судді Великої Палати Верховного Суду Пророка В. В.
справа № 904/6125/20 (провадження № 12-27 гс 21)
Велика Палата Верхового Суду ухвалою від 20 травня 2021 року прийняла та призначила до розгляду справу за позовом Громадської організації «Юристи за екологію» до Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат», Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат», Приватного акціонерного товариства «Суха Балка», Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат», Публічного акціонерного товариства «Арселор Міттал Кривий Ріг», Акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат», Приватного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів - Державна екологічна інспекція у Дніпропетровській області за касаційними скаргами Акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» та Приватного акціонерного товариства «Суха Балка» на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 10 лютого 2021 року.
Водночас з рішенням Великої Палати Верхового Суду не можу погодитися з огляду на таке.
1. Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 16 листопада 2020 року позивачу відмовлено у відкритті провадження у справі на підставі статті 175 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).
2. Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 10 лютого 2021 року зазначена ухвала суду першої інстанції скасована, справа передана до суду першої інстанції для вирішення питання щодо відкриття провадження у справі.
3. Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).
4. Частиною другої статті 282 ГПК України встановлено, що постанову суду апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку у випадках, передбачених цим Кодексом.
5. Таким чином, оскільки відповідно до основних засад судочинства забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення здійснюється у визначених законом випадках, виключно законом, а саме ГПК України, має бути встановлено випадки такого оскарження.
6. Саме статтею 287 ГПК України, якою регламентоване право касаційного оскарження, визначений перелік судових рішень, які підлягають касаційному оскарженню.
7. Згідно з пунктами 1, 2 частини першої статті 287 ГПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати касаційну скаргу на:
- рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті;
- ухвали суду першої інстанції, зазначені в пунктах 3, 6, 7, 13, 14, 21, 25, 26, 28, 30 частини першої статті 255 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку;
8. Отже, касаційному оскарженню підлягають постанови суду апеляційної інстанції, постановлені за результатами апеляційного перегляду справи за апеляційною скаргою на рішення суду першої інстанції, а також в інших випадках, прямо передбачених ГПК України.
9. Пунктом 7 частини першої статті 255 ГПК України встановлено, що окремо від рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції про відмову у відкритті провадження у справі.
10. Враховуючи те, що ухвала суду першої інстанції про відмову у відкритті провадження скасована апеляційним судом і справа направлена до суду першої інстанції, оскарження постанови суду апеляційної інстанції в касаційному порядку ГПК України не передбачено.
11. Відповідно до вимог пункту 1 частини першої статті 293 ГПК України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
12. Відкриваючи касаційне провадження у справі Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду помилково дійшов висновку, що постанова Центрального апеляційного господарського суду від 10 лютого 2021 року підлягає касаційному оскарженню.
13. Вказана помилка, на моє переконання, пов`язана з хибним тлумаченням зазначених положень чинного ГПК України, з огляду на приписи Господарського процесуального кодексу України в попередній редакції (далі - ГПК України 1991).
14. Так частина п`ятої статті 105 ГПК України 1991 передбачала, що постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку.
15. Пункт другий частини першої статті 107 ГПК України 1991 зазначав, що сторони, прокурор, треті особи, особи, які не брали участі у справі, але щодо яких суд вирішив питання про їх права та обов`язки, мають право подати касаційну скаргу на ухвали місцевого господарського суду, зазначені в частині першій статті 106 цього Кодексу (ухвали місцевого господарського суду, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку окремо від рішення місцевого господарського суду), після їх перегляду в апеляційному порядку та постанови апеляційного господарського суду, ухвалені за результатами апеляційного розгляду.
16. Також слід зазначити, що Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду ухвалою від 08 квітня 2021 року передав зазначену справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду на підставі частини шостої статті 302 ГПК України.
17. Обґрунтовуючи свою ухвалу, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду вказав на те, що в своїх касаційних скаргах відповідачі послалися на те, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваній постанові дійшов помилкового висновку про те, що спір у цій справі підлягає розгляду в порядку господарського судочинства, та не врахував при цьому висновки Великої Палати Верховного Суду щодо розмежування юрисдикції та визначення критеріїв віднесення справ до господарської юрисдикції, викладені у постановах 13 лютого 2019 року у справі № 910/8729/18 та від 11 грудня 2018 року у справі № 910/8122/17.
18. Однак, відповідно до частини шостої статті 403 ЦПК України справа підлягає передачі на розгляд Великої Палати Верховного Суду, коли учасник справи оскаржує судове рішення з підстав порушення правил предметної чи суб`єктної юрисдикції, крім випадків, якщо:
- учасник справи, який оскаржує судове рішення, брав участь у розгляді справи в судах першої чи апеляційної інстанції і не заявляв про порушення правил предметної чи суб`єктної юрисдикції;
- учасник справи, який оскаржує судове рішення, не обґрунтував порушення судом правил предметної чи суб`єктної юрисдикції наявністю судових рішень Верховного Суду у складі колегії суддів (палати, об`єднаної палати) іншого касаційного суду у справі з подібною підставою та предметом позову у подібних правовідносинах;
- Велика Палата Верховного Суду вже викладала у своїй постанові висновок щодо питання предметної чи суб`єктної юрисдикції спору у подібних правовідносинах.
19. Оскільки підстави для передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду, коли учасник справи оскаржує судове рішення з підстав порушення правил предметної чи суб`єктної юрисдикції, прямо обмежені законодавцем в процесуальному законі, справа може бути передана на розгляд Великої Палати Верховного Суду на підставі частини шостої статті 403 ЦПК України лише за відсутності всіх трьох указаних у цій частині випадків. У разі наявності хоча б одного із перелічених у цій нормі випадків справа не підлягає передачі на розгляд Великої Палати Верховного Суду.
20. Такий підхід неодноразово застосований Великою Палатою Верховного Суду при вирішенні питання щодо наявності підстав для передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду.
21. Оскаржуючи судове рішення з підстав порушення правил юрисдикції, ані Акціонерне товариство «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» ані Приватне акціонерне товариство «Суха Балка» не обґрунтовували порушення Центральним апеляційним господарським судом правил юрисдикції наявністю судових рішень Верховного Суду у складі колегії суддів (палати, об`єднаної палати) іншого касаційного суду у справі з подібною підставою та предметом позову в подібних правовідносинах.
22. Відповідно до статті 92 Конституції України судоустрій та судочинство визначаються виключно законами України, а стаття 19 Конституції України зобов`язує органи державної влади, їх посадові особи діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
23. Отже Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного господарського суду не було дотримано встановлених процесуальним законом умов передачі справи № 904/6125/20 на розгляд Великої Палати Верховного Суду.
Таким чином, оскільки оскаржувана постанова суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, належним процесуальним рішенням Великої Палати Верховного Суду було б закриття касаційного провадження за касаційними скаргами Акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» та Приватного акціонерного товариства «Суха Балка», а не прийняття її до розгляду.
Вважаю, що перегляд Верховним Судом судових рішень, які набрали законної сили і касаційному оскарженню не підлягають та надмірний судовий контроль суду касаційної інстанції за процесуальними питаннями, які не перешкоджають подальшому провадженню по справі і не впливають на перегляд справи по суті, не відповідає завданням Верховного Суду, спричиняє необґрунтоване затягування строків розгляду справи, створює зайвий тягар на судову систему в цілому і може йти всупереч з принципом правової визначеності.
Суддя В. В. Пророк
Окрема думка складена 26 травня 2021 року.