ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.07.2021 справа № 914/2006/17

Суддя Юркевич М.В., за участю секретаря Кравчук І.В., розглядаючи матеріали

позивача-1: Об`єднання Комітетів для Євреїв Колишнього Радянського Союзу, м. Вашингтон округ Колумбія

позивача-2: Представництва Американського Об`єднання Комітетів для Євреїв Бувшого Радянського Союзу, м. Львів

позивача-3: Єврейської релігійної громади «Турей Загав» («Золота Роза»), м. Львів

відповідача-1: Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівські традиції», м. Львів

відповідача-2: Управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради, м. Львів

третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів: Приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Черник Наталія Степанівна, м. Львів

про скасування державних реєстрацій прав власності та скасування записів про проведену державну реєстрацію прав власності

за участю представників сторін:

від позивача 1: Шейхет Мейлах

від позивача 2: Шнир Я.В

від позивача 3: Шейхет Мейлах

від відповідача 1: Балобанов О.В. адвокат; Смосюк С.М. - адвокат

від відповідача 2: Паращич В.П. - представник

від третьої особи: не з`явився

ВСТАНОВИВ:

На розгляді Господарського суду Львівської області перебувала позовна заява за позовом позивача-1 Об`єднання Комітетів для Євреїв Колишнього Радянського Союзу, позивача-2 Представництва Американського Об`єднання Комітетів для Євреїв Бувшого Радянського Союзу, позивача-3 Єврейської релігійної громади «Турей Загав» («Золота Роза») до відповідача-1 Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські інвестиційні системи», відповідача-2 Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівські традиції» та відповідача-3 Управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради, за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів Приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Черник Наталії Степанівни про скасування державних реєстрацій прав власності та скасування записів про проведену державну реєстрацію прав власності.

Рішенням від 06.11.2019р. позовні вимоги до відповідача-1 та відповідача-2 було задоволено, скасовано державну реєстрацію та запис від 07.10.2013 р. про державну реєстрацію права власності на об`єкт незавершеного будівництва готельного комплексу, що на вул. І.Федорова, 23, 28 у м. Львові, реєстраційний №01 за Товариством з обмеженою відповідальністю «Українські інвестиційні системи», м. Київ, Львівська площа, буд.8А (ідентифікаційний код 33695378); скасовано державну реєстрацію та запис від 24.05.2017 р. про державну реєстрацію права власності на об`єкт незавершеного будівництва готельного комплексу, що на вул. І.Федорова, 23, 28 у м. Львові, реєстраційний №01 за Товариством з обмеженою відповідальністю «Львівські традиції», м. Львів, вул. Староєврейська, буд. 7А (ідентифікаційний код 41326759). В частині вимог до відповідача-3 було відмовлено.

Постановою Західного апеляційного господарського суду від 02.07.2020р. апеляційні скарги були залишені без задоволення, а рішення господарського суду - без змін.

Постановою Верховного суду від 16.02.2021р. постанову Західного апеляційного господарського суду від 02.07.2020р. та рішення Господарського суду Львівської області від 06.11.2019р. було скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

На підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи від 13.04.2021р. головуючим суддею при новому розгляді даної справи було визначено суддю Юркевича М.В.

Ухвалою від 15.04.2021р. справу було прийнято до розгляду та призначено підготовче судове засідання на 27.04.2021р.

22.04.2021р. від відповідача 3 поступив відзив.

23.04.2021р. від відповідача 2 поступив відзив.

26.04.2021р. позивачами, від імені якого діє Шейхет Мейлах, було подано заяву про зміну предмета спору у даній справі. Крім того, цією ж заявою позивач просив суд закрити провадження у справі стосовно ТОВ «Українські інвестиційні системи» та щодо Управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради. Також? позивач просив суд залучити в якості співвідповідача у даній справі Львівську міську раду та в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів Управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради, а справу розглядати за наступними вимогами:

1. Зобов`язати Львівську міську раду та ТОВ «Львівські традиції» знести самовільно збудований об`єкт незавершеного будівництва готельного комплексу, що на вул. Федорова, 23, 28 у м. Львові у порядку, встановленому для виконання робіт із збереження об`єктів культурної спадщини.

2. Скасувати державну реєстрацію права власності на об`єкт незавершеного будівництва готельного комплексу, що на вул. Федорова, 23, 28 у м. Львові за Товариством з обмеженою відповідальністю «Українські інвестиційні системи».

3. Скасувати державну реєстрацію права власності на об`єкт незавершеного будівництва готельного комплексу, що на вул. Федорова, 23, 28 у м. Львові за Товариством з обмеженою відповідальністю «Львівські традиції».

27.04.2021р. від відповідача 2 поступила заява про очікування понесення за результатом розгляду справи судових витрат в розмірі 75 000,00 грн.

В межах підготовчого провадження розгляд справи відкладався з підстав визначених в ухвалах суду від 27.04.2021р. та 25.05.2021р.

Ухвалою від 15.06.2021р. позивачам було відмовлено в задоволенні заяви про зміну предмета спору та задоволено клопотання про закриття провадження в частині позовних вимог до відповідача 1 - Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські інвестиційні системи», у зв`язку із припиненням юридичної особи станом на час провадження у справі на новому розгляді.

Ухвалою від 15.06.2021р. було закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті на 29.06.2021р.

Розгляд справи по суті відкладався з підстав викладених в ухвалі суду від 15.06.2021р.

В судове засідання для розгляду справи по суті 13.07.2021р. з`явилися представники позивачів та відповідачів, третя особа явку свого уповноваженого представника не забезпечила.

На початку розгляду справи по суті судом було звернуто увагу сторін на те, що новий розгляд даної справи здійснюється судом виключно з урахуванням зауважень Касаційного господарського суду викладених в постанові від 16.02.2021р., яким справу №914/2006/17 було направлено на новий розгляд. Обставини справи, які були досліджені та встановлені попередніми судами та підтверджені висновками Верховного суду під час касаційного провадження, при новому розгляді даної справи не переглядаються. Однак, суд, залежно від встановлення нових обставин, що раніше не досліджувалися, може переглянути раніше з`ясовані факти з урахуванням таких нових обставин.

В ході розгляду справи по суті сторони виступили зі вступними словами, після чого суд перейшов до стадій дослідження обставин справи та поданих доказів. Зокрема, судом було з`ясовано наступне:

Предметом позову у цій справі є вимоги Об`єднання Комітетів для Євреїв Колишнього Радянського Союзу, Представництва Американського Об`єднання Комітетів для Євреїв Бувшого Радянського Союзу та Єврейської релігійної ортодоксальної громади "Турей Загав" ("Золота Роза"), заявлені до ТОВ "Українські інвестиційні системи", ТОВ "Львівські традиції" та Управління про скасування державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва готельний комплекс, розташований на вул. І. Федорова, 23, 28 у м. Львові, реєстраційний № 01, за ТОВ "Українські інвестиційні системи" (); скасування запису про проведену 07.10.2013 державну реєстрацію права власності на об`єкт незавершеного будівництва готельний комплекс, розташований на вул. І. Федорова, 23, 28 у м. Львові, реєстраційний № 01, за ТОВ "Українські інвестиційні системи" (); скасування державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва готельний комплекс, розташований на вул. І. Федорова, 23, 28 у м. Львові, реєстраційний № 01 від 24.05.2017 за ТОВ "Львівські традиції" (); скасування запису про проведену 24.05.2017 державну реєстрацію права власності на об`єкт незавершеного будівництва готельний комплекс, розташований на вул. І. Федорова, 23, 28 у м. Львові, реєстраційний № 01, за ТОВ "Львівські традиції" ().

Згідно з рішенням Господарського суду Львівської області від 06.11.2019, залишеним без змін постановою Західного апеляційного господарського суду від 02.07.2020, скасовано державну реєстрацію та запис від 07.10.2013 про державну реєстрацію права власності на об`єкт незавершеного будівництва готельного комплексу, розташованого на вул. І. Федорова, 23, 28 у м. Львові, реєстраційний № 01, за ТОВ "Українські інвестиційні системи"; скасовано державну реєстрацію та запис від 24.05.2017 про державну реєстрацію права власності на об`єкт незавершеного будівництва готельного комплексу, що на вул. І. Федорова, 23, 28 у м. Львові, реєстраційний № 01, за ТОВ "Львівські традиції".

Задовольняючи позовні вимоги, заявлені до ТОВ "Українські інвестиційні системи" і ТОВ "Львівські традиції", місцевий господарський суд виходив із незаконності проведеної державної реєстрації права власності на спірний об`єкт за цими відповідачами, пославшись, зокрема, на те, що об`єкт незавершеного будівництва за адресою: АДРЕСА_1 є самочинним будівництвом, оскільки будувався за відсутності відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, та на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети. Суд наголосив, що станом на час проведення у 2013 році державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва за ТОВ "Українські інвестиційні системи" необхідний для здійснення такої реєстрації дозвіл на виконання будівельних робіт не був чинним, а після проведення реєстрації правочини, які підтверджували користування земельною ділянкою для створення об`єкта нерухомого майна, було визнано недійсними з моменту їх укладення, тобто з 2007 року, що підтверджується відповідними судовими рішеннями в інших справах. Відповідно, ТОВ "Українські інвестиційні системи" не мало права передавати об`єкт незавершеного будівництва до статутного капіталу утвореного внаслідок виділення з нього ТОВ "Львівські традиції", позаяк ТОВ "Українські інвестиційні системи" на момент формування статутного капіталу ТОВ "Львівські традиції" було власником не об`єкта незавершеного будівництва, а лише матеріалів, обладнання, які були використані в процесі цього будівництва. Незаконність передачі об`єкта у власність ТОВ "Львівські традиції" надалі призвела і до неправомірної державної реєстрації права власності за цим товариством на спірний об`єкт незавершеного будівництва.

Суд зазначив, що земельні ділянки, на яких розміщено об`єкт незавершеного будівництва, є землями історико-культурного призначення, вони розташовані в межах Державного історико-культурного заповідника у м. Львові, внесеного в Реєстр світової спадщини ЮНЕСКО, а на зазначених земельних ділянках розміщується ансамбль синагоги "Турей Загав" ("Золота Роза") та дійшов висновку про те, що у наведеному випадку захисту підлягає охоронюваний законом інтерес позивачів.

Водночас, скасовуючи рішення судів, що наведені вище, колегія суддів Касаційного господарського суду вважала передчасними висновки судів про наявність підстав для задоволення позовних вимог і скасування записів про проведену державну реєстрацію прав власності відповідачів та вказала на наступне:

«Здійснюючи судовий розгляд справи, попередні судові інстанції не надали оцінки належності та ефективності обраного позивачами у наведеному випадку способу захисту, не дослідили та не перевірили чи зможе обраний спосіб захисту забезпечити і гарантувати позивачам припинення ущемлення їх законних інтересів або усунення перешкод для їх реалізації, та чи забезпечить судовий захист у такий спосіб відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту. Як свідчать матеріали справи, відповідач упродовж усього розгляду спору наголошував, зокрема, на тому, що задоволення цього позову не призведе до відновлення прав та інтересів позивачів, проте належна оцінка цим доводам судами надана не була. Встановивши, що оспорювана державна реєстрація стосується об`єкта незавершеного будівництва готельного комплексу, а культові споруди, щодо яких позивачі мають інтерес, розташовано на земельних ділянках за тією ж адресою, де незаконно, на думку позивачів, зареєстровано самочинно споруджений об`єкт незавершеного будівництва, суди попередніх інстанцій утім не звернули уваги та не надали оцінки правовим наслідкам здійснення такого будівництва з огляду на положення частини 4 статті 376 Цивільного кодексу України.»

Водночас колегія суддів зазначила, що згідно із Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству", який набрав чинності з 16.01.2020, статтю 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" викладено у новій редакції.

Так, відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини 3 статті 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (у редакції, чинній із 16.01.2020, тобто на час розгляду справи судом апеляційної інстанції) відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини 6 статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини 6 статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону.

Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

При новому розгляді даної справи, реагуючи на вищенаведені висновки касаційного суду, позивачі подавали заяву про зміну предмета спору, якою просили суд розглядати спір у справі за новими позовними вимогами, а саме:

1. Зобов`язати Львівську міську раду та ТОВ «Львівські традиції» знести самовільно збудований об`єкт незавершеного будівництва готельного комплексу, що на вул. Федорова, 23, 28 у м. Львові у порядку, встановленому для виконання робіт із збереження об`єктів культурної спадщини.

2. Скасувати державну реєстрацію права власності на об`єкт незавершеного будівництва готельного комплексу, що на вул. Федорова, 23, 28 у м. Львові за Товариством з обмеженою відповідальністю «Українські інвестиційні системи».

3. Скасувати державну реєстрацію права власності на об`єкт незавершеного будівництва готельного комплексу, що на вул. Федорова, 23, 28 у м. Львові за Товариством з обмеженою відповідальністю «Львівські традиції».

При цьому, позивачі також ставили позовну вимогу до нового відповідача, якого також просили залучити до справи Львівську міську раду.

Судом було відмовлено в задоволенні заяви про зміну предмета спору та залучення нового відповідача з підстав викладених в ухвалі суду від 15.06.2021р. Зокрема, господарський суд покликався на застосування ч. 4 ст. 46 ГПК України, яка не допускає при новому розгляді справи зміну предмета та підстав позову, крім випадку якщо це необхідно для захисту прав позивача у зв`язку із зміною фактичних обставин справи, що сталася після закінчення підготовчого провадження при первісному розгляді справи.

Судом при розгляді справи не було встановлено зміни фактичних обставин справи, які могли б стати підставою для можливості змінити предмет спору. А покликання позивачів на зміну судової практики та законодавства, що регулювало спірні правовідносини судом не було визнано як зміна фактичних обставин справи.

Тобто, як вбачається з вищенаведеного, основним мотивом направлення справи на новий розгляд було саме недослідження судами при первісному розгляді справи чи спосіб захисту позивачів, який вони обрали є ефективним в силу обставин даної справи та чи він реально може захистити і відновити порушене право позивачів та охоронюваний законом інтерес.

Позиція позивачів при новому розгляді справи.

Позивачі вважали, що у даній спірній ситуації іншого способу захисту, ніж той який було заявлено у даній справі, не існує. А охоронюваний законом їх інтерес можна захистити, скасувавши записи про реєстрацію права власності на об`єкт незавершеного будівництва. При цьому, позивачі покликалися на необхідність відновлення їх культурних прав, як єврейської релігійної громади, на історичну справедливість та можливість для духовного розвитку.

Водночас, позивачі не заявляли жодних прав ні на спірний об`єкт незавершеного будівництва, ні на земельну ділянку, на якій таке знаходиться. Тобто жодного майнового інтересу позивачами не заявлялося.

Позиція відповідача 1 (ТОВ «Львівські традиції»).

Право або охоронюваний законом інтерес позивачів, позивачами належним чином не визначено, а причини із яких він потребує судового захисту не обґрунтовано. В своїй позовній заяві позивачі посилаються на порушення гарантованих їм прав на культурну автономію, релігійну свободу, однак можливість реалізації цих прав жодним чином не пов`язана із державною реєстрацією права власності на незавершене будівництво, чи із можливим скасуванням такої державної реєстрації.

Крім того, відповідач 1 наголошував на тому, що не видається можливим з`ясування дійсної мети звернення позивача до суду. Саме по собі скасування державної реєстрації об`єкту не є захистом публічного порядку, воно не відновлює права та не забезпечує інтереси. Скасування реєстрації незавершеного будівництва не призведе до зміни права власності щодо об`єкту (будівельних матеріалів) чи земельної ділянки. Більше того, враховуючи той факт, що станом на день розгляду справи право власності на земельну ділянку на якій розміщений об`єкт незавершеного будівництва зареєстроване за комунальним підприємством, - відсутні будь-які підстави вважати, що здійснена державна реєстрація чи її скасування може призвести до зміни фактичного власника земельних ділянок, яким є народ України, в особі держави. Водночас, позивачі стверджують, що на такій земельній ділянці розміщені об`єкти їх культурної спадщини.

Також відповідач 1 наголошував на тому, що станом на час розгляду даної справи є чинним законодавство, яке передбачає, що у випадку ухвалення судового рішення, пов`язаного з питанням державної реєстрації, це обов`язково має супроводжуватися одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав. Однак, позивачі не претендують та не можуть претендувати на право власності чи інше речове право щодо об`єкту незавершеного будівництва.

Позиція відповідача 2 (Управління державної реєстрації Львівської міської ради).

В даній справі скасування державної реєстрації об`єкту не є захистом публічного порядку. Воно не відновлює права та не забезпечує інтересу. Скасування державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва не призведе до зміни права власності щодо об`єкту (будівельних матеріалів) та земельної ділянки та не захистить культурні права позивачів, про які вони заявляють.

Таким чином, відповідач 2 вважає, що обраний позивачами спосіб захисту цивільного права не призведе до захисту прав та інтересів позивачів, а тому просить суд визнати обраний позивачами спосіб захисту неналежним та відмовити в задоволенні позову.

Розглянувши матеріали справи, доводи сторін, враховуючи вказівки Верховного суду, які викладені в постанові про направлення даної справи на новий розгляд, при ухваленні рішення суд виходить з наступного:

Статтею 15 ЦК України унормовано, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (стаття 16 зазначеного Кодексу).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16, від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц, від 04.06.2019 у справі № 916/3156/17.

Обраний позивачем спосіб захисту цивільного права має призводити до захисту порушеного чи оспорюваного права або інтересу. Якщо таке право чи інтерес мають бути захищені лише певним способом, а той, який обрав позивач, може бути використаний для захисту інших прав або інтересів, а не тих, за захистом яких позивач звернувся до суду, суд визнає обраний позивачем спосіб захисту неналежним і відмовляє у позові (постанова Великої Палати Верховного Суду від 13.03.2019 у справі № 331/6927/16-ц (пункт 69)).

Як вбачається з розглядуваної справи, для захисту свого права та інтересу, які полягають у доступі до культурної спадщини та історичної цінності, позивачі звернулися з позовом про скасування реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва відповідача 1 ТОВ «Львівські традиції».

На думку позивачів, такий спосіб захисту своїх прав останні вважають ефективним та за даних обставин єдиним.

В ході первісного розгляду справи (провадження фактично триває з вересня 2017р.) позивачі не змінювали позовних вимог та не зверталися до суду про застосування інших способів захисту своїх оспорених прав та інтересів.

Так, даний спір стосується правовідносин державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, а саме незавершеного будівництва, на місці якого, як вважають позивачі, знаходиться їх пам`ятка культури та історичної спадщини.

Відповідно до діючого станом на час розгляду даної справи законодавства, що регулює спірні правовідносини, ухвалення судових рішень, пов`язаних з державною реєстрацією, обов`язково має супроводжуватися одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав чи обтяжень.

Тобто, як зауважив Верховний суд, саме по собі скасування запису про державну реєстрацію права власності не може об`єктивно захистити порушене право чи інтерес особи, оскільки не призводить до усунення обставини. яка порушує право особи.

В даному випадку, як встановлено судом, у позивачів немає жодного інтересу до об`єкту нерухомого майна, право власності на яке вони просять скасувати. Тобто, навіть у випадку задоволення даних позовних вимог, доля нерухомого майна не буде вирішена та не буде змінено його правового статусу, що не узгоджується з положеннями ч. 2 ст. 26 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Крім того, стверджуючи про наявність на місці об`єкта незавершеного будівництва пам`ятки архітектури, яка потребує захисту, позивачі також підтвердили про відсутність у них будь-якого інтересу до земельної ділянки на якій такі пам`ятки історії знаходяться.

Таким чином, суд приходить до висновку, що інтерес позивачів та його відповідність поняттю «охоронюваний законом інтерес» є недоведеними, з огляду на відсутність пов`язаності із об`єктом, про скасування державної реєстрації прав на який ті просять суд.

Господарський суд звертає увагу позивачів на те, що порушення права чи інтересу пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити своє право повністю чи частково. При оспоренні чи невизнанні права виникає правова невизначеність, а прийняття рішення судом покликане усунути цю невизначеність, відновити порушене право. А в даному випадку, позиваючись про скасування державної реєстрації права власності відповідачів на спірний об`єкт нерухомого майна, позивач не ставить вимоги про усунення такої правової невизначеності, яка буде мати місце після задоволення позовних вимог.

Відповідно до положень ГПК України, суд не має права виходити за межі позовних вимог розглядаючи спір. Межі розгляду кожної справи окреслюються тим предметом спору та способом захисту про який просить позивач.

В силу приписів ч. 1 ст. 14 ГПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлення нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи

З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що спосіб захисту у даній справі, такий як скасування державної реєстрації права власності відповідача 1, не захищає та не відновлює порушених прав та інтересів позивачів, про захист яких вони звернулися.

Обраний позивачем спосіб захисту цивільного права має призводити до захисту порушеного чи оспорюваного права або інтересу. Якщо таке право чи інтерес мають бути захищені лише певним способом, а той, який обрав позивач, може бути використаний для захисту інших прав або інтересів, а не тих, за захистом яких позивач звернувся до суду, суд визнає обраний позивачем спосіб захисту неналежним і відмовляє у позові (постанова Великої Палати Верховного Суду від 13.03.2019 у справі № 331/6927/16-ц (пункт 69)).

Покликання позивачів на той факт, що в процесі розгляду даної справи (з 2017р.) змінювалося законодавство, що регулює спірні правовідносини та змінювалася судова практика, які у своїй сукупності призвели до необхідності після Постанови Верховного суду, фактично змінювати позовні вимоги та структуру позову (що було судом відхилено на підставі ч. 4 ст. 46 ГПК України) - не заслуговує на увагу суду оскільки при цьому фактичні обставини даної справи не змінювалися, а існували так як це було ще з моменту виникнення спору.

А саме, неефективність способу захисту порушеного права позивачів існувала ще з моменту пред`явлення позову, оскільки навіть у випадку чинності попередньої редакції ч. 2 ст. 26 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», лише саме скасування державної реєстрації права власності навіть при встановленні судом порушень, не відновлює та не спроможне захистити право та інтерес позивачів, які ті вважають порушеним.

Що стосується посилання Верховного суду у своїй постанові на правові положення ч. 4 ст. 376 ЦК України щодо наслідків здійснення відповідачами самочинного будівництва, про наявність якого зазначали позивачі у позовній заяві, то господарський суд перевіряючи доводи позовної заяви в цій частині позову не надає їм правову оцінку, оскільки позовні вимоги не стосуються визнання спірного об`єкта незавершеного будівництва самочинним та не розглядається питання його долі, знесення тощо.

Враховуючи вищенаведені встановлені судом обставини при новому розгляді справи, суд дійшов висновку в задоволенні позовних вимог позивачів відмовити, у зв`язку з неналежним способом захисту, що узгоджується з правовою позицією викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.03.2019р. у справі №331/6927/16-ц.

При винесенні рішення, суд також наголошує сторонам на їх праві протягом п`яти днів з моменту ухвалення даного рішення звернутися до господарського суду, в порядку ст. 129 ГПК України, із заявою про ухвалення додаткового рішення про відшкодування судових витрат.

Керуючись ст. 13, 46, 74, 76, 77, 78, 86, 129, 236-241 ГПК України, суд

УХВАЛИВ:

1. В задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

2. Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 241 ГПК України та може бути оскаржено до Західного апеляційного господарського суду в порядку та строки передбачені в ст. 256, 257 ГПК України.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 16.07.2021р.

Суддя М.В. Юркевич