РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

29.06.2021Справа № 910/4986/21

Господарський суд міста Києва, в складі судді Баранова Д.О., розглянувши матеріали господарської справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Атомтеплоенерго" (65007, Одеська обл., м. Одеса, вул. Ватутіна Генерала, буд. 14; ідентифікаційний код 43015083)

до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (01032, м. Київ, вул. Назарівська, буд. 3; ідентифікаційний код 24584661) в особі відокремленого підрозділу "Южно-Українська атомна електрична станція" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (55001, Миколаївська обл., м. Южноукраїнськ; ідентифікаційний код 20915546)

про стягнення 115 189, 93 грн,

без повідомлення (виклику) представників сторін

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "Атомтеплоенерго" з позовом до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Южно-Українська атомна електрична станція" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом", в якому позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість за договором № 53-123-01-20-06227 від 25.03.2020 в загальному розмірі 115 189, 93 грн, яка складається із суми основного боргу - 108 000, 00 грн, інфляційних втрат - 5 626, 15 грн та 3 % річних - 1 563, 78 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.04.2021позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, яку вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження.

06.05.2021 до Господарського суду міста Києва надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач повідомляє, що основний борг в розмірі 108 000, 00 грн ним було погашено та зазначає, що позивачем невірно зазначено період нарахування 3 % річних та інфляційних втрат.

Таким чином, приймаючи до уваги, що матеріали справи містять достатньо документів для розгляду справи, відповідно до ч. 5, 8 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої сторони про інше. При розгляді справи у порядку спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи

Розглянувши подані до суду матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

25.03.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Атомтеплоенерго" (постачальник) та Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (покупець) укладено договір постачання товару № 53-123-01-20-06227, відповідно до умов якого постачальник зобов`язується передати покупцю, а покупець прийняти на себе зобов`язання прийняти і сплатити товар, у кількості, асортименті і цінам, зазначеним у специфікації № 1 (Додатку до договору № 1), що є невід`ємною частиною цього договору.

Вартість товару є твердою та складає 349 704, 00 грн разом з ПДВ (п. 2.1. договору).

За договором оплата відбувається протягом 45 робочих днів після постачання ТМЦ згідно специфікації № 1 (Додаток до договору № 1) та виконання постачальником умов п.п, 3.2, 5.1 цього договору. Пеня за несвоєчасну оплату не нараховується (п. 2.2. договору).

Згідно п. 3.3. договору датою постачання є дата отримання товару на складі вантажоодержувача з відміткою в накладній на відвантаження товару.

Дія терміну цього договору починає свій перебіг у момент, визначений у п 12.1, а саме з моменту підписання обома сторонами та скріплення печаткою та закінчується 31.12.2021 (п. 12.2 договору).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що ним на виконання умов договору здійснено поставку товару на суму 457 704, 00 грн за видатковими накладними № 26 від 17.08.2020 на суму 349 704, 00 грн. та № 37 від 26.11.2020 на суму 108 000, 00 грн.

Однак, позивач зазначає, що відповідачем неналежним чином виконано умови договору, а саме оплату по накладній № 26 від 17.08.2020 здійснено поза межами встановленого строку, а оплата за накладною № 37 від 26.11.2020 року на суму 108 000, 00 грн. взагалі відсутня, що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Відповідач у своєму відзиві зазначає, що за видатковою накладною № 26 від 17.08.2020 на суму 349 704, 00 грн частину товару було повернуто на суму 108 000, 00 грн, а існуюча заборгованість в розмірі 108 000, 00 грн була сплачена повністю згідно платіжного доручення № УВТК/780 від 14.04.2021.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вказує наступне.

Відповідно до п. 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є, договори та інші правочини.

Проаналізувавши зміст укладеного між сторонами договору № 53-123-01-20-06227 від 25.03.2020, суд дійшов висновку, що за своєю правовою природою є договором поставки.

Частиною 7 статті 179 Господарського кодексу України встановлено, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Згідно частини 1 статті 180 Господарського кодексу України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

Згідно ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

У відповідності до положень ст. 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частинами 1 та 2 ст. 712 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частинами 1, 2 ст. 692 Цивільного кодексу України встановлено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Відповідно до ч. 1 ст. 693 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

З матеріалів справи вбачається, що позивач поставив відповідачу товар 21.08.2020 згідно видаткової накладної № 26 від 17.08.2020 на загальну суму 394 704, 00 грн та 01.12.2020 № 37 від 26.11.2020 на суму 108 000, 00 грн.

Зазначені вище видаткові накладні підписані представниками сторін, що в свою чергу підтверджує факт належної поставки товару та відповідно виникнення у відповідача обов`язку здійснити оплату за вказаний товар у відповідності до п. 2.2. договору, а саме протягом 45 робочих днів після поставки товару.

Відтак, враховуючи строк зазначений в п. 2.2. договору та дати поставки товару відповідно оплата за поставлений товар за видатковою накладною № 26 від 17.08.2020 повинна була б бути у строк до - 13.11.2020 та за видатковою накладною № 37 від 26.11.2020 у строк до - 12.02.2021 (із врахуванням вихідних та святкових днів, а також із врахуванням п. 3.2 та п. 5.1. договору, а саме дат реєстрації податкової накладної та дат проходження вхідного контролю).

Суд вказує, що відповідачем до відзиву надано витяг з Єдиного реєстру податкових накладних 8 та "Ярлык на годную продукцию" № 3-3684 від 08.12.2020 на підтвердження обставин, передбачених п. 3.2 та п. 5.1. договору, щодо яких відсутні заперечення з боку відповідача, а відтак такі обставини визнаються судом встановленими.

Також із відзиву на позовну заяву вбачається, що відповідачем 07.10.2020 було повернуто товар на суму 108 000, 00 грн, який поставлявся за видатковою № 26 від 17.08.2020, що також вбачається із витягу з Єдиного реєстру податкових накладних № 8 та відповідно не заперечується відповідачем.

Як вбачається із матеріалів справи відповідачем було сплачено існуючу заборгованість за видатковою накладною № 26 від 17.08.2020 в розмірі 241 704, 00 грн (із врахуванням повернутого товару 07.10.2020 на суму 108 000, 00 грн) згідно платіжного доручення № УПТК/7447 від 01.12.2020 на суму 14 400, 00 грн та згідно платіжного доручення № УПТК/7459 від 01.12.2020 на суму 227 304, 00 грн.

Що стосується оплати заборгованості за видатковою накладною № 37 від 26.11.2020 то остання була здійснена 13.04.2021 згідно платіжного доручення № УПТК/780 на суму 108 000, 00 грн.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Положеннями статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Згідно ст. 530 цього Кодексу якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Так, відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 614 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. При цьому відсутність своєї вини відповідно до ч. 2 ст. 614 Цивільного кодексу України доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Відтак, підсумовуючи викладене вище, враховуючи встановлені судом обставини та надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що відповідачем були порушені умови договору поставки в частині здійснення оплати за отриманий ним товар.

Водночас, з огляду на те, що відповідачем під час розгляду даної справи, 13.04.2021 було сплачено суму основного боргу в розмірі 108 000, 00 грн, суд вважає за необхідне закрити провадження у справі в цій частині на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку з відсутністю предмету спору.

Крім того, позивачем за неналежне виконання відповідачем умов договору здійснено нарахування 3 % річних - 1 563,78 грн та інфляційні втрати - 5 626, 15 грн.

Відповідач у своєму відзиву заперечує щодо періодів зазначених позивачем для нарахування 3 % річних та інфляційних втрат, з якими суд частково погоджується.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Щодо нарахувань позивачем інфляційних втрат, суд зазначає, що індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція) (п. п. 3.2 п. 3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань").

Тобто, базою для нарахування розміру боргу з урахуванням індексу інфляції є сума основного боргу не обтяжена додатковими нарахуваннями, яка існує на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення - лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж. Періодом, на який розраховуються інфляційні втрати, є період прострочення, починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція (дефляція).

При цьому, індекс інфляції нараховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць.

Невиконання грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається за прострочення, що триває повний місяць, поки існує борг, та може бути визначено з урахуванням положень Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" у наступному місяці.

Якщо прострочення відповідачем виконання зобов`язання з оплати становить менше місяця, то в такому випадку виключається застосування до відповідача відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, у вигляді стягнення інфляційних втрат за такий місяць.

Такі висновки суду підтверджуються висновками Верховного Суду, викладеними в постановах від 24.04.2019 у справі № 910/5625/18, від 13.02.2019 у справі № 924/312/18, від 05.07.2019 у справі № 905/600/18.

Відтак, враховуючи викладене вище та встановлені судом обставини щодо настання у відповідача строку здійснення оплати за поставлений товар, суд вважає правомірним здійснювати нарахування наступним чином:

- за видатковою накладною № 26 від 17.08.2020 на суму 241 704, 00 грн (враховуючи часткове повернення товару 07.10.2020) за період з 14.11.2020 по 30.11.2020, що відповідно складає 3 % річних - 336, 80 грн та 0, 00 інфляційних втрат (відсутні повні місяці протягом яких існувала заборгованість);

- за видатковою накладною № 37 від 26.11.2020 на суму 108 000, 00 грн за період з 13.02.2021 по 24.03.2021, що відповідно складає 3 % річних - 363, 95 грн та 0, 00 інфляційних втрат (відсутні повні місяці протягом яких існувала заборгованість);

Таким чином, підсумовуючи викладене вище, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а стягненню з відповідача на користь позивача 3 % річних в розмірі 700, 75 грн.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог із врахуванням того, що даний спір виник внаслідок неправомірних дій відповідача.

Керуючись статтями 74, 76-80, 129, п. 2 ч. 1 ст. 231 та 236-242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Закрити провадження у справі в частині позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Атомтеплоенерго" в розмірі 108 000, 00 грн.

2. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Атомтеплоенерго" - задовольнити частково.

3. Стягнути з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (01032, м. Київ, вул. Назарівська, буд. 3; ідентифікаційний код 24584661) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Атомтеплоенерго" (65007, Одеська обл., м. Одеса, вул. Ватутіна Генерала, буд. 14; ідентифікаційний код 43015083) 3 % річних - 700 (сімсот) грн. 75 коп. та витрати по сплаті судового збору - 2 142 (дві тисячі сто сорок дві) грн. 12 коп.

4. У задоволенні іншої частини позову - відмовити.

5. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено: 29.06.2021

Суддя Д.О. Баранов