ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2021 року

м. Київ

справа № 922/318/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Уркевича В. Ю. - головуючого, Волковицької Н. О., Могила С. К.,

за участю секретаря судового засідання Брінцової А. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційні скарги Харківської міської ради та Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради

на постанову Східного апеляційного господарського суду від 16.03.2021 (головуючий суддя Здоровко Л. М., судді Бородіна Л. І., Лакіза В. В.) і рішення Господарського суду Харківської області від 10.09.2020 (суддя Шарко Л. В.) у справі

за позовом керівника Харківської місцевої прокуратури № 5 Харківської області

до 1) Харківської міської ради, 2) Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради, 3) Фізичної особи-підприємця Кітіцина Сергія Анатолійовича

про визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсним договору купівлі-продажу, скасування запису, зобов`язання повернути майно,

за участю представників:

прокурора - Шекшеєва В. С.,

відповідача-1 - не з`явився,

відповідача-2 - не з`явився,

відповідача-3 - не з`явився,

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

1. Керівник Харківської місцевої прокуратури №5 (далі - прокурор) звернувся до Господарського суду Харківської області з позовом до Харківської міської ради (далі - Харківська міськрада, відповідач-1), Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міськради (далі - Управління комунального майна Харківської міськради, відповідач-2), Фізичної особи-підприємця Кітіцина Сергія Анатолійовича (далі - ФОП Кітіцин С. А., відповідач-3) про:

- визнання незаконним та скасування пункту 66 додатку до рішення 18 сесії Харківської міськради 7 скликання «Про відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Харкова» від 21.02.2018 № 1008/18 (далі - пункт 66 додатку до рішення від 21.02.2018 № 1008/18);

- визнання недійсним договору купівлі-продажу нежитлових приміщень від 23.10.2018 №5641-В-С, укладеного між Управлінням комунального майна Харківської міськради та ФОП Кітіциним С. А., посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Гавриловою С. А. і зареєстрованого в реєстрі за №1609 (далі - договір купівлі-продажу) та скасування запису про проведену державну реєстрацію права власності від 02.04.2019 № 31016687;

- зобов`язання ФОП Кітіцина С. А. повернути територіальній громаді міста Харкова в особі Харківської міськради нежитлові приміщення 1-го поверху № 28-1, 28-2, 29-1, 29-2, 30-1, 30-2, 31-1, III площею 113,5 кв. м та 1/2 частину місць спільного користування № І, II площею 14,15 кв. м, загальною площею 127,65 кв. м, в житловому будинку літ. «Б-2», розташованого за адресою: АДРЕСА_1 (далі - нежитлові приміщення), а Харківську міськраду - прийняти вказані приміщення.

2. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що одразу після укладення договору оренди нежитлових приміщень ФОП Кітіцин С. А. звернувся до Управління комунального майна Харківської міськради з листом, в якому просив дозволити приватизацію орендованих приміщень.

3. За результатами розгляду вказаного листа Харківською міськрадою було прийнято рішення щодо дозволу приватизувати нежитлові приміщення шляхом викупу. У подальшому між ФОП Кітіциним С. А. та Управлінням комунального майна Харківської міськради укладено договір купівлі-продажу, за яким ФОП Кітіцин С. А. приватизував нежитлові приміщення.

4. Проте ФОП Кітіцин С. А. поліпшень орендованого майна за період перебування об`єкта нерухомого майна в оренді по день подачі заяви до міської ради щодо викупу, не здійснив. У звіті про оцінку майна, договорі оренди, договорі купівлі-продажу, заяві з проханням надати дозвіл на приватизацію, а також у приватизаційній справі будь-які відомості про такі поліпшення відсутні.

5. Таким чином, на думку прокурора, Харківська міськрада незаконно обрала спосіб приватизації оспорюваного майна шляхом викупу орендарем, тому рішення міської ради є незаконним, а договір купівлі-продажу таким, що суперечить вимогам законодавства, та має бути визнаний недійсним.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

6. Харківською місцевою прокуратурою № 2 здійснюється процесуальне керівництво у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000002 від 04.01.2017, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 366 Кримінального кодексу України. Відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесені за фактами службового підроблення під час оцінки та продажу комунального майна Харківською міськрадою.

7. У позові прокурор зазначає, що в ході досудового розслідування на підставі ухвали слідчого судді Жовтневого районного суду міста Харкова від 06.02.2019 (справа № 639/687/19) в Управлінні комунального майна Харківської міськради було проведено вилучення низки приватизаційних справ, у тому числі щодо приватизації нежитлових приміщень, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 .

8. Житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , рішенням 12 сесії Харківської міської Ради народних депутатів 1 скликання від 28.09.1992 «Про комунальну власність міста Харкова» зараховано до комунальної власності територіальної громади міста Харкова у складі Московського ЖЕО-1; на момент прийняття оскаржуваного рішення та укладання договору купівлі-продажу власником даних нежитлових приміщень була територіальна громада міста Харкова в особі Харківської міськради.

9. На підставі договору оренди від 01.11.2017 №1374, укладеного між Управлінням комунального майна Харківської міськради та ФОП Кітіциним С.А. (далі - договір оренди), в останнього в оренді перебували нежитлові приміщення.

10. Відповідно до пункту 3.1. договору оренди вартість об`єкта оренди складає 191 500 грн без ПДВ.

11. За пунктом 5.2 договору оренди орендар має право здійснювати ремонт, реконструкцію орендованого майна у встановленому порядку за наявності письмової згоди орендодавця.

12. Згідно з пунктом 5.3. договору оренди орендар має право за письмовою згодою орендодавця вносити зміни до складу орендованого майна, провадити невід`ємні поліпшення, які необхідні для здійснення господарської діяльності, що зумовлює підвищення його вартості. Якщо невід`ємні поліпшення майна зроблені за згодою орендодавця, орендар має право на відшкодування вартості необхідних витрат або зарахування їх вартості тільки у разі придбання об`єкта у власність.

13. Відповідно до пункту 10.1. договору оренди строк його дії до 01.10.2020.

14. 01.11.2017 складено акт приймання-передачі спірних приміщень, відповідно до якого ФОП Кітіцин С. А. прийняв в орендне користування нежитлові приміщення.

15. Суди встановили, що матеріали справи не містять жодних доказів, які б свідчили про те, що орендарем - ФОП Кітіциним С. А. здійснювались будь-які поліпшення орендованих ним приміщень за договором оренди.

16. 05.02.2018 ФОП Кітіцин С. А. звернувся до Управління комунального майна Харківської міськради з листом (від 05.02.2018 вх. № 1704), в якому просив дозволити приватизацію нежитлових приміщень.

17. За результатами розгляду вказаного листа Харківська міськрада прийняла рішення щодо дозволу приватизувати вказаний об`єкт нерухомого майна шляхом викупу (пункт 66 додатку до рішення від 21.02.2018 № 1008/18).

18. На виконання вказаного рішення ФОП Кітіцин С. А. до Управління комунального майна Харківської міськради подав заяву про приватизацію від 22.02.2018 № 3591.

19. У подальшому ФОП Кітіцин С. А. звернувся до Управління комунального майна Харківської міськради з листом, в якому просив оцінку для приватизації вказаного майна провести суб`єктом оціночної діяльності фізичною особою-підприємцем Копійко В. Л.

20. Суб`єктом оціночної діяльності ФОП Копійко В. Л. складено звіт про незалежну оцінку нерухомого майна від 28.02.2018, відповідно до якого вартість вказаного майна станом на 28.02.2018 складає 206 000 грн без ПДВ; у звіті відсутні будь-які відомості про те, що проводились ремонтні роботи у вказаних нежитлових приміщеннях, у тому числі, невід`ємні поліпшення.

21. 23.10.2018 між ФОП Кітіциним С. А. (покупець) та Управлінням комунального майна Харківської міськради (продавець) укладено договір купівлі-продажу № 5641-В-С, відповідно до якого ФОП Кітіцин С. А. прийняв у власність вказані нежитлові приміщення за 206 000 грн без ПДВ (247 200 грн з ПДВ).

22. У договорі купівлі-продажу зазначено, що його укладено, зокрема на підставі Програми приватизації та відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Харкова на 2017- 2022 р.р., затвердженої рішенням 13 сесії Харківської міськради 7 скликання від 21.06.2017 № 691/17 та на підставі рішення 18 сесії Харківської міськради 7 скликання від 21.02.2018 № 1008/18 «Про відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Харкова» (далі - рішення від 21.02.2018 № 1008/18).

23. 22.02.2019 складено акт прийому-передачі № 5641-В-С, який засвідчує факт передачі за договором купівлі-продажу нежитлових приміщень ФОП Кітіцину С. А. та факт сплати коштів у повному обсязі за цим договором.

24. Рішенням приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харківської області Гаврилової С. А. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 02.04.2019 № 46298322 зареєстровано право власності за Кітіциним С. А. на нежитлові приміщення (номер запису про право власності 31016687 від 02.04.2019).

25. Прокурор вказує, що рішення від 21.02.2018 № 1008/18 щодо надання дозволу на проведення вищевказаної приватизації шляхом викупу є незаконним та підлягає скасуванню у зв`язку з тим, що прийнято з порушенням вимог статті 345 Цивільного кодексу України, статті 25 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», статей 1, 2, 4, 29 Закону України «Про приватизацію державного майна», статей 11, 18-2 Закону України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)».

26. Крім того, оскільки договір купівлі-продажу, укладений на підставі рішення від 21.02.2018 № 1008/18, то, на думку прокурора, такий договір підлягає визнанню недійсним. Відповідно запис про проведену реєстрацію права власності слід скасувати, а нежитлові приміщення - повернути територіальній громаді міста Харкова.

Короткий зміст судових рішень судів попередніх інстанцій

27. Господарський суд Харківської області рішенням від 10.09.2020 позовні вимоги задовольнив частково, визнав незаконним та скасував пункт 66 додатку до рішення від 21.02.2018 № 1008/18, визнав недійсним договір купівлі-продажу, скасував запис про проведену державну реєстрацію права власності від 02.04.2019 № 31016687, закрив провадження у справі на підставі пункту 2 частини першої статті 231 Господарського процесуального кодексу України у зв`язку з відсутністю предмета спору, в частині зобов`язання ФОП Кітіцина С. А. повернути територіальній громаді міста Харкова в особі Харківської міськради нежитлові приміщення, а Харківську міськраду прийняти вказані приміщення.

28. Східний апеляційний господарський суд постановою від 16.03.2021 рішення Господарського суду Харківської області від 10.09.2020 залишив без змін.

29. Судові рішення в частині задоволених позовних вимог мотивовані тим, що Харківська міськрада незаконно обрала спосіб приватизації оспорюваного майна шляхом викупу орендарем, оскільки ФОП Кітіцин С. А. поліпшень орендованого майна за період перебування об`єкта нерухомого майна в оренді по день подачі заяви до міської ради для викупу не здійснив, тому обраний спосіб приватизації є не лише незаконним, а й суперечить інтересам держави та територіальної громади.

30. Разом з тим, враховуючи, що станом на час розгляду справи спірне нерухоме майно відчужене відповідачем-3 (ФОП Кітіциним С. А.) на користь Лізогубова О. М., який не є учасником даного процесу, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний господарський суд, дійшов висновку про закриття провадження у справі в частині зобов`язання ФОП Кітіцина С. А. повернути територіальній громаді міста Харкова в особі Харківської міськради спірні нежитлові приміщення, а Харківську міськраду - прийняти вказані приміщення на підставі пункту 2 частини першої статті 231 Господарського процесуального кодексу України у зв`язку з відсутністю предмета спору.

Короткий зміст наведених у касаційних скаргах вимог

31. У травні 2021 року до Верховного Суду надійшли касаційні скарги Харківської міськради та Управління комунального майна Харківської міськради.

32. У касаційній скарзі Харківська міськрада просить скасувати постанову Східного апеляційного господарського суду від 16.03.2021 і рішення Господарського суду Харківської області від 10.09.2020 у цій справі та ухвалити нове рішення про відмову у позові.

33. Управління комунального майна Харківської міськради у касаційній скарзі просить скасувати постанову Східного апеляційного господарського суду від 16.03.2021 і рішення Господарського суду Харківської області від 10.09.2020 у цій справі, а справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Доводи касаційної скарги Харківської міськради

34. Підставами касаційного оскарження є пункти 1, 2 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

35. На обґрунтування підстав касаційного оскарження Харківська міськрада посилається на те, що судами попередніх інстанцій неправильно застосовано норми матеріального права, зокрема статтю 23 Закону України «Про прокуратуру», статтю 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», без урахування висновків Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах від 16.12.2020 у справі № 922/534/19, від 04.11.2020 у справі № 910/7648/19, від 03.09.2020 у справі № 914/1201/19, від 30.06.2020 у справі № 922/3130/19 та в ухвалі Верховного Суду від 03.02.2021 у справі № 922/3014/19.

36. Скаржник також вказує на необхідність відступлення від висновків, викладених у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 22.01.2021 у справі № 922/623/20 стосовно твердження суду щодо порушень процедури приватизації та протиправної поведінки покупця нежитлових приміщень.

37. Харківська міськрада вважає, що законодавством встановлено самостійні, не пов`язані між собою, підстави викупу орендованого майна орендарем: (а) за умови, що право викупу передбачено договором оренди та (б) за умови поліпшення орендарем за власні кошти орендованого майна за згодою орендодавця, які неможливо відокремити від відповідного об`єкта без завдання йому шкоди, в розмірі не менше як 25 відсотків ринкової вартості майна, за яким воно було передано в оренду.

38. Відповідач-1 зазначає, що при здійсненні відчуження майна комунальної власності шляхом викупу орендарем виконавчі органи Харківської міськради діяли відповідно до положень статті 289 Господарського кодексу України та частини другої статті 777 Цивільного кодексу України.

39. Крім того, Харківська міськрада вказує, що при прийнятті рішення про відчуження об`єкта шляхом викупу відповідачем-1 застосовувались положення Програми приватизації та відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Харкова на 2017- 2022 р.р., що затверджена рішенням 13 сесії 7 скликання Харківської міськради від 21.06.2017 № 691/17.

40. Таким чином, на думку скаржника, відповідачами дотримано спосіб та порядок проведення приватизації.

41. Водночас Харківська міськрада заявила клопотання про передачу справи № 922/318/20 на розгляд об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду.

Доводи касаційної скарги Управління комунального майна Харківської міськради

42. Підставою касаційного оскарження є пункт 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

43. На обґрунтування підстави касаційного оскарження Управління комунального майна Харківської міськради зазначає, що судом апеляційної інстанції неправильно застосовано норми матеріального права, зокрема статті 23 Закону України «Про прокуратуру», без урахування висновків Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18 (провадження № 12-194гс19) та постанові Верховного Суду від 16.12.2020 у справі № 922/534/19.

44. Крім того, відповідачем-2 заявлено клопотання про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду у зв`язку з наявністю виключної правової проблеми, а саме взаємовиключності висновків об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду (справа № 922/623/20) та висновків Конституційного Суду України (Рішення від 10.12.2009 № 31-рп/2009 у справі № 1-46/2009) стосовно переважного права орендаря на викуп орендованого майна без проведення поліпшення такого майна у випадку, коли таке право передбачено чинним договором оренди.

45. Разом з тим скаржник посилається на велику кількість справ з подібними предметами та підставами позовів та необхідність формування єдиної правозастосовчої практики.

Позиція Харківської обласної прокуратури

46. Харківською обласною прокуратурою подано відзив на касаційну скаргу Харківської міськради, в якому прокурор просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а судові рішення - без змін.

47. Прокурор зазначає, що, звертаючись з позовом до суду, він дотримувався процедури, передбаченої частинами третьою та четвертою статті 23 Закону України «Про прокуратуру».

48. Вказує, що оскільки Харківська міськрада представляє інтереси територіальної громади міста Харкова, однак у даному випадку вона є відповідачем у справі, як і Управління комунального майна Харківської міськради, тому прокурор подав позов самостійно.

49. Прокурор вважає обґрунтованими висновки судів попередніх інстанцій про те, що Харківська міськрада незаконно обрала спосіб приватизації оспорюваного майна шляхом викупу орендарем, оскільки ФОП Кітіцин С. А. поліпшень орендованого майна за період перебування об`єкта нерухомого майна в оренді по день подачі заяви до міської ради для викупу не здійснив, тому обраний спосіб приватизації є не лише незаконним, а й суперечить інтересам держави та територіальної громади.

50. Харківською обласною прокуратурою також подано відзив на касаційну скаргу Управління комунального майна Харківської міськради, в якому прокурор просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а судові рішення - без змін.

51. Оскільки відзив на касаційну скаргу Управління комунального майна Харківської міськради не підписаний прокурором, суд касаційної інстанції залишає цей відзив без розгляду.

52. У судовому засіданні прокурор виклав заперечення проти касаційних скарг та просив відмовити в їх задоволенні.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанцій

53. Відповідно до частини першої статті 300 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

54. Верховний Суд заслухав суддю-доповідача, пояснення прокурора, дослідив наведені у касаційних скаргах доводи, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевірив на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права та вважає, що касаційні скарги Харківської міськради та Управління комунального майна Харківської міськради не підлягають задоволенню з огляду на таке.

55. Підставою касаційного оскарження, зокрема, є пункт 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, згідно з яким підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у випадку, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

56. При цьому під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де схожі предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин. Такий правовий висновок викладено у пункті 60 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.06.2020 у справі № 696/1693/15-ц (провадження № 14-737цс19).

57. У справі, судові рішення в якій переглядаються у касаційному порядку, судами вирішено спір про визнання незаконним та скасування рішення Харківської міськради, визнання недійсним договору купівлі-продажу, скасування запису про проведену державну реєстрацію права власності, зобов`язання повернути майно.

58. Прокурор у позовній заяві вказував, що рішення від 21.02.2018 № 1008/18 щодо надання дозволу на проведення вищевказаної приватизації шляхом викупу є незаконним та підлягає скасуванню у зв`язку з тим, що прийнято з порушенням вимог статті 345 Цивільного кодексу України, статті 25 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», статей 1, 2, 4, 29 Закону України «Про приватизацію державного майна», статей 11, 18-2 Закону України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)».

59. Крім того, оскільки договір купівлі-продажу, укладений на підставі рішення від 21.02.2018 № 1008/18, то прокурор вважав, що такий договір підлягає визнанню недійсним. Відповідно запис про проведену реєстрацію права власності слід скасувати, а нежитлові приміщення - повернути територіальній громаді міста Харкова.

60. Судові рішення в частині задоволених позовних вимог мотивовані тим, що Харківська міськрада незаконно обрала спосіб приватизації оспорюваного майна шляхом викупу орендарем, оскільки ФОП Кітіцин С. А. поліпшень орендованого майна за період перебування об`єкта нерухомого майна в оренді по день подачі заяви до міської ради для викупу не здійснив, тому обраний спосіб приватизації є не лише незаконним, а й суперечить інтересам держави та територіальної громади.

61. Разом з тим у справі № 910/7648/19 Публічне акціонерне товариство «Державний експортно-імпортний банк України» (далі - ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України») звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «БСД-1» (далі - ТОВ «БСД-1») та приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Данич Оксани Федорівни (далі - приватний нотаріус) про визнання протиправними дій ТОВ «БСД-1» щодо звернення до приватного нотаріуса із заявами про вчинення реєстраційних дій, що мають наслідком припинення в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно записів про іпотеки та заборони, накладені на нерухоме майно, у зв`язку із укладенням іпотечного договору; скасування рішення приватного нотаріуса про припинення в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно записів про іпотеки та заборони, накладені на нерухоме майно, у зв`язку із укладенням іпотечного договору, та зобов`язання приватного нотаріуса скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно записи про реєстрацію припинення іпотек, записи про реєстрацію припинення обтяжень та відновлення в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно записів про іпотеку, записів про обтяження.

62. На обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що у приватного нотаріуса не було правових підстав для прийняття рішень про припинення в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно записів про іпотеки та обтяження, вчинених на підставі договору іпотеки на підставі рішень Господарського суду міста Києва від 24.12.2015 та від 10.06.2016 у справі № 910/21911/14.

63. При цьому ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» посилалося на те, що 10.06.2016 Господарським судом міста Києва не приймалося рішення у справі № 910/21911/14, а резолютивна частина рішення Господарського суду міста Києва від 24.12.2015 у справі № 910/21911/14 не містить вказівок державному реєстратору внести записи про реєстрацію припинення іпотеки та обтяження, зокрема за договором іпотеки.

64. Крім того, позивач вказував, що Вищий господарський суд України постановою від 03.08.2016 скасував рішення Господарського суду міста Києва від 24.12.2015 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 02.06.2016 у справі № 910/21911/14, якою вказане рішення залишене без змін, а справу № 910/21911/14 направив на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

65. Предметом спору у справі № 914/1201/19 за позовом Львівської міської ради (далі - Львівська міськрада) до Приватного підприємства «ТМ Тріада» (далі далі - ПП «ТМ Тріада»), Приватного підприємства «К.Р.О.К.-7» (далі - ПП «К.Р.О.К.-7»), Управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради (далі - Управління) були вимоги про скасування рішення приватного нотаріуса Загвойської Н. І. про державну реєстрацію права власності Приватного підприємства фірма «Грот» (далі - ПП фірма «Грот») на нежитлове приміщення загальною площею 175,7 кв. м на вулиці Замковій, 9, визнання недійсним договору купівлі-продажу від 17.11.2016 № 893, посвідченого приватним нотаріусом Загвойською Н. І., укладеного між ПП фірма «Грот» та ПП «К.Р.О.К.-7»; скасування рішення приватного нотаріуса Загвойської Н. І. про державну реєстрацію права власності ПП «К.Р.О.К.-7» на нежитлове приміщення загальною площею 175,7 кв. м на вулиці Замковій, 9.

66. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Львівська міськрада є власником земельної ділянки на вул. Замковій, 9 у м. Львові на підставі пункту «а» частини другої статті 83 Земельного кодексу України. За ПП фірма «Грот», правонаступником якого є ПП «ТМ Тріада», зареєстровано право власності на об`єкт нерухомого майна - нежитлове приміщення загальною площею 175,7 кв. м, що знаходяться за адресою: м. Львів, вул. Замкова, 9, на підставі розпорядження від 12.03.2001 № 201, виданого Галицькою районною адміністрацією, та реєстраційного посвідчення №148, виданого 14.05.2001 Львівським міжміським бюро технічної інвентаризації на підставі вказаного розпорядження № 201. Разом з тим розпорядження Галицької районної адміністрації від 12.03.2001 № 201 відсутнє, розпорядження під номером 201 видавалось 23.02.2001, а не 12.03.2001 і стосувалося річного бюджету на 2001 рік, а розпорядження, яке б стосувалося виникнення права власності на об`єкт нерухомого майна - нежитлове приміщення загальною площею 175,7 кв. м, що знаходяться за адресою: м. Львів, вул. Замкова, 9 , не приймалося взагалі. При цьому такий об`єкт нерухомого майна - нежитлове приміщення загальною площею 175,7 кв. м, що знаходяться за адресою: м. Львів, вул. Замкова, 9 , відсутній та не існує як об`єкт матеріального світу, земельна ділянка на вул. Замковій, 9 є вільною від забудови.

67. З огляду на наведене позивач вважає, що за ПП фірма «Грот», а в подальшому за ПП «К.Р.О.К.-7» зареєстроване право власності на об`єкт нерухомого майна на вул. Замковій, 9 , який фактично не існує і ніколи не існував, як предмет матеріального світу, і така державна реєстрація порушує права позивача як власника земельної ділянки, вільної від забудови.

68. У справі № 922/3130/19 Харківська міськрада звернулася до Господарського суду Харківської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фортуна» (далі - ТОВ «Фортуна»), в якому просила скасувати рішення про державну реєстрацію у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на нежитлові будівлі, скасувати рішення про державну реєстрацію у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

69. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказував, що під час перевірки Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю Департаменту територіального контролю Харківської міськради встановлено, що нежитлові будівлі літ. «А-1» та літ. «В-2» реконструйовано зі збільшенням площі шляхом об`єднання в одну єдину будівлю, що свідчить про самочинне будівництво (без належним чином затвердженої проектної документації).

70. Предметом позову у справі № 922/3130/19 є правомірність рішення про державну реєстрацію у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, яким внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно зміни до запису щодо характеристик об`єкта нерухомого майна. Харківська міськрада оскаржує дві такі зміни, які вносилися у різний час щодо одного об`єкта нерухомого майна.

71. У справі № 922/534/19 за позовом заступника керівника Ізюмської місцевої прокуратури Харківської області до Головного управління Держгеокадастру у Харківській області (далі - ГУ Держгеокадастру у Харківській області), ОСОБА_2 (далі - ОСОБА_2), фермерського господарства «Ранг» (далі - ФГ «Ранг») предметом позову є визнання незаконним та скасування наказу, визнання недійсним договору оренди, суборенди земель, скасування їх державної реєстрації та повернення земельної ділянки.

72. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ГУ Держгеокадастру у Харківській області всупереч приписам земельного законодавства ОСОБА_2 незаконно передано у користування земельну ділянку, який, у свою чергу, незаконно передав її в суборенду ФГ «Ранг».

73. У постанові від 16.12.2020 у справі № 922/534/19 Верховний Суд погодився з висновками судів попередніх інстанцій про залишення позову заступника керівника Ізюмської місцевої прокуратури Харківської області без розгляду та зазначив, що у спірних правовідносинах ГУ Держгеокадастру у Харківській області не позбавлене права звернутися у суд із позовом про визнання недійсними спірних договорів оренди та суборенди земель, незважаючи на наявність вищевказаного наказу цього органу про передачу в оренду земельної ділянки, та навести підстави, за яких вважало би видачу такого наказу незаконним, а суд під час розгляду такого позову не позбавлений права надати правову оцінку такому наказу, який є, фактично, письмовою формою волевиявлення особи, яка діє від імені власника землі у спірних правовідносинах. При цьому така вимога, як визнання рішення незаконним не є обов`язковою у спорі, що виник із земельних правовідносин.

74. Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18 навела правовий висновок щодо дій суду у разі встановлення після відкриття провадження у справі відсутності підстав для звернення прокурора з позовом в інтересах держави в особі компетентного органу, тоді як у справі № 922/318/20, яка розглядається, прокурор самостійно звернувся з позовом до суду в інтересах держави без визначення компетентного органу, у зв`язку з тим, що Харківська міськрада є одним із співвідповідачів, рішення якого оскаржується через недотримання процедури приватизації нежитлових приміщень, передбаченої нормами приватизаційного законодавства, в результаті чого прокурор набув статусу позивача.

75. З викладеного вбачається, що судові рішення у справах № 910/7648/19, № 914/1201/19, № 922/3130/19, № 922/534/19, № 912/2385/18 ухвалені за іншої фактично-доказової бази (обставин справи та зібраних у них доказів), іншого суб`єктного складу учасників судового процесу, ніж у справі, що розглядається, тобто зазначені справи і справа № 922/318/20, судові рішення в якій переглядаються, є відмінними за істотними правовими ознаками, що свідчить про неподібність правовідносин у них.

76. Зважаючи на те, що фактичні обставини зазначених вище справ є відмінними від встановлених судами попередніх інстанцій фактичних обставин у справі № 922/318/20, доводи скаржників про застосування судами попередніх інстанцій статті 23 Закону України «Про прокуратуру», статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» без врахування висновків Верховного Суду, наведених у вказаних вище постановах, є необґрунтованими.

77. Посилання Харківської міськради на неврахування судами попередніх інстанцій правових висновків, викладених в ухвалі Верховного Суду від 03.02.2021 у справі № 922/3014/19, якою цю справу було передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду, колегія суддів суду касаційної інстанції вважає необґрунтованими, оскільки згідно із частиною четвертою статті 236 Господарського процесуального кодексу України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

78. Отже, зазначена скаржниками підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, не отримала підтвердження під час касаційного провадження.

79. Відповідно до пункту 5 частини першої статті 296 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 287 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.

80. Зазначена норма процесуального права спрямована на формування усталеної судової практики вирішення господарських спорів, що виникають із подібних правовідносин, а її застосування судом касаційної інстанції свідчитиме про дотримання принципу правової визначеності.

81. З урахуванням наведеного суд касаційної інстанції дійшов висновку про необхідність закриття касаційного провадження у справі № 922/318/20 на підставі пункту 5 частини першої статті 296 Господарського процесуального кодексу України за касаційними скаргами Харківської міськради та Управління комунального майна Харківської міськради на постанову Східного апеляційного господарського суду від 16.03.2021 і рішення Господарського суду Харківської області від 10.09.2020 у частині підстави касаційного оскарження судових рішень, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

82. Звертаючись до Верховного Суду з касаційною скаргою, Харківська міськрада також посилається і на пункт 2 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України та обґрунтовує необхідність відступлення від висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 22.01.2021 у справі № 922/623/20 стосовно твердження суду щодо порушень процедури приватизації та протиправної поведінки покупця.

83. Харківська міськрада вважає, що законодавством встановлено самостійні, не пов`язані між собою, підстави для викупу орендованого майна орендарем: за умови, що право викупу передбачено договором оренди, за умови поліпшення орендарем за власні кошти орендованого майна за згоди орендодавця, яке неможливо відокремити від відповідного об`єкта без завдання йому шкоди, в розмірі не менше, як 25 відсотків ринкової вартості майна, за яким воно було передано в оренду.

84. Відповідач-1 зазначає, що при здійсненні відчуження майна комунальної власності шляхом викупу орендарем виконавчі органи Харківської міськради діяли відповідно до положень статті 289 Господарського кодексу України та частини другої статті 777 Цивільного кодексу України.

85. Крім того, Харківська міськрада вказує, що при прийнятті рішення про відчуження об`єкта шляхом викупу відповідачем-1 застосовувались положення Програми приватизації та відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Харкова на 2017- 2022 р.р., що затверджена рішенням 13 сесії 7 скликання Харківської міськради від 21.06.2017 № 691/17.

86. При цьому відповідачем-1 заявлено клопотання про передачу справи № 922/318/20 на розгляд об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду.

87. Щодо вказаних доводів та клопотання відповідача-1, то колегія суддів суду касаційної інстанції зазначає таке.

88. Принцип правової визначеності вимагає чіткості, зрозумілості й однозначності правових норм, зокрема, їх передбачуваності (прогнозованості) та стабільності.

89. Єдність однакового застосування закону забезпечує правову визначеність та втілюється шляхом однакового застосування судом того самого закону в подібних справах.

90. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Чепмен проти Сполученого Королівства» («Chapman v. the United Kingdom» від 18.01.2001, заява № 27238/95, пункт 70) наголосив на тому, що в інтересах правової визначеності, передбачуваності та рівності перед законом він не повинен відступати від попередніх рішень за відсутності належної для цього підстави.

91. Причинами для відступу можуть бути вади попереднього рішення чи групи рішень (їх неефективність, неясність, неузгодженість, необґрунтованість, незбалансованість, помилковість); зміни суспільного контексту.

92. З метою забезпечення єдності та сталості судової практики для відступу від висловлених раніше правових позицій Верховного Суду суд повинен мати ґрунтовні підстави: попередні рішення мають бути помилковими, неефективними чи застосований у цих рішеннях підхід повинен очевидно застаріти внаслідок розвитку в певній сфері суспільних відносин або їх правового регулювання (такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.09.2018 у справі № 823/2042/16 (провадження № 11-377апп18, пункти 42- 44)).

93. У постанові від 22.01.2021 у справі № 922/623/20 за позовом керівника Харківської місцевої прокуратури № 4 до Харківської міськради, Управління комунального майна Харківської міськради, фізичної особи-підприємця Нагорної Світлани Михайлівни про визнання незаконним та скасування рішення, визнання договору купівлі-продажу нежитлових будівель недійсним, зобов`язання повернення нежитлових приміщень та скасування рішення про проведену державну реєстрацію права власності суд касаційної інстанції, закриваючи касаційне провадження та залишаючи без змін постанову суду апеляційної інстанції про часткове задоволення позовних вимог, дійшов таких висновків.

94. В оспорюваному рішенні Харківської міської ради від 21.02.2018 № 1008/18 зазначено, що його прийнято на підставі Закону України «Про приватизацію державного майна», Закону України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)», Закону України «Про особливості приватизації об`єктів незавершеного будівництва», статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», Програми приватизації та відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Харкова на 2017- 2022 р.р., затвердженої рішенням 13 сесії Харківської міської ради 7 скликання від 21.06.2017 № 691/17.

95. Відповідно до пункту 1.1 Програми приватизації її розроблено відповідно до Конституції України, Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України, законів України «Про місцеве самоврядування в Україні», «Про приватизацію державного майна», «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)» та інших законодавчих актів, що регулюють питання власності.

96. У Програмі визначено мету, пріоритети та умови приватизації комунального майна територіальної громади міста на 2017- 2022 р.р.

97. Відповідно до пункту 3.1 Програми приватизації ініціатива щодо приватизації об`єктів комунальної власності може виходити як від Управління комунального майна Харківської міськради, так і від інших виконавчих органів Харківської міськради, осіб, які можуть бути покупцями відповідно до законодавства.

98. Ініціатива щодо визначення способу приватизації належить Управлінню комунального майна Харківської міськради.

99. Приватизація об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Харкова здійснюється способами, що визначаються законодавством України і цією Програмою (пункт 3.3).

100. Пунктом 3.4 Програми приватизації визначено, що приватизація об`єктів здійснюється: шляхом викупу, продажу об`єктів приватизації на аукціоні (у тому числі за методом зниження ціни, без оголошення ціни), продажу об`єктів приватизації за конкурсом з відкритістю пропонування ціни за принципом аукціону, іншими способами, які встановлюються спеціальними законами, що регулюють особливості приватизації об`єктів окремих галузей.

101. Викуп застосовується щодо об`єктів комунальної власності, якщо право покупця на викуп об`єкта передбачено законодавчими та нормативними актами, а також щодо тих, які не продано на аукціоні, за конкурсом.

102. Згідно з пунктом 3.7 Програми приватизації Управлінням комунального майна Харківської міськради готується проект рішення Харківської міськради з переліками об`єктів, що пропонуються для приватизації за способами їх приватизації.

103. Рішення про затвердження переліків об`єктів, що підлягають приватизації, приймається на пленарному засіданні сесії Харківської міськради за поданням Управління комунального майна Харківської міськради (пункт 3.8).

104. Відповідно до пункту 7.1 Програми приватизації відчуження об`єктів комунальної власності здійснюється із врахуванням вимог Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України, Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», а також інших законодавчих та нормативно-правових актів у цій сфері.

105. Умови та порядок відчуження комунального майна вносяться на розгляд сесії для кожного об`єкта окремим рішенням (пункт 7.2).

106. За змістом частини першої статті 5-1 Закону України «Про приватизацію державного майна» (в редакції, чинній на час прийняття рішення про відчуження об`єктів комунальної власності) з метою раціонального та ефективного застосування способів приватизації об`єкти приватизації класифікуються за такими групами: група А - окреме індивідуально визначене майно, у тому числі разом із земельними ділянками державної власності, на яких таке майно розташовано. Окремим індивідуально визначеним майном вважається рухоме та нерухоме майно.

107. Частиною другою статті 5-1, частиною 2 статті 16-2 Закону України «Про приватизацію державного майна» встановлено, що об`єкти приватизації, що належать до груп А, Д і Ж, є об`єктами малої приватизації. Викуп об`єктів малої приватизації здійснюється відповідно до Закону України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)».

108. Відповідно до статті 3 Закону України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) приватизація об`єктів малої приватизації здійснюється шляхом: викупу, продажу на аукціоні (в тому числі за методом зниження ціни, без оголошення ціни), продажу за конкурсом з відкритістю пропонування ціни за принципом аукціону.

109. З моменту прийняття рішення про приватизацію об`єктів, які перебувають у комунальній власності, органами приватизації здійснюється підготовка до їх приватизації відповідно до статті 8 Закону України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), що полягає, зокрема, у встановлені ціни продажу об`єкта, що підлягає приватизації шляхом викупу, або початкову ціну об`єкта на аукціоні, за конкурсом з урахуванням результатів оцінки об`єкта, проведеної відповідно до методики оцінки майна, затвердженої Кабінетом Міністрів України; публікації інформації про об`єкти малої приватизації у відповідних інформаційних бюлетенях та місцевій пресі, інших друкованих виданнях, визначених органами приватизації; а також вчиненні інших дій, необхідних для підготовки об`єктів малої приватизації до продажу.

110. Викуп застосовується до об`єктів малої приватизації, які не продано на аукціоні, за конкурсом, а також у разі, якщо право покупця на викуп об`єкта передбачено законодавчими актами. Порядок викупу об`єкта встановлюється Фондом державного майна України (далі - ФДМУ) (частини перша, третя статті 11 Закону України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

111. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 18-2 Закону України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) приватизація об`єктів групи А здійснюється з урахуванням таких особливостей: у разі прийняття рішення про приватизацію орендованого державного майна (будівлі, споруди, нежитлового приміщення) орендар одержує право на викуп такого майна, якщо орендарем за згодою орендодавця за рахунок власних коштів здійснено поліпшення орендованого майна, яке неможливо відокремити від відповідного об`єкта без завдання йому шкоди, в розмірі не менш як 25 відсотків ринкової вартості майна, за яким воно було передано в оренду, визначеної суб`єктом оціночної діяльності суб`єктом господарювання для цілей оренди майна.

112. Порядок викупу встановлений ФДМУ. На час виникнення спірних правовідносин діяв Порядок продажу об`єктів малої приватизації шляхом викупу, на аукціоні (в тому числі за методом зниження ціни, без оголошення ціни), за конкурсом з відкритістю пропонування ціни за принципом аукціону, затверджений ФДМУ від 02.04.2012 № 439 (далі Порядок № 439).

113. Згідно з пунктом 8.1 Порядку № 439 викуп об`єктів малої приватизації застосовується відповідно до пункту 3.3 розділу III та пункту 7.15 розділу VII цього Порядку щодо об`єктів малої приватизації, які не продані на аукціоні, за конкурсом, а також якщо право покупця на викуп об`єкта передбачено чинним законодавством України.

114. Виходячи з аналізу наведених вище норм, Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду дійшов висновку, що Харківська міськрада має право прийняти рішення про продаж об`єктів нерухомого майна, що перебувають у власності територіальної громади, а уповноважений нею орган приватизації, а саме Управління комунального майна Харківської міськради, має право укласти відповідний договір купівлі-продажу за результатами проведення аукціону або конкурсу (конкурсний продаж). У виняткових випадках такий продаж може бути проведений шляхом викупу орендарем об`єкта, який перебуває у нього в оренді, якщо орендарем за згодою орендодавця за рахунок власних коштів здійснено поліпшення орендованого майна, яке неможливо відокремити від відповідного об`єкта без завдання йому шкоди, в розмірі не менш як 25 % ринкової вартості майна, за яким воно було передано в оренду, визначеної суб`єктом оціночної діяльності суб`єктом господарювання для цілей оренди майна.

115. Тобто викуп орендарем орендованого ним приміщення, виходячи з положення статті 11, статті 18-2 Закону України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)», може бути лише за умови, якщо орендарем за згодою орендодавця за рахунок власних коштів здійснено поліпшення орендованого майна, яке неможливо відокремити від відповідного об`єкта без завдання йому шкоди, в розмірі не менш як 25 % ринкової вартості майна, за яким воно було передано в оренду, визначеної суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання для цілей оренди майна. В іншому разі приватизація такого приміщення повинна здійснюватися у загальному порядку за результатами проведення аукціону або конкурсу.

116. У справі № 922/623/20 суд апеляційної інстанції встановив, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що орендарем - фізичною особою-підприємцем Нагорною С. М. здійснювалися будь-які поліпшення орендованих нею приміщень за договором оренди № 1376 від 30.10.2017, а тому правильно вказав на помилковість висновку суду першої інстанції про те, що Харківська міськрада як орган місцевого самоврядування має право самостійно обирати спосіб приватизації спірних нежитлових приміщень без урахування наведених законодавчих обмежень.

117. Судом апеляційної інстанції також правильно зазначено про помилковість здійснених судом першої інстанції, на підтвердження свого висновку про право Харківської міськради самостійно обирати будь-який спосіб приватизації, посилань на Рішення Конституційного Суду України від 13.12.2000 № 14-рп/2000 у справі № 1-16/2000 за конституційним зверненням товариства покупців членів трудового колективу перукарні № 163 «Черемшина» щодо офіційного тлумачення окремих положень статті 7 Закону України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)» (справа про визначення способу малої приватизації), оскільки Конституційний Суд України в цьому Рішенні роз`яснив, що право органів, які здійснюють функції розпорядження державною власністю, самостійно визначати спосіб приватизації обмежується випадками, передбаченими законом.

118. Правильними є і висновки суду апеляційної інстанції про те, що посилання відповідачів на пункт 5.6 договору оренди нежитлового приміщення від 30.10.2017 № 1376, яким встановлено, що орендар, який належно виконує свої обов`язки, у разі продажу майна, що передано в оренду, має переважне право перед іншими особами на його викуп, є безпідставними, оскільки таке право виникає в орендаря лише за умов, визначених Законом України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)».

119. Згідно із частиною десятою статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

120. Відповідно до частини першої статті 21 Цивільного кодексу України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

121. Ураховуючи викладене, Верховний Суд у справі № 922/623/20 вказав, що суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку, що пункт 76 додатку 1 до рішення Харківської міськради від 21.02.2018 № 1008/18 «Про відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади» прийнято з порушенням вимог Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», Закону України «Про приватизацію державного майна», Закону України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)» та Програми приватизації та відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Харкова на 2017- 2022 рр., затвердженої рішенням 13 сесії Харківської міськради 7 скликання 21.16.2017 № 691/17, а тому є незаконним.

122. Колегія суддів суду касаційної інстанції погоджується з наведеним правовим висновком та зазначає, що він є чітким, зрозумілим й сприяє однозначному застосуванню норм права, тому не вбачає підстав для передачі справи на розгляд об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду для відступу від правового висновку, викладеного у справі № 922/623/20.

123. Судами попередніх інстанцій у справі № 922/318/20, що розглядається, також встановлено, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що орендарем - ФОП Кітіциним С.А. здійснювалися будь-які поліпшення орендованих ним приміщень за договором оренди від 01.11.2017.

124. Доводи, наведені відповідачем-1 у касаційній скарзі, не спростовують вказаного висновку та не містять вагомих аргументів, які можуть бути підставою для відступу від цього висновку. Крім того, таку правову позицію було неодноразово підтримано Верховним Судом (див. постанови Верховного Суду від 16.03.2021 у справі № 922/1009/20, від 24.03.2021 у справі № 922/3276/19, від 31.03.2021 у справі 922/3272/18, від 13.04.2021 у справі № 922/3852/19), а аргументи відповідача-1 про необхідність відступлення від неї колегія суддів визнає непереконливими.

125. Отже, зазначена відповідачем-1 підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 2 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, не отримала підтвердження під час касаційного провадження.

126. З урахуванням наведеного суд касаційної інстанції дійшов висновку, що клопотання Харківської міськради про передачу справи № 922/318/20 на розгляд об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду задоволенню не підлягає.

127. За таких обставин, перевіривши застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права на підставі встановлених судами фактичних обставин справи та в межах наведених у касаційній скарзі Харківської міськради доводів, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, в частині підстави касаційного оскарження судових рішень, передбаченої пунктом 2 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд дійшов висновку про необґрунтованість касаційної скарги та про відсутність підстав для скасування оскаржуваних судових рішень.

128. Разом з тим відповідачем-2 заявлено клопотання про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду у зв`язку з наявністю виключної правової проблеми, а саме взаємовиключності висновків об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду (справа № 922/623/20) та висновків Конституційного Суду України (справа № 1-46/2009) стосовно переважного права орендаря на викуп орендованого майна без проведення поліпшення такого майна у випадку, коли таке право передбачено чинним договором оренди.

129. Відповідно до частини п`ятої статті 302 Господарського процесуального кодексу України суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії або палати, має право передати справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо дійде висновку, що справа містить виключну правову проблему і така передача необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики.

130. За змістом наведеної норми права для передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду необхідна наявність виключної правової проблеми з урахуванням кількісного та якісного показників. Тобто йдеться про правову проблему не в одній конкретній справі, а у невизначеній кількості справ, наявних або таких, що можуть виникнути, з урахуванням: правового питання, щодо якого постає проблема невизначеності; наявних обставин, з яких убачається, що немає усталеної судової практики з відповідних питань, поставлені правові питання не визначені на нормативному рівні, немає процесуальних механізмів вирішення такого питання тощо; того, як вирішення цієї проблеми вплине на забезпечення сталого розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики.

131. Посилання відповідача-2 на Рішення Конституційного Суду України від 10.09.2009 № 31-рп/2009 у справі № 1-46/2009 за конституційним зверненням Приватного підприємства «Автосервіс» щодо офіційного тлумачення положень статей 177, 760, частини другої статті 777 Цивільного кодексу України (справа про переважне право наймача на придбання військового майна) Верховний Суд вважає необґрунтованими, оскільки Конституційний Суд України виходив з того, що співвідношення між нормами Цивільного кодексу України і законів, які регулюють особливості найму (оренди) окремих видів майна, полягає в тому, що норми цих законів тією чи іншою мірою встановлюють правовий механізм реалізації відповідної норми Цивільного кодексу України або передбачають додаткові умови її реалізації, або виключають застосування норм Цивільного кодексу України, якщо це прямо передбачено ними чи випливає з їхнього змісту (абзац четвертий підпункту 3.3 пункту 3 мотивувальної частини).

132. Конституційний Суд України зазначив, що оскільки закони України «Про оренду державного та комунального майна», «Про господарську діяльність у Збройних Силах України» не передбачили заборони щодо переважного права орендаря на придбання державного, в тому числі військового, майна, то на правовідносини, які виникають між наймодавцем та наймачем у разі продажу військового майна, переданого у найм (оренду), поширюється дія норми, закріпленої у частині другій статті 777 Цивільного кодексу України (абзац п`ятий підпункту 3.3 пункту 3 мотивувальної частини).

133. Разом з тим у постанові від 22.02.2021 у справі № 922/623/20 об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 22.01.2021 зазначила, що викуп орендарем орендованого ним приміщення, виходячи з положення статті 11, статті 18-2 Закону України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)» може бути лише за умови, якщо орендарем за згодою орендодавця за рахунок власних коштів здійснено поліпшення орендованого майна, яке неможливо відокремити від відповідного об`єкта без завдання йому шкоди, в розмірі не менш як 25 % ринкової вартості майна, за яким воно було передано в оренду, визначеної суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання для цілей оренди майна. В іншому разі приватизація такого приміщення повинна здійснюватися у загальному порядку за результатами проведення аукціону або конкурсу.

134. Крім того, у Рішенні від 13.12.2000 № 14-рп/2000 у справі № 1-16/2000 за конституційним зверненням товариства покупців членів трудового колективу перукарні № 163 «Черемшина» щодо офіційного тлумачення окремих положень статті 7 Закону України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)» (справа про визначення способу малої приватизації) Конституційний Суд України роз`яснив, що право органів, які здійснюють функції розпорядження державною власністю, самостійно визначати спосіб приватизації обмежується випадками, передбаченими законом.

135. Враховуючи викладене, наявність сталої правозастосовчої практики з наведеного питання, а також з огляду на відсутність у клопотанні скаржника належного обґрунтування, клопотання Управління комунального майна Харківської міськради про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду задоволенню не підлягає.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

136. Зважаючи на те, що підстава касаційного оскарження, передбачена у пункті 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, не отримала підтвердження після відкриття касаційного провадження, суд касаційної інстанції відповідно до пункту 5 частини першої статті 296 цього Кодексу дійшов висновку про необхідність закриття касаційного провадження у справі № 922/318/20, відкритого за касаційними скаргами Харківської міськради та Управління комунального майна Харківської міськради на постанову Східного апеляційного господарського суду від 16.03.2021 і рішення Господарського суду Харківської області від 10.09.2020.

137. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 308 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанцій без змін, а скаргу без задоволення.

138. Згідно з положеннями статті 309 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

139. Ураховуючи те, що доводи касаційної скарги Харківської міськради, поданої з підстави, передбаченої пунктом 2 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, не знайшли підтвердження, суд касаційної інстанції, переглянувши оскаржувані судові рішення в межах доводів касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження в цій частині, вважає, що оскаржувані судові рішення прийняті з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для їх зміни чи скасування не вбачає.

140. Зважаючи на викладене, касаційну скаргу Харківської міськради слід залишити без задоволення, а судові рішення попередніх інстанцій - без змін.

Щодо судових витрат

141. За змістом пункту 1 частини четвертої статті 129 Господарського процесуального кодексу України у разі задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача.

142. З огляду на висновок Верховного Суду про залишення касаційної скарги Харківської міськради без задоволення судові витрати, понесені у зв`язку з розглядом справи в суді касаційної інстанції, покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 296, 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

П О С Т А Н О В И В:

1. Касаційне провадження у справі № 922/318/20 за касаційними скаргами Харківської міської ради та Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради на постанову Східного апеляційного господарського суду від 16.03.2021 і рішення Господарського суду Харківської області від 10.09.2020 в частині підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, закрити.

2. Касаційну скаргу Харківської міської ради в частині підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 2 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, залишити без задоволення, а постанову Східного апеляційного господарського суду від 16.03.2021 і рішення Господарського суду Харківської області від 10.09.2020 у справі № 922/318/20 залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя В. Ю. Уркевич

Судді: Н. О. Волковицька

С. К. Могил