ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2021 року Справа № 915/131/21
м.Одеса

Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді М.А. Мишкіної

суддів О.Ю. Аленіна, Л.В. Лавриненко

секретар судового засідання Кияшко Р.О.

за участю представників учасників справи:

від ДП «НАЕК «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Южно-Українська атомна електрична станція» ДП «НАЕК «Енергоатом» - не з`явився;

від ТДВ «КОМПЛІТЕХ» - Чеботарьов В.В. за ордером

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду апеляційні скарги Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Южно-Українська АЕС» Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом»

на рішення Господарського суду Миколаївської області від 18 травня 2021 року

та на додаткове рішення Господарського суду Миколаївської області від 01 червня 2021 року

у справі №915/131/21

за позовом Товариства з додатковою відповідальністю «КОМПЛІТЕХ»

до Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Южно-Українська АЕС» Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом»

про стягнення 311681,74грн.

суддя суду першої інстанції В.О. Ржепецький

час і місце ухвалення рішення: 18.05.2021р., 11:00год, м.Миколаїв, Господарський суд Миколаївської області, зала судових засідань №805(1)

повне рішення складено 27.05.2021р.

час і місце ухвалення додаткового рішення: 01.06.2021., 11:18год, м.Миколаїв, Господарський суд Миколаївської області, зала судових засідань №926

повне додаткове рішення складено 07.06.2021р.

Учасники процесу належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги.

В судовому засіданні 13.07.2021р. згідно ст.ст.233,240 ГПК України проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

встановив:

31.01.2021р. Товариство з додатковою відповідальністю «КОМПЛІТЕХ» (надалі - позивач, ТДВ «КОМПЛІТЕХ») звернулося до Господарського суду Миколаївської області з позовом до Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Южно-Українська АЕС» Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (надалі - відповідач, ВП «Южно-Українська АЕС» ДП «НАЕК «Енергоатом»), в якому просило суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість 275760грн., 3% річних в сумі 5516,87грн., інфляційні збитки 6094,30грн. та 24310,57грн. судових витрат, що складаються з: витрат по сплаті судового збору - 4310,57грн. та витрат на професійну правничу допомогу 20000грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 13.03.2020р. між ним (постачальник) та відповідачем (покупець) був укладений договір на постачання товару №53-123-01-20-06193, на виконання умов якого позивач 24.03.2020р. поставив відповідачу товар на загальну суму 275760грн, що підтверджується видатковою накладною №9 від 24.03.2020р. Відповідно до п.2.2 Договору від 13.03.2020р. оплата відбувається протягом 45 робочих днів після постачання; відповідач кошти за отриманий товар не сплатив. 20.11.2020р. позивач направив на адресу відповідача претензію з проханням погасити заборгованість, на яку отримав відповідь про визнання заборгованості у сумі 275760грн., проте кошти не були сплачені. У зв`язку із невиконанням ВП «Южно-Українська АЕС» ДП «НАЕК «Енергоатом» своїх зобов`язань за Договором від 13.03.2020р. позивач нарахував відповідачу 3% річних (за період часу з 29.05.2020р. по 27.01.2021р.) та інфляційні втрати (за період з червня 2020 року по листопад 2020 року)у зазначених у позовній заяві сумах.

З посиланням на норми ст.ст. 626-269, 712, 530, 625 ЦК України, ст. 230 ГК України позивач просив задовольнити позовні вимоги.

22.02.2021р. відповідач подав місцевому господарському суду відзив на позов, в якому просив відмовити у задоволенні позову та зазначив, що товар був поставлений 24.03.2020р., товар пройшов вхідний контроль та податкова накладна була подана та зареєстрована 14.04.2020р. При здійсненні розрахунку 3% річних позивач не врахував дату надання податкової накладної (п.3.2. Договору) та проходження ТМЦ вхідного контролю (п.5.1. Договору). Відповідач зазначає, що граничний термін оплати за видатковою накладною №9 від 24.03.2020р. 23.06.2020р. З посиланням на умови п.7.1 Договору від 13.06.2020р. та норми ст.ст.614, 617 ЦК України відповідач зазначив, що у зв`язку із значним зростанням прострочення заборгованості ДП «Гарантований покупець» перед ДП «НАЕК «Енергоатом» та суттєвим зменшенням обсягу відпущеної електроенергії, виникла фінансова криза неплатежів.

Також 22.02.2021р. ВП «Южно-Українська АЕС» ДП «НАЕК «Енергоатом» подав суду першої інстанції клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу до 1000грн., в якому зазначив, що:

- витрати на правничу допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат (постанова палати КЦС Верховного Суду від 03.05.2018р. №372/1010/16-ц);

- вартість послуг на професійну правничу допомогу, які позивач очікує понести має неспівмірний розмір з обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; наявна мінімальна кількість підготовлених документів, які подані до справи; проведено мінімум аналітичної роботи адвоката; витрати на правову допомогу не співмірні зі складністю справи, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, надані послуги, ціною позову, значенням справи для сторони; незначна складність справи; відсутній публічний інтерес до справи;

- заявлена сума послуг на професійну правничу допомогу не відповідає критеріям реальності та розумності.

19.04.2021р. позивач подав місцевому господарському суду заяву про уточнення позовних вимог, в якій просив суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість у розмірі 275760грн., 3% річних 4951,79грн. та 11747,38грн. інфляційних втрат. У заяві наведені розрахунки 3% річних у період з 23.06.2020р. по 27.01.2021р. та інфляційних втрат за період липень 2020 року січень 2021 року.

Оскільки позивачем заяву про уточнення позовних вимог (збільшення позовних вимог) подано до суду без дотримання положень п.2 ч. 2 ст. 46 ГПК України, після закінчення підготовчого провадження у справі, протокольною ухвалою від 18.05.2021 Господарським судом Миколаївської області відмовлено в прийнятті заяви про уточнення позовних вимог.

24.05.2021р. ТДВ «КОМПЛІТЕХ» подало суду підтвердження розміру суми судових витрат на правничу допомогу, заявлених до відшкодування (ч.8 ст.129 ГПК України).

Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 18.05.2021р. (суддя В.О.Ржепецький) позов задоволено частково - стягнуто з ДП «НАЕК «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Южно-Українська АЕС» ДП «НАЕК «Енергоатом» на користь ТДВ «КОМПЛІТЕХ» заборгованість за Договором на постачання товару №53-123-01-20-09193 від 13.03.2020р: 275760грн. основного боргу, 4951,79грн. 3% річних, 5524,03грн. інфляційні збитки, 4293,54грн. витрат по сплаті судового збору; в задоволені позовних вимог в частині стягнення 3% річних в сумі 565,08грн. та інфляційних збитків в сумі 570,27грн. відмовлено

Рішення обґрунтоване посиланням на норми ст.ст. 11, 712, 526, 509, 629, 251(ч.1), 253(ч.1) 614 (ч.2), 617 ЦК України, ч.1 ст.193, ст.ст.180, 218 ГК України, ч.3 ст.14, ст.14-1 ЗУ «Про торгово-промислові палати в Україні» та вмотивоване наступним. На виконання умов Договору позивач відвантажив відповідачу визначений Договором товар на суму 275760грн., що підтверджується видатковою накладною №9 від 24.03.2020р., податковою накладною та квитанцією про її реєстрацію від 14.04.2020р. Датою, з якої починається відлік строку оплати товару є 14.04.2020р. Відповідно, граничний термін, до якого товар мав бути оплачений відповідачем є 22.06.2020р. включно. Відповідачем в порушення умов п. 7.2 договору не подано доказів інформування відповідача про настання форс-мажорної обставини, засвідченої відповідним сертифікатом, що в силу умов п. 7.3 договору позбавляє відповідача (покупця) можливості посилатися на них як на причину невиконання своїх зобов`язань. З зазначеного витікає, що відповідач не спростував вимоги позивача, не надав суду належні докази, які свідчать про відсутність заборгованості перед кредитором за договірними зобов`язаннями. Відповідачем в порушення норм чинного законодавства та умов Договору не виконано зобов`язання щодо своєчасної оплати вартості поставленого товару, у зв`язку з чим вимоги позивача в частині стягнення з відповідача заборгованості за поставлений товар обґрунтовані, підтверджені матеріалами справи, підлягають задоволенню в повному обсязі.

Позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача 3% річних в сумі 5516,87грн. за період з 29.05.2020р. по 27.01.2021р. та інфляційні збитки в сумі 6094,30грн. за період з червня 2020 року по листопад 2020 року включно. Як встановлено судом, відповідач повинен був сплатити вартість поставленого товару в строк до 22.06.2020р. включно, а тому першим днем прострочення виконання грошового зобов`язання буде 23.06.2020. Судом перевірено розрахунок 3% річних та інфляційних збитків нарахованих позивачем, встановлено, що позивачем визначено період нарахування 3% річних та інфляційних збитків без урахування положень п.3.2. Договору. Згідно розрахунку суду за період з 23.06.2020р. по 27.01.2021р. (в межах позовних вимог) 3% річних становить 4951,79грн., а збитки від інфляції за період з липня 2020 року по листопад 2020 року становлять 5524,03грн. Позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню частково, з відповідача на користь позивача слід стягнути 3% річних в сумі 4951,79грн. та збитки від інфляції в сумі 5524,03грн. В задоволенні позовних вимог в частині стягнення 3% річних в сумі 565,08грн. та інфляційних збитків в сумі 570,27грн. суд відмовив.

Додатковим рішенням Господарського суду Миколаївської області від 01.06.2021р. (суддя В.О.Ржепецький) частково задоволено заяву ТДВ «Комплітех» про розподіл судових витрат - стягнуто з ДП «НАЕК «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Южно-Українська атомна електрична станція» ДП «НАЕК «Енергоатом» на користь ТДВ «Комплітех» витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 19920,98грн.

Ухвалюючи додаткове рішення суд з посиланням на норми ч.ч.1,3 ст.123, ч.ч.1-5 ст.126, ч.4 ст.129 ГПК України дійшов наступних висновків. Позивачем подано до суду докази понесення витрат на професійну правничу допомогу: 1) Копію договору про надання правової допомоги від 03.01.2021, укладеного між Адвокатським Бюро «Володимира Чеботарьова» та ТДВ «Комплітех»; 2). Копію Додаткової угоди № 1 від 15.01.2021 до договору про надання правової допомоги від 03.01.2021р.; 3) рахунок № 2 до Договору про надання правової допомоги від 03.01.2021р. (у відповідності до п. 2 Додаткової угоди № 1 від 15.01.2021 року) на суму 20000грн. зокрема: Оплата вартості послуг, що передбачені Додатковою угодою № 1 до договору про надання правової допомоги від 03.01.2021р. (вивчення матеріалів справи, написання та подання позовної заяви), погоджена п.2 додаткової угоди - 15000грн., представництво, правове супроводження господарської справи у суді першої інстанції (відповідь на відзив, клопотання тощо, участь у судових засіданнях поза межами приміщення суду (ціна погоджена п. 2 додаткової угоди) -5000,00 грн.; 4) платіжне доручення №239 від 20.05.2021р. про сплату грошових коштів ТДВ «Комплітех» адвокатському бюро «Володимира Чеботарьова» на суму 20000,00 грн. Дослідивши докази, суд вважає їх достатніми для підтвердження фактичного понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу по даній справі; визначений позивачем розмір витрат на професійну правничу допомогу в сумі 20000грн. не перевищує 10% від суми заявлених та задоволених позовних вимог, а також узгоджується з попереднім (орієнтовним) розрахунком суми судових витрат. Відповідач не надав будь-яких доказів або обґрунтувань, у тому числі контррозрахунків, які свідчили б про неправильність розрахунку витрат на правничу допомогу або про неналежність послуг адвоката до справи; не зазначив обґрунтованих підстав та доводів, як і не надав доказів стосовно неспівмірності/нерозумності визначених та понесених позивачем витрат на правничу допомогу. Отже клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу підлягає відхиленню. У зв`язку з частковим задоволенням позовних вимог з відповідача належить стягнути на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог 19920,98грн. витрат на професійну правничу допомогу.

16.06.2021р. до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга ДП «НАЕК «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Южно-Українська АЕС» ДП «НАЕК «Енергоатом» на рішення Господарського суду Миколаївської області від 18.05.2021р. (надіслана поштою 09.06.2021р.), в якій скаржник просить суд скасувати оскаржене рішення в частині стягнення 4951,79грн. 3% річних та 5524,03грн. інфляційних втрат та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Також в апеляційній скарзі міститься клопотання про розгляд справи за відсутності представника відповідача.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначив, що суд першої інстанції не прийняв до уваги факт знаходження ДП «НАЕК «Енергоатом» у скрутному фінансовому становищі. Станом на сьогодні ринок електричної енергії України перебуває в кризовому стані. Накопичена заборгованість поставила під загрозу стабільну безпечну роботу ДП «НАЕК «Енергоатом» та виконання ним своїх зобов`язань перед державою, працівниками, кредиторами, у тому числі державними банками, та контрагентами. У зв`язку із значним зростанням простроченої заборгованості ДП «Гарантований покупець» перед ДП НАЕК «Енергоатом» та суттєвим зменшенням обсягу відпущеної електроенергії, виникла фінансова криза не платежів. Оскільки проблема неплатежів за відпущену електроенергію стала загальносуспільним явищем, Указом президента України від 22.09.2020 № 406/2020 «Про невідкладні заходи щодо стабілізації ситуації в енергетичній сфері та подальшого розвитку ядерної енергетики», з метою забезпечення сталого функціонування ядерної енергетики, подолання кризового стану з розрахунками за відпущену електричну енергію, а також подальшого розвитку ядерної енергетики України доручено Кабінету Міністрів України ужити вичерпних заходів, спрямованих на погашення заборгованості, що утворилася перед виробниками електричної енергії державного сектору економіки внаслідок виконання ними спеціальних обов`язків учасників ринку електричної енергії для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку електричної енергії, та забезпечити недопущення виникнення такої заборгованості в подальшому. Відповідно до ст. 614 Цивільного кодексу України, особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Зважаючи на вищезазначене, вважаємо що вина відповідача, як підстава для відповідальності відсутня.

Ухвалою суду апеляційної інстанції від 22.06.2021р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ДП «НАЕК «Енергоатом» в особі ВП «Южно-Українська АЕС» ДП «НАЕК «Енергоатом» на рішення Господарського суду Миколаївської області від 18 травня 2021 року у справі №915/131/21; встановлено іншим учасникам справи строк для подання суду апеляційної інстанції відзиву на апеляційну скаргу, будь-яких клопотань з процесуальних питань до 09.07.2021р.; призначено справу до розгляду на у судовому засіданні 13.07.2021р., 11.30год. з повідомленням учасників справи.

25.06.2021р. до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга ДП «НАЕК «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Южно-Українська АЕС» ДП «НАЕК «Енергоатом» на додаткове рішення Господарського суду Миколаївської області від 01.06.2021р. (надіслана поштою 23.06.2021р.), в якій скаржник просить суд скасувати додаткове рішення та ухвалити нове рішення, яким зменшити розмір витрат на оплату правничої допомоги, які підлягають розподілу між сторонами, до 1000грн.

Зміст апеляційної скарги є повністю ідентичним змісту клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу, поданого суду першої інстанції.

Також в апеляційній скарзі міститься клопотання про розгляд справи за відсутності представника відповідача.

Ухвалами суду апеляційної інстанції:

- від 29.06.2021р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ДП «НАЕК «Енергоатом» в особі ВП «Южно-Українська АЕС» ДП «НАЕК «Енергоатом» на додаткове рішення Господарського суду Миколаївської області від 01.06.2021р.у справі №915/131/21; встановлено іншим учасникам справи строк для подання суду апеляційної інстанції відзиву на апеляційну скаргу, будь-яких заяв чи клопотань з процесуальних питань до 13.07.2021р.;

об`єднано апеляційні скарги ДП «НАЕК «Енергоатом» в особі ВП «Южно-Українська АЕС» ДП «НАЕК «Енергоатом» на рішення Господарського суду Миколаївської області від 18.05.2021р. та на додаткове рішення Господарського суду Миколаївської області від 01.06.2021р. в одне провадження для сумісного розгляду у судовому засіданні 13.07.2019р., 11.30год.;

- від 08.07.2021р. (на задоволення відповідного клопотання позивача) постановлено провести судове засідання 13.07.2021р., 11.30год. у справі №915/131/21 у приміщенні Південно-західного апеляційного господарського суду (зал судових засідань №5) у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою програмного забезпечення «EasyCon» за участі представника ТДВ «КОМПЛІТЕХ» адвоката Чеботарьова В.А.

09.07.2021р. на електронну адресу суду надійшло клопотання ДП «НАЕК «Енергоатом» в особі ВП «Южно-Українська АЕС» ДП «НАЕК «Енергоатом» про розгляд справи за відсутності його представника.

12.07.2021р. до суду надійшов відзив позивача на апеляційну скаргу на рішення від 18.05.2021р. (надісланий поштою 08.07.2021р.), в якому ТДВ «КОМПЛІТЕХ» просить залишити оскаржене рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення та зазначає, що в ході виконання зобов`язань за договором і до скерування даної позовної заяви до суду, жодна із сторін Договору не повідомляла іншу про настання форс-мажорних обставин, не доводила настаннях останніх у відповідності до положень п.7.2. Договору. Тобто, в силу приписів п.7.3. Договору та вищенаведеної інформації, і факту не надання, як позивачу в ході виконання Договору, так і суду в ході судового розгляду справи доказів настання форс-мажорних обставин, вимоги відповідача а щодо звільнення останнього від відповідальності за порушення зобов`язання за Договором є безпідставними.

13.07.2021р. позивач подав суду відзив на апеляційну скаргу на додаткове рішення, в якому просив залишити апеляційну скаргу без задоволення та зазначив, що відповідач не надав будь-яких доказів або обґрунтувань, у тому числі контррозрахунків, які свідчили б про неправильність розрахунку витрат на правничу допомогу або про неналежність послуг адвоката. Також відповідач у скарзі не зазначив обґрунтованих підстав та доводів, як і не надав доказів стосовно не співмірності/нерозумності визначених та понесених позивачем витрат на правничу допомогу. Посилання на вказані обставини у запереченнях є лише декларативними, що в свою чергу свідчить про необґрунтованість апеляційної скарги.

В судовому засіданні 13.07.2021р. представник позивача заперечував проти доводів та вимог апеляційних скарг з підстав законності та обґрунтованості рішення та додаткового рішення.

Відповідач свого представника в засідання суду апеляційної інстанції не направив.

Відповідно до ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, обговоривши доводи апеляційних скарг та відзивів на них, дослідивши докази стосовно фактів, наведених сторонами, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення скарг виходячи із наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в ході апеляційного перегляду справи, що 13.03.2020р. між Державним підприємством «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Южно-Українська атомна електрична станція» (покупець, відповідач) та Товариством з додатковою відповідальністю «КОМПЛІТЕХ» (постачальник) був укладений Договір на постачання товару № 53-123-01-20-06193 (надалі Договір від 13.03.2020р.), відповідно до умов п.1.1 якого постачальник зобов`язується передати покупцю, а покупець приймає на себе зобов`язання прийняти і сплатити товар код CPV 31170000-8 по ДК 021:2015 Трансформатори (стабілізатор напруги) (далі товар) у кількості, асортименті і ціни, зазначеним у специфікації №1 (Додаток до договору №1), що є невід`ємною частиною цього договору. Рік виготовлення товару не раніше 2019 року.

Відповідно до п.п.2.1, 2.2 Договору від 13.03.2020р. загальна вартість товару є твердою та складає 275760,00 грн з ПДВ. За даним договором оплата відбувається протягом 45 робочих днів після постачання ТМЦ згідно специфікації №1 (Додаток до договору №1) на виконання постачальником умов п.п.3.2, 5.1 цього Договору. Пеня за несвоєчасну оплату не нараховуються.

У пункті 3.2 Договору від 13.03.2020р. сторони визначили, що з товаром постачальник надає покупцю:

- видаткову накладну (в трьох примірниках) з відображенням коду товару згідно з УКТ ЗЕД по-позиційно (для платників ПДВ);

- електронну податкову накладну, оформлену та зареєстровану в ЄРПН у встановленому чинним законодавством порядку в електронній формі з дотриманням вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про довірчі послуги» у строки, визначені для реєстрації податкової накладної в ЄРПН;

- документ, який підтверджує якість товару (сертифікат якості. Або паспорт, або формуляр, або інше).

Датою постачання є дата отримання товару на складі вантажоодержувача з відміткою в накладній на відвантаження товару (п.3.3 Договору від 13.03.2020р.).

Відповідно до п.5.1 Договору від 13.03.2020р. приймання товару по кількості і якості здійснюється відповідно до інструкцій П-6 «Про порядок приймання продукції по кількості» і П-7 «Про порядок приймання продукції по якості», СОУ НАЕК 038:2017 «Управління закупівлями продукції. Організація Вхідного контролю продукції АЕС».

За умовами п.п. 7.1-7.3 Договору від 13.03.2020р. сторони звільняються від відповідальності за повне або часткове невиконання своїх зобов`язань за цим договором внаслідок форс-мажорних обставин (обставини непереборної сили, такі, як: повені, землетруси, пожежі, інші стихійні лиха, а також війни, воєнні дії), а також дій органів законодавчої, виконавчої влади і підлеглих їм органів, що вступили в силу після укладення даного договору. Якщо будь-які з таких обставин безпосередньо вплинули на виконання зобов`язань у термін, встановлений у договорі, то цей термін відсувається відповідно до часу дії відповідної обставини. Форс-мажорні обставини визнаються тільки у випадку їх виникнення в період терміну дії даного договору. Про настання і припинення форс-мажорних обставин кожна сторона зобов`язана інформувати іншу сторону протягом 10 днів. Настання форс-мажорних обставин засвідчується сертифікатом органів, у компетенцію яких входить повноваження видавати сертифікати, що підтверджують настання подій непереборної сили. Недотримання терміну повідомлення про настання і припинення форс-мажорних обставин позбавляє відповідну сторону можливості посилатися на них як на причину невиконання своїх зобов`язань.

Покупець зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати за поставлені товари (п.11.1 Договору від 13.03.2020р.).

Договір вступає в силу з моменту підпису обома сторонами та скріплення печаткою. Дія терміну цього договору починає свій перебіг у момент, визначений у п. 12.1 цього Договору, та закінчується 31.12.2021р.

Договір та Специфікацію №1 (Додаток №1 до Договору) сторонами підписано та скріплено печатками.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов Договору від 13.3.2020р. ТДВ «КОМПЛІТЕХ» відвантажив відповідачу визначений Договором товар на суму 275760грн., що підтверджується видатковою накладною №9 від 24.03.2020р., податковою накладною та квитанцією про її реєстрацію від 14.04.2020р. (а.с.21-24).

Отже відповідач повинен був у строк до 29.05.2020р. (протягом 45 днів від 14.04.2020р.) оплатити вартість поставленого товару.

У відповідь на претензію №1120/2 від 20.11.2020р., відповідач 30.11.2020р. надіслав ТДВ «КОМПЛІТЕХ» лист, в якому просив розглянути можливість перенесення термінів виконання договірних зобов`язань в частині сплати по договору за раніше поставлені ТМЦ на максимально можливі строки у зв`язку з фінансовою кризою, що сталася через значне зростання простроченої заборгованості ДП «Гарантований покупець» перед ДП «НАЕК «Енергоатом», суттєвим зменшенням обсягів відпуску електроенергії.

Звертаючись до суду з позовом, позивач зазначив, що відповідач не сплатив йому вартість поставленого товару за Договором від 13.03.2020р., ці кошти підлягають стягненню у судовому порядку, як і нараховані на основну заборгованість 3% річних та інфляційні у зазначених у позовній заяві сумах та згідно наведених розрахунків.

Суд першої інстанції дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, з чим погоджується суд апеляційної інстанції (в частині стягнення 3% річних та пені), з огляду наступного.

Враховуючи оскарження відповідачем рішення від 18.05.2021р. лише в частині правомірності стягнення інфляційних витрат та 3% річних, суд апеляційної інстанції не переглядає рішення про стягнення з ДП «НАЕК «Енергоатом» в особі ВП «Южно-Українська АЕС» на користь ТДВ «КОМПЛІТЕХ» основної заборгованості за Договором від 13.03.2021р. у сумі 275760грн.

Відповідно до п.1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно із ст.ст.610, 629 ЦК України Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Невиконання зобов`язання або виконання зобов`язання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), що мало місце у даному випадку (несплата відповідачем вартості отриманого товару) згідно ст.610 ЦК України є порушенням зобов`язання з боку ДП «НАЕК «Енергоатом» в особі ВП «Южноукраїнська АЕС».

Відповідно до п.3 ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно положень ЦК України проценти річних є самостійною формою цивільно-правової відповідальності за порушення грошових зобов`язань та можуть стягуватися поряд із пенею. Так, розмір таких процентів річних може бути визначений сторонами в договорі. Оскільки в Договорі від 13.03.2020р. не встановлено іншого відсотку річних, відповідно сплаті підлягають саме 3% річних від простроченої суми за відповідний час прострочення.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням процентів є способом захисту його майнового права та інтересу, суть якого полягає в отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Крім того, інфляційні втрати - це додаткова сума, яка сплачується боржником і за своєю правовою природою є самостійним засобом захисту цивільного права кредитора у грошових зобов`язань і спрямована на відшкодування його збитків, заподіяних знеціненням грошових коштів внаслідок інфляційних процесів в державі. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державною службою статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто зменшення купівельної спроможності гривні.

У позовній заяві ТДВ «КОМПЛІТЕХ» наведено розрахунок 3% річних та інфляційних втрат на суму 275760грн. за Договором від 10.03.2020р. (а.с.4-5), який проведено: 3% річних - починаючи з 29.05.2020р. по 27.01.2021р., кількість днів прострочення 244, сума 3% річних 5516,87грн.; інфляційні втрати за період з червня 2020 року по листопад 2020 року складають 6094,30грн.

Суд першої інстанції навів власний розрахунок 3 % річних та інфляційних втрат, які розраховані: 3% річних з 23.06.2020 по 27.01.2021р. 4951,79грн.; інфляційні втрати за період з липня 2020 року по листопад 2020 року 5524,03грн.

Апеляційна скарга ДП «НАЕК «Енергоатом» в особі ВП «Южно-Українська АЕС» не містить доводів щодо незгоди із розміром стягнутих судом інфляційних втрат та 3% річних.

В апеляційній скарзі відповідач з посиланням на норми ст.ст.614 ЦК наполягає на тому, що відсутні підстави для стягнення з нього 3 % річних та інфляційних втрат у зв`язку із тим, що відсутня його вина у несплаті коштів, як підстава для настання відповідальності.

Також посилається на Указ Президента України №406/2020 від 22.09.2020р. та те, що у зв`язку із зростанням простроченої заборгованості ДП «Гарантований покупець» перед відповідачем та суттєвим зменшенням відпущеної електричної енергії виникла фінансова криза не платежів.

Отже фактично відповідач посилається на відсутність у нього коштів, необхідних для сплати заборгованості за Договором від 13.03.2020р.

Указом №406/2020 від 22.09.2020р. «Про невідкладні заходи щодо стабілізації ситуації в енергетичній сфері та подальшого розвитку ядерної енергетики» з метою забезпечення сталого функціонування ядерної енергетики, подолання кризового стану з розрахунками за відпущену електричну енергію, а також подальшого розвитку ядерної енергетики України Президент України постановив:

1. Кабінету Міністрів України:

1) внести у двомісячний строк в установленому порядку на розгляд Верховної Ради України законопроекти: про розміщення, проектування та будівництво енергоблоків № 3 та № 4 Хмельницької атомної електростанції; про внесення змін до деяких законів України щодо вдосконалення механізму використання коштів фінансового резерву для зняття з експлуатації атомних блоків, що формується відповідно до ЗУ «Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки»;

2) розробити довгострокову програму розвитку атомної енергетики України в рамках реалізації Енергетичної стратегії України на період до 2035 року «Безпека, енергоефективність, конкурентоспроможність»;

3) забезпечити вдосконалення управління державним підприємством «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом», зокрема пришвидшити підготовку і проведення корпоратизації вказаного суб`єкта господарювання та невідкладно опрацювати питання щодо передання функцій з управління цим підприємством Кабінету Міністрів України;

4) ужити вичерпних заходів, спрямованих на погашення заборгованості, що утворилася перед виробниками електричної енергії державного сектору економіки внаслідок виконання ними спеціальних обов`язків учасників ринку електричної енергії для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку електричної енергії, та забезпечити недопущення виникнення такої заборгованості в подальшому.

Відповідно до ст.73, ч.1 ст.76 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно із ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Скаржником не надано суду доказів на підтвердження обставин, на які він посилався - доказів істотного зменшення обсягу відпуску апелянтом електроенергії, зростання простроченої заборгованості ДП «Гарантований покупець» перед відповідачем.

Згідно ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Отже відповідач має нести відповідальність за порушення грошового зобов`язання незалежно від того, чи існує реальна можливість його виконання.

Переглядаючи додаткове рішення Господарського суду Миколаївської області від 01.06.2021р. колегія суддів зазначає наступне.

Звертаючись до суду з позовом, ТДВ «КОМПЛІТЕХ» просило суд стягнути з відповідача 20000грн. витрат на правничу допомогу.

З матеріалів справи вбачається, що 03.01.2021р. між Адвокатським Бюро «Володимира Чеботарьова» (Адвокатське Бюро) та Товариством з додатковою відповідальністю «КОМПЛІТЕХ» (Клієнт) було укладено договір про надання правової допомоги, за умовами якого: Адвокатське Бюро зобов`язується надати правову допомогу, в тому числі, за окремими дорученнями клієнта (п. 2.1.1); клієнт зобов`язаний сплатити гонорар адвокатському бюро в розмірі та в строк погоджені між ними (п. 2.3.1); цей Договір набирає чинності з моменту його підписання та діє до 03.01.2022 (п.3.1); гонорар адвоката погоджується за взаємною згодою сторін та оформляється додатковою угодою до цього Договору (п. 4.2).

15.01.2021р. до вищезазначеного договору було укладено додаткову угоду №1, умовами якої передбачено, зокрема, таке:

1. Дана додаткова угода визначає порядок оплати юридичних послуг (гонорару) бюро за надання правової допомоги ДТВ «Комплітех» у справі про стягнення за Договором на постачання товару № 53-123-01-20-06193. Бюро зобов`язується здійснювати представництво та захист інтересів Клієнта у суді першої інстанції (Господарський суд Миколаївської області);

2. Вартість послуг:

- вивчення матеріалів справи; написання та подання позовної заяви про стягнення суми основного боргу, 3 % річних та інфляційних збитків - 15000,00 грн;

- представництво, правове супроводження господарської справи в суді першої інстанції (відповідь на відзив, клопотання тощо) - 5000,00 грн;

- інші послуги, які безпосередньо пов`язані з наданням правової допомоги у спорі передбаченому п. 1 Додаткової угоди до договору про надання правової допомоги, зокрема участь адвоката у судовому засіданні (алгоритм визначення ціни наданої послуги: 1 год. (година) = 2000,00 грн;

3. Оплата послуг, передбачених п. 2 даної угоди сплачується клієнтом в період судового розгляду спору передбаченого даною додатковою угодою судом першої інстанції, але не пізніше 2-х днів з моменту ухвалення рішення по справі (п. 3.1);

7.1 Правова допомога вважається наданою після підписання акту приймання-передачі наданої правової допомоги, який підписується сторонами та скріплюється печатками (за наявності).

7.2 Бюро надає клієнту акт приймання-передачі наданої правової допомоги, в якому зазначається зміст наданої правової допомоги, розмір гонорару, який підлягає сплаті відповідно до умов Договору, додаткові витрати, які були понесені бюро понад узгоджену суму гонорару (якщо такі мали місце).

15.01.2021р. Адвокатське Бюро виставило ТДВ «КОМПЛІТЕХ» рахунок № 2 до Договору про надання правової допомоги від 03.01.2021р. (у відповідності до п.2 Додаткової угоди № 1 від 15.01.2021р.) на суму 20000,00 грн зокрема: оплата вартості послуг, що передбачені Додатковою угодою № 1 до договору про надання правової допомоги від 03.01.2021 (вивчення матеріалів справи, написання та подання позовної заяви), погоджена п. 2 додаткової угоди - 15000,00 грн.; представництво, правове супроводження господарської справи у суді першої інстанції (відповідь на відзив, клопотання тощо, участь у судових засіданнях поза межами приміщення суду (ціна погоджена п. 2 додаткової угоди) -5000,00грн. (а.с.136).

ТДВ «КОМПЛІТЕХ» 20.05.2021р. сплатило Адвокатському бюро «Володимира Чеботарьова» 20000грн., що підтверджується платіжним дорученням №239 від 20.05.2021р. (а.с.137).

20.05.2021р. ТДВ «КОМПЛІТЕХ» та Адвокатським бюро «Володимира Чеботарьова» підписаний Акт приймання-передачі наданої правової допомоги за Договором про надання правової допомоги від 03.01.2021р., додаткової угоди №1 від 15.01.2021р., за яким Бюро надало, а Клієнт прийняв юридичні послуги щодо вивчення матеріалів справи, написання та подання позовної заяви про стягнення суми основного боргу, 3% річних та інфляційних збитків (справа №915/131/21) та правове супроводження справи в суді першої інстанції. Клієнт не має жодних претензій до якості наданих Бюро послуг. Оплата вартості наданих послуг 20000грн. на час підписання даного акту здійснена Клієнтом в повному обсязі, за попереднім погодженням із Бюро (а.с.138).

Згідно із ч.ч.1,2,п.1 ч.3 ст.123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч.3 ст.126 ГПК України).

Згідно із ч.4 ст.126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч.8 ст. 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Для включення всієї суми гонору у відшкодування за рахунок відповідача відповідно до положень ст. 126 ГПК України, має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати були необхідними, а розмір цих витрат є розумним та виправданим. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг (постанова Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 07.11.2019р. у справі № 905/1795/18).

Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Так, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у п. 95 рішення у справі "Баришевський проти України" від 26.02.2015, п.п. 34-36 рішення у справі "Гімайдуліна і інших проти України" від 10.12.2009, п. 80 рішення у справі "Двойних проти України" від 12.10.2006, п. 88 рішення у справі "Меріт проти України" від 30.03.2004р. заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002р. зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Позивачем доведено факт понесення ним витрат на послуги адвоката у розмірі 20000грн.

Відповідач в ході розгляду справи судом першої інстанції подав суду клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу до 1000грн., зміст апеляційної скарги на додаткове рішення від 01.06.2021р. є ідентичним змісту клопотання.

Відповідач зазначає, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження понесених витрат на правовому допомогу, а саме доказів на підтвердження виконаних послуг, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, і тому це є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Крім того, вартість послуг на професійну правничу допомогу, які позивач очікує понести має неспівмірннй розмір з обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; наявна мінімальна кількість підготовлених документів, які подані до справи; проведено мінімум аналітичної роботи адвоката; витрати на правову допомогу не співмірні зі складністю справи, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, надані послуги, ціною позову, значенням справи для сторони; незначна складність справи; відсутній публічний інтерес до справи; заявлена сума послуг на професійну правничу допомогу не відповідає критеріям реальності та розумності.

Колегія суддів зазначає, що у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема, але не виключно: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст.30 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта. Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат (у даному випадку, за наявності заперечень учасника справи), що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 12.09.2019р. у справі № 910/9784/18.

Згідно із ч.5 ст.126 ГПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до ч.6 ст.126 ГПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст.126 ГПК України).

Відповідач як під час розгляду справи судом першої інстанції так і в суді апеляційної інстанції не навів ґрунтовних заперечень щодо заявленої до стягнення суми витрат на правничу допомогу, не довів неспівмірність визначених та понесених позивачем витрат на правничу допомогу.

Колегія суддів погоджується із висновком місцевого господарського суду про те, що визначений позивачем розмір витрат на професійну правничу допомогу в сумі 20000грн. не перевищує 10 % від суми заявлених та задоволених позовних вимог, а також узгоджується з попереднім (орієнтовним) розрахунком суми судових витрат та зазначає, що розмір судових витрат є співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт та ціною позову (ч.4 ст.126 ГПК України).

Сторона не зобов`язана доводити, чому саме та чи інша кількість часу витрачена адвокатом на виконання робіт (надання послуг). Достатнім є підтвердження лише кількості часу, а не наведення обґрунтування, що саме така кількість часу витрачена адвокатом на відповідні дії.

ГПК України не вимагає від сторони, яка заявляє про відшкодування витрат, надання доказів на підтвердження того, що саме таку, а не іншу кількість часу адвокат витратив на виконання робіт. Від сторони не вимагається наведення обґрунтування, чому саме таку кількість часу витратив адвокат на відповідні дії. Таку позицію Верховний Суд висловив у постановах від 16.05.2019р. у справі №823/2638/18 і від 20.12.2018р. у справі №316/1923/16-а (2-а/316/41/17).

Наявність лише заперечень проти заяви про відшкодування судових витрат, за відсутності переконливого обгрунтування неспівмірності заявлених стороною витрат на правову допомогу або завищення їх розміру, не може бути підставою для зменшення розміру витрат на правову допомогу.

Таким чином суд першої інстанції правомірно відхилив як необґрунтоване заявлене ВП «Южно-Українська АЕС» ДП «НАЕК «Енергоатом» клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката.

Відповідно до п.3 ч. 4 ст. 129 ГПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи часткове задоволення рішенням Господарського суду Миколаївської області від 18.05.2021р. позову ТДВ «КОМПЛІТЕХ», з урахуванням норм п.3 ч. 4 ст. 129 ГПК України витрати на правову допомогу підлягали покладенню на обидві сторони пропорційно та суд першої інстанції правильно стягнув з відповідача на користь позивача 19920,98грн. витрат на правничу допомогу, розподіливши ці витрати пропорційно між сторонами справи.

Колегія суддів відхиляє посилання скаржника на постанову Верховного Суду від 03.05.2018р. у справі №372/1010/16-ц, оскільки ТДВ «КОМПЛІТЕХ» витрати на правничу допомогу документально підтверджені, а саме: надано (в копіях) договір про надання правової допомоги, додаткову угоду до цього договору, рахунок №2, платіжне доручення про сплату адвокатському бюро 2000грн. а також Акт приймання-передачі наданої правової допомоги.

Суд апеляційної інстанції констатує, що доводи апеляційних скарг не спростовують правильність висновку місцевого господарського суду про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу у сумі 19920,98грн., із покладенням решти витрат на позивача.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

В процесі апеляційного розгляду справи колегією суддів не встановлено порушення норм процесуального права, що є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права для виходу за межі доводів апеляційних скарг, доводи апеляційних скарг відхилені судом апеляційної інстанції, тому рішення Господарського суду Миколаївської області від 18.05.2021р. (в оскаржуваній частині) та додаткове рішення від 01.06.2021р. залишаються без змін як ухвалені у відповідності до норм матеріального та процесуального права відповідно до ст.276 ГПК України.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.282 ГПК України постанова суду апеляційної інстанції складається, зокрема, з резолютивної частини із зазначенням розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

В даній справі витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції (витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги на рішення від 18.05.2021р.), покладаються на скаржника, оскільки вимоги апеляційної скарги відхилені у повному обсязі.

При поданні апеляційної скарги на додаткове рішення відповідач сплатив судовий збір у сумі 3405,21грн. за квитанцією №АЭС/4388 від 18.06.2021р.

Проте цей судовий збір був сплачений помилково (відповідно до норм ЗУ «Про судовий збір» судовий збір не підлягає сплаті при поданні апеляційної скарги на додаткове рішення).

Згідно із п.1 ч.1 ст.7 ЗУ «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі: зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Отже судовий збір у сумі 3405грн., сплачений за подання апеляційної скарги на додаткове рішення підлягає поверненню скаржнику у разі подання відповідного клопотання.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236, 240, 269, 270, 275, 276, 281-284 ГПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Миколаївської області від 18.05.2021р. (в оскаржуваній частині) та додаткове рішення Господарського суду Миколаївської області від 01.06.2021р. у справі №915/131/21 залишити без змін.

Витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покласти на ДП «НАЕК «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Южно-Українська АЕС».

Постанова в порядку ст.282 ГПК України набирає законної сили з дня її прийняття згідно ст.284 ГПК України.

Постанова суду апеляційної інстанції може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення згідно положень ст.ст.286,287 ГПК України.

Повний текст постанови складено 19 липня 2021 року.

Головуючий суддя М.А. Мишкіна

Суддя О.Ю. Аленін

Суддя Л.В. Лавриненко