ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.07.2021 справа № 914/1185/21

Господарський суд Львівської області в складі судді Запотічняк О.Д.

за участю секретаря судових засідань Полянського А.П.

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження справу

за позовом: Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ,

до відповідача: Підприємства теплових мереж «Самбіртеплокомуненерго», Львівська обл., м. Самбір,

про стягнення 376 318,36 грн,

за участю представників сторін:

від позивача: Орел С.С.;

від відповідача: Сливка В.В.;

Хід розгляду справи.

Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» звернулося до Господарського суду Львівської області з позовом до Підприємства теплових мереж «Самбіртеплокомуненерго» про стягнення 376 318,36 грн.

Ухвалою від 06.05.2021 суд відкрив провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначив розгляд справи на 01.06.2021.

Ухвалою від 01.06.2021 суд відклав розгляд справи на 22.06.2021.

Ухвалою від 22.06.2021 суд закрив підготовче провадження у справі та призначив справу до розгляду по суті на 06.07.2021.

Ухвалою від 06.07.2021 суд відклав розгляд справи на 13.07.2021, у зв`язку із неявкою представника Позивача.

В судове засідання 13.07.2021 з`явились представник Позивача та Відповідача, надали пояснення по суті спору.

В судовому засіданні 13.07.2021 судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Правова позиція позивача.

Поданий позов позивач обґрунтовує тим, що 30.09.2019 між позивачем (постачальником) та відповідачем (споживачем) укладено договір постачання природного газу № 4196/1920-БО-21, на виконання якого відповідачу протягом жовтня 2019 квітня 2020 було поставлено природний газ на загальну суму 6 096 403,90 грн. Оплату за переданий газ відповідач здійснював несвоєчасно та не виконав зобов`язання у визначений договором строк, чим порушив умови господарського зобов`язання, зокрема, вимоги пункту 5.1 договору.

Оскільки поставлений природний газ був оплачений споживачем з порушенням строку, встановленого у договорі, позивач звернувся з позовом до суду про стягнення з ПТМ «Самбіртеплокомуненерго» 376 318,36 грн, з яких:

- 88 353,37грн. пені;

- 98 513,92 грн 3% річних;

- 189 451,07 грн інфляційних втрат.

Також позивач просить стягнути з відповідача на його користь сплачений за подання позовної заяви судовий збір.

Правова позиція відповідача.

У відзиві на позовну заяву відповідач заперечує щодо заявленого позову та просить суд у задоволенні позовних вимог відмовити повністю. Заперечення мотивує тим, що ПТМ «Самбіртеплокомуненерго» не визнає позовних вимог АТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» щодо стягнення трьох відсотків річних, пені та інфляційних втрат за неналежне виконання грошового зобов`язання за Договором №4196/1920-50-21 від 30.09.2019 р., оскільки вважає, що відсутня його вина у несвоєчасно проведних розрахунках за отриманий природний газ у спірному періоді.

Відповідач долучив до відзиву власний контррозрахунок штрафних санкцій (у разі задоволення позову), з якого вбачається що пеня складає 60012,65 грн, 3% річних 94 754,70 грн та інфляційних втрат 186 798,15 грн.

Зазначив, що газ, отриманий ПТМ «Самбіртеплокомуненерго» використовувався ним не для власних потреб, а виключно для виробництва, транспортування й розподілення теплової енергії населенню Самбора за тарифами, затвердженими виконавчим комітетом міської ради,

які не покривають усі витрати. Заборгованість підприємства перед Нафтогазом виникла у зв`язку з несвоєчасною оплатою споживачами наданих ним послуг.

На підтвердження скрутного фінансово становища Відповідача, долучив до матеріалів справи копію Довідки про стан дебіторської заборгованості та претензійно-позовної роботи станом на 01.01.2021, копію Довідки щодо кредиторської заборгованості №3 від 21.01.2021; №125 від 28.05.2021, копію Балансу (звіт про фінансовий стан на 31.12.2020 року), а також звіт про фінансові результати за 2020 рік.

Фактичні обставини справи встановлені судом.

30 вересня 2019 року між Акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (далі - Позивач) та Підприємством теплових мереж «Самбіртеплокомуненерго» (далі - Відповідач) укладено договір № № 4196/1920-БО-21 постачання природного газу (далі -Договір).

На виконання умов Договору, Позивач передав у власність Відповідача жовтня 2019 квітня 2020 природний газ на загальну суму 6 096 403,90 грн, що підтверджується актами приймання - передачі природного газу:

1. Акт від 31.10.2019р. на суму 163 761,59 грн;

2 Акт від 31.11.2019р. на суму 1 153 331,24 грн;

3. Акт від 31.12.2019р. на суму 1 326 386,95 грн;

4. Акт від 31.01.2020р. на суму 1 581 470,36 грн;

5. Акт від 29.02.2020р. на суму 1 181 935,21 грн;

6. Акт від 31.03.2020р. на суму 589 685,76 грн;

7. Акт від 30.04.2020р. на суму 99 832,79 грн;

Відповідно до пункту 5.1 Договору, оплата за газ здійснюється Відповідачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Однак оплати Відповідачем за спожитий газ були виконані не своєчасно.

Пунктом 7.2 договору передбачено, що у разі прострочення споживачем оплати згідно п. 5.1 цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 17,8 % річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла за період, на який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.

У відповідності до Додаткової угоди від 28.01.2020 № 5 до Договору з 01.01.2020 пеня нараховуватиметься в розмірі 14,2% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла за період, на який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.

Позивач зазначав, що за вказаними актами відповідач розрахувався повністю, однак допускав прострочення по оплаті в певних періодах.

У зв`язку з наведеним, позивач звернувся до господарського суду з вимогами про стягнення з відповідача 88 353,37грн. пені; 98 513,92 грн 3% річних та 189 451,07 грн інфляційних втрат.

Відповідач просить в задоволенні стягнення штрафних санкцій просить відмовити, зазначаючи, що не має змоги оплатити вищевказану заборгованість у зв`язку з тим, що підприємство знаходиться у важкому фінансово-економічному стані.

У відповіді на відзив позивач заперечував проти клопотання відповідача про зменшення нарахованої пені. Просив суд врахувати те, що позивач є збитковим підприємством, а тому стягнення штрафних санкцій з підприємств за неналежне виконання перед ним грошових зобов`язань покликане компенсувати завдані йому збитки.

Оцінка суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Згідно ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 16 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За умовами ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 712 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар та сплатити за нього певну грошову суму.

Як встановлено судом, 30.09.2019 р. між Акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» та Підприємством теплових мереж «Самбіртеплокомуненерго» укладено договір № 4196/1920-БО-21 постачання природного газу.

На виконання умов Договору, Позивач у жовтня 2019 квітня 2020 Позивач передав у власніть Відповідача природний газ на загальну суму 6 096 403,90 грн, що підтверджується актами приймання - передачі природного газу, підписаними та завіреними печатками сторін.

Відповідно до пункту 5.1 Договору, оплата за газ здійснюється Відповідачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Однак, як стверджує позивач, відповідачем оплату за переданий газ було здійснено не вчасно, з простроченням термінів оплати.

Пунктом 7.2 договору передбачено, що у разі прострочення споживачем оплати згідно п. 5.1, 5.6. цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 17,8 % річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла за період, на який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.

У відповідності до Додаткової угоди № 5 від 30.09.2019 до Договору з 01.01.2020 пеня нараховуватиметься в розмірі 14,2% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла за період, на який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.

Відповідно до частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.

Статтею 193 Господарського кодексу України закріплено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

За умовами ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання свого зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями в цьому Кодексі визначаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Пунктом 6 ст. 231 ГК України передбачено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до вимог ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до розрахунку штрафних санкцій, 3% річних та інфляційних нарахувань ПТМ «Самбіртеплокомуненерго» за договором № 4196/1920-БО-21 позивач нарахував відповідачу за період з жовтня 2019 по квітень 2020 року 3% річних в сумі 98 513,92 грн та 189 451,07 грн інфляційних втрат та 88 353,37 грн пені.

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок 3% річних та інфляційних, суд встановив, що такі є обґрунтованими та арифметично вірними, а тому підлягають до задоволення в повному обсязі.

Водночас, при прийнятті судом рішення про стягнення з відповідача остаточного розміру нарахованих штрафних санкцій, суд виходить з наступного:

Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно із ч. 1, 2 ст. 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Матеріалами справи підтверджено, що відповідач з порушенням строків виконання своїх договірних зобов`язання повністю оплатив вартість природного газу, отриманого у спірному періоді.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи із інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначного прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (у тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо. Здійснивши оцінку долучених позивачем доказів, взявши до уваги:

- ступінь виконання основного зобов`язання;

- наявність обставин, що свідчать про відсутність в діях відповідача прямого умислу у порушенні зобов`язання та обставин того, що відповідач не є кінцевим споживачем газу, а купує його для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами/організаціями, при цьому здійснення оплати поставленого позивачем газу залежить від розрахунків з відповідачем за спожиту теплову енергію;

- відсутність в матеріалах справи доказів понесення позивачем прямих збитків пов`язаних з несвоєчасним виконанням відповідачем зобов`язання за договором;

- відсутність в матеріалах справи доказів, що свідчили б про погіршення фінансового стану, ускладнення в господарській діяльності чи завдання позивачу збитків в результаті дій відповідача;

- стягнення пені не є основним доходом АТ НАК «Нафтогаз України» і не може безпосередньо впливати на його господарську діяльність;

- пеня є лише санкцією за невиконання зобов`язання, а не основним боргом, а тому при зменшенні її розміру позивач не несе значного негативного наслідку в своєму фінансовому становищі з урахуванням задоволення позовних вимог про стягнення 3% річних та інфляційних втрат;

- необхідність реального виконання судового рішення, суд дійшов висновку, що клопотання відповідача про зменшення пені підлягає частковому задоволенню, шляхом зменшення пені.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до положень ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів відповідно є визнання незаконним рішення. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно з правовою позицією, викладеною у рішенні Конституційного Суду України №7-рп/2013 від 11.07.2013, наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення, оскільки неустойка має на меті, в першу чергу, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може лягати непомірним тягарем для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

При цьому слід враховувати, що правила ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України направлені на запобігання збагаченню кредитора за рахунок боржника, недопущення заінтересованості кредитора у порушенні зобов`язання боржником.

З аналізу наведених норм права вбачається, що зменшення суми неустойки є правом, а не обов`язком суду, яке може бути реалізовано ним у кожному конкретному випадку за наслідками оцінки обставин справи, наведених учасниками справи обґрунтувань та дослідження доказів.

Суд встановив, що ПТМ «Самбіртеплокомуненерго» використовує природний газ для виробництва теплової енергії, яка в подальшому споживається бюджетними установами/організаціями та населенням. Порушення порядку та строків розрахунків відбулося не з вини відповідача, оскільки залежить від здійснення споживачами розрахунків за теплову енергію.

ПТМ «Самбіртеплокомуненерго» знаходиться в складному майновому стані, що підтверджується копіями звітів про фінансовий стан та фінансові результати, які знаходяться в матеріалах справи.

При цьому, суд зауважує, що нарахування та стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат у значній мірі компенсує позивачу негативні наслідки, пов`язані з порушенням відповідачем умов спірного договору, а стягнення з ПТМ «Самбіртеплокомуненерго» пені у повному обсязі не є співрозмірним з можливими негативними наслідками від порушення відповідачем свого зобов`язання.

З аналізу вищеописаних правових норм, матеріалів даної справи, суд констатує наявність правових підстав для часткового задоволення клопотання про зменшення розміру нарахованої позивачем пені та стягнення з відповідача 44 000,00 грн. пені, оскільки таке зменшення пені є оптимальним балансом інтересів сторін у спорі та таким, що запобігатиме настанню негативних наслідків для сторін.

За приписами ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 76 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд звертає увагу на те, що відповідно до ст. 13 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Враховуючи вищенаведене, беручи до уваги підставність позовних вимог, однак, застосовуючи можливість зменшення розміру нарахованої до стягнення пені, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення частково, а саме в частині стягнення з відповідача 44 000,00 грн пені, 98 513,92 грн 3% річних та 189 451,07 грн інфляційних втрат.

Судові витрати.

Відповідно до ст. 123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 129 ГПК України, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Слід зазначити, щоо у випадку зменшення розміру пені, витрати позивача повязані зі сплатою судового збору відшкодовуються із відповідача у повному обсязі, аналогічне твердження викладено у Постанові Пленуму ВГСУ від 21.03.2013 №7 (п. 4.3).

Відтак, відшкодування витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору, відповідно до ст. 129 ГПК України, покладається на відповідача у розмірі 5644,77 грн.

Керуючись статтями 2, 12, 20, 42, 73, 76, 79, 123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240 ГПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Клопотання про зменшення пені від 16.03.2021 (Вх.№6106/21) задовольнити частково.

3. Зменшити пеню підлягаючу до сплати.

4. Стягнути з підприємства теплових мереж «Самбіртеплокомуненерго» (81400, Львівська область, м. Самбір, вул. С. Крушельницької, 9; ідентифікаційний код 05506477) на користь Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01601, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6; ідентифікаційний код 20077720) 44 000,00 грн пені, 98 513,92 грн 3% річних, 189 451,07 грн інфляційних втрат та 5 644,77 грн. судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 241 ГПК України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Західного апеляційного господарського суду в порядку, встановленому розділом IV ГПК України.

Повний текст рішення складено та підписано 14.07.2021.

Суддя О.Д. Запотічняк