С.О. договору про надання правової (правничої) допомоги та послуг адвоката від 04.01.2021 визначено, що за надану правову допомогу та послуги адвоката в ході розгляду Господарським судом Чернігівської області господарської справи за № 927/1202/20 за участю клієнта, клієнт сплачує адвокату винагороду (гонорар) у фіксованому розмірі - 18 000,00 грн. Також договором встановлені строки та порядок сплати гонорару адвокату.

Розмір винагороди за надання правової допомоги визначений у договорі у вигляді фіксованої суми, не змінюється в залежності від обсягу послуг та витраченого адвокатом часу.

З огляду на умови договору про надання правової допомоги, враховуючи складання і підписання адвокатом всіх процесуальних документів від імені і в інтересах ТОВ «СК «Чернігів», місцевий господарський суд дійшов правомірного висновку про те, що у даній конкретній справі витрати на правову допомогу в сумі 18 000 грн є реальними, підтвердженими матеріалами справи.

Стосовно відсутності детального опису робіт на виконання положень ч. 3 ст. 126 ГПК України, слід звернути увагу на зміст цієї норми, яка запроваджена «для визначення розміру витрат», в той час, як в межах цієї справи розмір гонорару адвоката встановлений сторонами договору у фіксованому розмірі, не залежить від обсягу послуг та часу витраченого представником ТОВ «СК «Чернігів», а отже є визначеним.

Близька за змістом правова позиція викладена у постанові від 28.12.2020 у справі № 640/18402/19 Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду.

Так як Чернігівською міською радою не було заявлено клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, а витрати ТОВ «СК «Чернігів» на професійну правничу (правову) допомогу підтверджені належними та допустимими доказами, вони підлягають відшкодуванню за рахунок позивача.

З урахуванням вищенаведеного, місцевий господарський суд, належним чином оцінивши матеріали справи, прийшов до вірного висновку про залишення позовних вимог без задоволення.

За таких обставин, твердження апеляційної скарги не спростовують висновків, викладених у рішенні Господарського суду Чернігівської області від 15.03.2021 у справі № 927/1202/20 та у даному випадку скаржником не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своєї правової позиції, а також не наведено переконливих аргументів у відповідності з нормами чинного законодавства, щодо спростування висновків суду першої інстанції.

Колегія суддів зазначає, що враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 N475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 № 3477-IV (3477-15) «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

З приводу висвітлення всіх доводів апеляційної скарги колегія суддів враховує практику Європейського суду з прав людини, який у рішенні в справі «Серявін та інші проти України» вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У рішенні Суду у справі «Трофимчук проти України» № 4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до частини 1, 3 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно частини 1 статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що скаржником зроблено не було.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно статті 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Також, відсутні підстави для скасування чи зміни оскаржуваного рішення суду в розумінні ст. 277 ГПК України, з викладених в апеляційній скарзі обставин.

З огляду на викладене, Північний апеляційний господарський суд зазначає, що рішення місцевого господарського суду прийняте з повним і достовірним встановленням всіх фактичних обставин, а також з дотриманням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для зміни або скасування рішення Господарського суду Чернігівської області від 15.03.2021 у справі № 927/1202/20, та, відповідно апеляційна скарга Чернігівської міської ради є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Розподіл судових витрат

Судові витрати за подання апеляційної скарги згідно статті 129 ГПК України покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 124, 129-1 Конституції України, ст.ст. 8, 11, 74, 129, 240, 267-270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Чернігівської міської ради залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Чернігівської області від 15.03.2021 у справі № 927/1202/20 залишити без змін.

3. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

4. Справу №927/1202/20 повернути до Господарського суду Чернігівської області.

Постанову може бути оскаржено у касаційному порядку відповідно до вимог ст.ст. 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст судового рішення складено та підписано -19.07.2021.

Головуючий суддя Т.І. Разіна

Судді І.А. Іоннікова

К.В. Тарасенко