УХВАЛА

19 липня 2021 року

м. Київ

Справа № 910/8852/20

Верховний Суд у складі судді Касаційного господарського суду Кібенко О. Р.,

розглянувши матеріали касаційної скарги Фонду гарантування вкладів фізичних осіб

на рішення Господарського суду міста Києва від 14.12.2020

та постанову Північного апеляційного господарського суду від 24.05.2021

у справі за позовом

1) Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Централ Капітал"

2) Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Капітал Джірінг"

до відповідачів:

1) Публічного акціонерного товариства "Банк Петрокоммерц-Україна"

2) Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста"

3) Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд)

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивачів - Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія Капіталь Груп"

про визнання недійсними та скасування результатів відкритих торгів (аукціону), визнання недійсними договорів,

В С Т А Н О В И В:

1. 25.06.2021 Фонд звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Господарського суду міста Києва від 14.12.2020 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 24.05.2021, в якій просить їх скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в позові.

2. Перевіривши матеріали касаційної скарги, суд дійшов висновку про наявність підстав для залишення її без руху з огляду на таке.

3. Частиною 2 ст. 292 ГПК передбачено, що якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, передбачених ст. 290 цього Кодексу, то така скарга залишається без руху.

4. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 290 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК) у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга, з визначенням передбаченої (передбачених) ст. 287 цього Кодексу підстави (підстав).

5. Відповідно до ч. 2 ст. 287 ГПК підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у п. п. 1, 4 ч. 1 цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених ч. ч. 1, 3 ст. 310 цього Кодексу.

6. У разі подання касаційної скарги на підставі п. 1 ч. 2 ст. 287 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні (абз. 2 п. 5 ч. 2 ст. 290 цього Кодексу).

7. У цьому випадку необхідно чітко вказати:

норму права (з посиланням на статтю, частину, абзац тощо), яку суд неправильно застосував в оскаржуваному судовому рішенні;

навести висновок щодо застосування цієї норми права в оскаржуваному судовому рішенні;

навести висновок щодо її застосування у постанові Верховного Суду, зазначити дату її прийняття та номер справи;

обґрунтувати подібність правовідносин у справі, що розглядається, та у справі, в якій Верховний Суд виклав свій висновок.

8. Таким чином, процесуальний закон покладає на скаржника обов`язок зазначати у касаційній скарзі про неправильне застосування конкретних норм матеріального та/або допущене судом порушення норм процесуального права та чітко визначити конкретну підставу (підстави) касаційного оскарження судового рішення, передбачену (передбачені) ст. 287 ГПК, з вказівкою на конкретні висновки суду, рішення якого оскаржується, із одночасним зазначенням норм права (пункт, частина, стаття), які неправильно застосовані цим судом при прийнятті відповідного висновку.

9. При цьому, обґрунтовуючи подібність правовідносин, як обов`язкової умови для виникнення підстав касаційного оскарження судових рішень, передбачених п. п. 1- 3 ч. 2 ст. 287 ГПК, необхідно враховувати, що подібність правовідносин визначається за відповідними критеріями.

10. Велика Палата Верховного Суду виходить з того, що подібність правовідносин означає тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). При цьому, зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності визначається обставинами кожної конкретної справи (п. 32 постанови від 27.03.2018 № 910/17999/16; п. 38 постанови від 25.04.2018 № 925/3/17, п. 40 постанови від 16.05.2018 № 910/24257/16).

11. Скаржник зазначає, що суд апеляційної інстанції не застосував висновки Верховного Суду, викладені в постановах від 05.09.2019 у справі №638/2304/17, від 25.08.2020 у справі №405/986/18, від 05.06.2018 у справі №388/180/17, 19.02.2020 у справі №639/4836/17, від 27.01.2021 у справі №554/9710/17.

12. Скаржник, наводячи в касаційній скарзі цитати з вказаних вище постанов, чітко не зазначає норму права (з посиланням на статтю, частину, абзац тощо), яку суд апеляційної інстанції неправильно застосував в оскаржуваному судовому рішенні; висновок щодо застосування цієї норми права, зроблений судом в оскаржуваному судовому рішенні; обґрунтування подібності правовідносин у справі, що розглядається, та у справі, в якій Верховний Суд виклав свій висновок.

13. Окрім цього, постанова Верховного Суду від 05.06.2018 у справі №388/180/17, на яку посилається скаржник, у Єдиному державному реєстрі судових рішень відсутня, що може свідчити про допущену скаржником помилку у зазначені реквізитів відповідного судового рішення.

14. Відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 290 ГПК до касаційної скарги додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку та розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

15. Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначено Законом "Про судовий збір".

16. Згідно з ч. 1 ст. 4 цього Закону судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

17. Ставка судового збору, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви немайнового характеру, становила 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

18. За подання касаційної скарги на рішення суду ставки судового збору встановлюються у розмірі 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви (пп. 5 п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону "Про судовий збір").

19. Господарський суд міста Києва рішенням від 14.12.2020, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 24.05.2021 позов задовольнив частково: визнав недійсними відкриті торги (аукціон) з продажу активів (майна); визнав недійсними договори, укладені між відповідачами за результатами проведення відкритих торгів (договір про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 14.11.2019 №GL18N211894/1, договір купівлі-продажу майнових прав від 14.11.2019 №GL18N211894/2, договір про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 14.11.2019 №GL18N211894/3 та договір про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 14.11.2019 №GL18N211894/4). Позов в частині скасування відкритих торгів (аукціону) з продажу активів (майна) залишив без задоволення.

20. Враховуючи вимоги касаційної скарги, скаржник при її подачі повинен був сплатити судовий збір у розмірі 21 020 грн, який розраховується наступним чином: 2 102 грн (1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2020) х 5 вимог немайнового характеру х 200 %.

21. Проте, скаржник в касаційній скарзі заявив клопотання про відстрочення сплати судового збору за подання касаційної скарги та встановлення 30-денного строку для його сплати.

22. Клопотання обґрунтовано наступним:

відповідно до ст. 3 Закону "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" Фонд виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків та ліквідація банків;

Фонд є установою, що не має на меті отримання прибутку;

в процедурі виведення неплатоспроможних банків з ринку перебуває 93 банківські установи та загальна сума заборгованості Фонду становить 70 млрд. грн.

23. Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону "Про судовий збір", враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше, ніж до ухвалення судового рішення у справі, за таких умов:

1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або

2) позивачами є:

а) військовослужбовці;

б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів;

в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю;

г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї;

ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або

3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у ч. 1 цієї статті.

24. Із системного аналізу змісту норм зазначеної статті убачається, що положення п. п. 1 та 2 ч. 1 ст. 8 Закону "Про судовий збір" не поширюються на юридичних осіб, незалежно від наявності майнового критерію (майнового стану учасника справи - юридичної особи), а положення п. 3 ч. 1 ст. 8 Закону "Про судовий збір" можуть бути застосовані до юридичної особи за наявності майнового критерію, але тільки у справах, визначених цим пунктом, тобто предметом позову у яких є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю (постанова Великої Палати Верховного Суду від 14.01.2021 у справі № 0940/2276/18).

25. З огляду на те, що предметом спору у справі не є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю, доводи про наявність підстав для відстрочення сплати судового збору відхиляються.

26. Таким чином, скаржник не надав документів, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку та розмірі, або документів, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону, тобто касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених п. 2 ч. 4 ст. 290 ГПК.

27. Верховний Суд звертає увагу на те, що відповідно до приписів ГПК учасники справи, маючи намір добросовісної реалізації належного їм права на касаційне оскарження судового рішення, повинні забезпечити неухильне виконання вимог процесуального закону, зокрема, стосовно форми та змісту подання касаційної скарги.

28. Враховуючи викладене, касаційна скарга підлягає залишенню без руху.

29. З огляду на залишення касаційної скарги без руху, клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження залишається без розгляду до усунення недоліків.

Керуючись ст. ст. 174, 234, 235, 287, 290, 292 ГПК України, ст. ст. 4, 8 Закону "Про судовий збір", Верховний суд

У Х В А Л И В:

1. Касаційну скаргу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на рішення Господарського суду міста Києва від 14.12.2020 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 24.05.2021 у справі №910/8852/20 залишити без руху.

2. Надати Фонду гарантування вкладів фізичних осіб строк для усунення недоліків протягом десяти днів з дня вручення ухвали.

3. Роз`яснити Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, що у разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали скарга вважатиметься неподаною та буде повернута скаржнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя О. Кібенко