Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08.07.2021 м. Івано-ФранківськСправа № 909/141/21
Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Кобецької С.М., секретар судового засідання Савчин Т.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю

Агрофірма "НИВА+", вул. Одеська, буд. 67-Д1, с. Липецьке,

Подільський район, Одеська область,66352;

представник позивача: адвокат Бурдега Ростислав Володимирович,

АДРЕСА_1 ;

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "АЛЬБА ПРОФІЛЬ УКРАЇНА",

Південний Бульвар, буд. 35, кв. 21,м. Івано-Франківськ,76018;

про стягнення 1 201 200,00грн.,

за участю:

від відповідача: Созоник Вадим Васильович - адвокат, (ордер серія ІФ №003665 від 31.05.2021; посвідчення адвоката №721 від 01.03.2010);

від позивача: не з"явились;

свідок ОСОБА_1 : не з"явився;

свідок ОСОБА_2 : не з"явилась.

ВСТАНОВИВ:

Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю Агрофірма "НИВА+" звернулось до Господарського суду Івано-Франківської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Альба Профіль Україна" про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів в сумі 1 201 200,00грн.

Ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 24.02.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі.

В судовому засіданні 27.05.2021 оголошувалась перерва до 17.06.2021.

Представник позивача в судове засідання повторно не з"явився. Вимоги ухвал суду від 17.06.2021, від 30.06.2021 вдруге не виконав, явку викликаних в судові засідання 30.06.2021, 08.07.2021 для допиту свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_1 не забезпечив, поважності причин перед судом не навів. При цьому адресував суду клопотання б/н (вх№10123/21) від 02.07.2021 про відкладення розгляду справи. Клопотання мотивоване неможливістю з"явитись в судове засідання адвоката Бурдеги Р.В. через його перебування за межами території України та керівника СТОВ Агрофірма "НИВА+"/свідка ОСОБА_1 у зв"язку з відрядженням до м. Прилуки.

З"ясувавши всі обставини на яких ґрунтується клопотання позивача про відкладення розгляду справи суд дійшов висновку про відмову в його задоволенні, з огляду на те, що: - вказана підстава для відкладення розгляду справи, а саме перебування представника позивача у Туреччині визнається судом неповажною; - представництво інтересів сторони у суді не обмежено певним колом осіб і позивач не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника, як з числа своїх працівників, так і осіб, не пов`язаних з ним трудовими відносинами; - гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, вчиненої в Римі 04.11.1950, ратифікованої Україною 17.07.1997 (набрала чинності для України 11.09.1997) право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи та отримання "вирішення" спору судом кореспондується з обов`язком суду здійснити швидкий та ефективний розгляд справи упродовж розумного строку; - судовий розгляд справи по суті розпочато 27.05.2021, а частиною 2 статті 195 Господарського процесуального кодексу України встановлено тридцятиденний строк вирішення спору з дня початку розгляду справи по суті; - ухвалою суду від 30.06.2021 розгляд справи уже відкладався через неявку в судове засідання представника позивача та свідків; - повторна неявка, незалежно від причин неявки, в судове засідання учасника справи (його представника) належним чином повідомленого про судове засідання є підставою для розгляду справи за його відсутності (пункт 2 частини 3 статті 202 Господарського процесуального кодексу України); - приписи частини 2 статті 42, частини 1 статті 43 Господарського процесуального кодексу України зобов`язують учасників справи сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи, добросовісно користуватися процесуальними правами та не зловживати ними. Так, Європейський суд з прав людини у рішенні від 07.07.1989 у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії" зазначив, що кожен зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватись від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Позовні вимоги позивач виклав у позовній заяві, обґрунтовує їх помилковим перерахуванням платіжним дорученням №817 від 11.02.2021 на рахунок відповідача коштів в сумі 1 201 200,00грн всупереч відсутності будь-яких договірних відносин між сторонами та неповерненням цих коштів відповідачем на письмову вимогу позивача вих№1102/2 від 11.02.2021. Тому, позивач просить суд захистити порушене право шляхом стягнення з відповідача в судовому порядку безпідставно отриманих грошових коштів в розмірі 1 201 200,00грн на підставі статті 1212 Цивільного кодексу України.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти позову, свої заперечення виклав у відзиві на позов б/н від 01.04.2021. Звертає увагу суду на те, що позивачем перераховано відповідачу 1 201 200,00грн за наявності достатньої правової підстави - за матеріали згідно рахунку на оплату №191 від 19.01.2021, адже між сторонами існують договірні відносини поставки товару. Так, рахунком на оплату №191 від 19.01.2021 сторони погодили всі істотні умови договору, зокрема найменування постачальника та покупця; асортимент, номенклатуру, кількість, ціну та вартість товару; умови оплати; строк, місце та умови поставки товару. Вказує, що постачальник належним чином виконав взяті на себе договірні зобов"язання, зокрема листом №19/02 від 19.02.2021 повідомив покупця про те, що з 18.02.2021 товар, обумовлений рахунком №191 від 19.01.2021, знаходиться на складі постачальника та готовий до відвантаження, проте з невідомих відповідачу причин позивач не отримує товар, натомість безпідставно звернувся до суду з позовом про повернення коштів в сумі 1 201 200,00грн. Вважає, що договірний характер спірних відносин сторін виключає можливість застосування до них положень статті 1212 Цивільного кодексу України. Просить суд в позові відмовити.

Беручи до уваги приписи статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, стосовно розгляду спору впродовж розумного строку, норми частин 1, 3 статті 202 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якими неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті і суд розглядає справу за відсутності такого учасника, враховуючи те, що позивач належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, а у суду є всі необхідні матеріали (докази) для вирішення спору по суті - спір вирішується у відсутності представника позивача за матеріалами справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представника відповідача, всебічно та повно з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши в сукупності всі докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи вимоги чинного законодавства, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню.

Фактичні обставини справи вказують на те, що платіжним дорученням №817 від 11.02.2021 (а.с.12) позивач - Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю Агрофірма "НИВА+" перерахував на рахунок відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Альба Профіль Україна" грошові кошти в сумі 1 201 200,00грн, в якому зазначив призначення платежу "сплата за матеріали згідно рахунку №191 від 19.01.2021".

У адресованому відповідачу 18.02.2021 (а.с.14-16) листі №1102/2 від 11.02.2021 (а.с.13) позивач просить вважати оплату здійснену платіжним дорученням №817 від 11.02.2021 помилковою та повернути грошові кошти в сумі 1 201 200,00грн.

У заявах свідки ОСОБА_2 від 30.04.2021 (а. с. 228), ОСОБА_1 від 21.05.2021 (а. с. 229) вказали, що головним бухгалтером СТОВ Агрофірма "НИВА+" Рузієвою К.А. 11.02.2021 помилково перераховано 1 201 200,00грн платіжним дорученням №817 - на рахунок ТОВ "Альба Профіль Україна", в той час, як вказівкою керівника СТОВ Агрофірма "НИВА+" ОСОБА_1 було перерахування коштів - на рахунок ТОВ "Альфа-Лізинг Україна".

Поряд з цим, рахунком на оплату №191 від 19.01.2021 (а.с.81), на який є посилання у платіжному дорученні №817 від 11.02.2021, виписаним відповідачем Товариством з обмеженою відповідальністю "Альба Профіль Україна" визначено - асортимент, номенклатуру, кількість, ціну, вартість товару: профнастил ПК 57, 624кв.м./625,00грн; НС спец.планка тип-1, 87шт./620,83грн; НС спец.планка тип-2, 76шт./656,67грн; НС спец.планка тип-3, 14шт./702,50грн; НС спец.планка тип-4, 43шт./765,00грн; НС спец.планка тип-5, 153шт./790,83грн; НС спец.планка тип-6, 93шт./827,50грн; НС спец.планка тип-7, 38шт./871,67грн; НС спец.планка тип-8, 45шт./915,83грн; НС спец.планка тип-9, 194шт./990,00грн, усього на суму 1 201 200,00грн з ПДВ; - умови оплати: 100% попередня оплата на рахунок постачальника протягом 30 календарних днів з моменту виставлення даного рахунку; строк поставки: протягом 30 календарних днів з моменту 100% передплати на склад постачальника за адресою: АДРЕСА_2 з завантаженням товару на транспорт поданий покупцем на склад постачальника; - покупця: Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю Агрофірма "НИВА+".

Водночас повідомленням №19/02 від 19.02.2021 (а.с.82-84) відповідач інформував позивача, про те, що замовлений товар з 18.02.2021 знаходиться на складі ТОВ "Альба Профіль Україна" та готовий до відвантаження.

У картці рахунку 26 за період 17.02.2021-29.03.2021 (а.с.85-87) ТОВ "Альба Профіль Україна" відображено наявність та рух готової продукції, яка дорівнює рахунку на оплату №191 від 19.01.2021. При цьому, згідно з Інструкцією про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку активів, капіталу, зобов`язань і господарських операцій підприємств і організацій, затвердженої наказом Міністерства фінансів України № 291 від 30.11.1999 (із змінами та доповненнями) рахунок 26 "Готова продукція" - призначено для узагальнення інформації про наявність та рух готової продукції підприємства до якої належить продукція, обробка якої закінчена та яка пройшла випробування, приймання, укомплектування згідно з умовами договорів із замовниками і відповідає технічним умовам і стандартам.

Відповідачем складено та зареєстровано в Єдиному реєстрі податкових накладних (квитанція №1 від 28.02.2021 а.с.89) податкову накладну №10 від 11.02.2021 (а.с.88), в якій міститься інформація про постачальника/продавця ТОВ "Альба Профіль Україна", покупця Агрофірма "НИВА+", обсяги постачання (база оподаткування) без ПДВ 1 001 000,00грн, суму податку на додану вартість 200 200,00грн та загальну суму коштів, що підлягають сплаті 1 201 200,00грн.

Свідки ОСОБА_3 (менеджер зі збуту ТОВ "Альба Профіль Україна" в період 01.10.2018-22.03.2021), ОСОБА_4 (менеджер зі збуту ТОВ "Альба Профіль Україна" в період 10.07.2019-22.03.2021) у заявах від 14.05.2021 (а.с. 202-203) зазначають про те, що 18.02.2021 в офіс Одеської філії ТОВ "Альба Профіль Україна" з"явився чоловік 25-30 років, представився представником СТОВ Агрофірма "НИВА+" на ім"я Олександр, пред"явив рахунок ТОВ "Альба Профіль Україна" на суму 1 201 200,00грн та вимагав поставити товар та надати пояснення щодо причин непоставки товару до цього часу. У відповідь ОСОБА_3 та ОСОБА_4 рекомендували звернутись у центральний офіс ТОВ "Альба Профіль Україна" у м.Київ, як безпосереднього виконавця замовлення СТОВ Агрофірма "НИВА+".

Предметом судового розгляду є матеріально-правова вимога позивача про стягнення з відповідача безпідставно отриманих грошових коштів в сумі 1 201 200,00грн. З огляду на предмет та підстави позову у цій справі, при вирішенні спору необхідним є з"ясування обставин щодо правової підстави набуття відповідачем коштів в сумі 1 201 200,00грн і відповідно встановлення наявності чи відсутності у відповідача обов"язку повернути ці кошти позивачу.

Відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна врегулювано главою 83 Цивільного кодексу України.

Так, згідно з частинами 1, 2 статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 Цивільного кодексу України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

За змістом приписів глави 83 Цивільного кодексу України кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. Отже, об`єктивними умовами виникнення зобов`язань із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави є: по-перше, набуття або збереження майна. Це означає, що особа набуває нові цінності, збільшує кількість та вартість належного їй майна або зберігає майно, яке неминуче мало б вибути із її володіння. По-друге, мало місце набуття або збереження майна за рахунок іншої особи. Тобто, збільшення або збереження майна у особи є наслідком втрати або недоотримання цього майна іншою особою. По-третє, обов`язково має бути відсутність правової підстави для набуття або збереження майна за рахунок іншої особи. Тобто, мала місце помилка, обман, випадковість або інші підстави набуття або збереження майна, які не можна віднести до підстав виникнення цивільних прав та обов`язків (стаття 11 Цивільного кодексу України).

Загальна умова частини 1 статті 1212 Цивільного кодексу України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї статті тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання. Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним.

Себто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, положення статті 1212 Цивільного кодексу України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі. Аналогічна правова позиція дотримана у постанові Верховного Суду від 06.02.2020 у справі №910/13271/18.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Така ж правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23.01.2020 у справі № 910/3395/19.

Згідно з частиною 1, пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені цими актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та інші правочини.

Об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери (стаття 177 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 202 Цивільного кодексу України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Системний аналіз положень частини 1, пункту 1 частини 2 статті 11, частини 1 статті 177, частини 1 статті 202, частини 1 статті 1212 Цивільного кодексу України дає можливість дійти висновку про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей). Такої ж правової позиції дотримується Верховний Суд у постанові від 19.02.2020 у справі №915/411/19.

Відтак, для застосування до спірних правовідносин у справі статті 1212 Цивільного кодексу України, необхідно встановити факт наявності або відсутності між сторонами у справі договірних правовідносин, які б свідчили про наявність або відсутність правових підстав для перерахування заявлених до стягнення грошових коштів.

Приписами частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Тобто, договір це юридичний факт, що виражає узгоджену волю сторін, спрямовану на досягнення конкретної мети.

Відповідно до частини 1 статті 638 Цивільного кодексу України, яка кореспондується з частиною 2 статті 180 Господарського кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору (частина 2 статті 180 Господарського кодексу України).

Договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії (частини 1, 2 статті 640 Цивільного кодексу України).

Згідно з частиною 2 статті 642 Цивільного кодексу України, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Відповідно до частини 1 статті 181 Господарського кодексу України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків (частини 1, 2 статті 205 Цивільного кодексу України).

Вірогідно в цьому спірному випадку, вчинені сторонами дії, зокрема: - пред"явлення відповідачем позивачу рахунку на оплату №191 від 19.01.2021 на суму 1 201 200,00грн, в якому містяться всі істотні умови договору обумовлені статтями 638 Цивільного кодексу України, 180 Господарського кодексу України; - перерахування позивачем відповідачу платіжним дорученням №817 від 11.02.2021 грошових коштів в сумі 1 201 200,00грн за матеріали згідно рахунку №191 від 19.01.2021; - складення та реєстрація відповідачем у Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної №10 від 11.02.2021 на суму податку на додану вартість в розмірі 200 200,00грн, розрахованого від суми отриманих коштів 1 201 200,00грн; - відображення відповідачем у картці рахунку 26 за період 17.02.2021-29.03.2021 про наявність та рух готової продукції, яка дорівнює рахунку на оплату №191 від 19.01.2021; - інформування позивача про те, що замовлений товар з 18.02.2021 знаходиться на складі відповідача та готовий до відвантаження (повідомлення №19/02 від 19.02.2021) - надають суду підстави для висновку про те, що між сторонами виникли та існують правовідносини поставки до яких, згідно з частиною 2 статті 712 Цивільного кодексу України, підлягають застосуванню загальні положення про купівлю-продаж урегульовані параграфом 1 глави 54 Цивільного кодексу України.

Так за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму (частина 1 статті 712 Цивільного кодексу України).

Статтею 655 Цивільного кодексу України обумовлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і оплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з частиною 1 статті 691 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі - продажу (частина 1 статті 693 Цивільного кодексу України).

Як вказують приписи статті 663 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу.

Нормою статті 664 Цивільного кодексу України встановлено, що обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар. Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Якщо з договору купівлі-продажу не випливає обов`язок продавця доставити товар або передати товар у його місцезнаходженні, обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент здачі товару перевізникові або організації зв`язку для доставки покупцеві.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (стаття 509 Цивільного кодексу України, стаття 173 Господарського кодексу України).

Відповідно до положень статті 526 Цивільного кодексу України, статті 193 Господарського кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України, частина 7 статті193 Господарського кодексу України).

Принцип належного виконання полягає в тому, що виконання має бути проведене: належними сторонами; щодо належного предмета; у належний спосіб; у належний строк (термін); у належному місці.

Однією із основоположних засад цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частини 1 статті 3 Цивільного кодексу України). Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Принципи справедливості, добросовісності і розумності є проявом категорій справедливості, добросовісності і розумності як сутності права вцілому. Принцип добросовісності є одним із засобів утримання сторін від зловживання своїми правами. Основне призначення цього принципу полягає в наданні суду більше можливостей з`ясовувати в повному обсязі фактичні обставини справи і, насамкінець, встановити об`єктивну істину. Загалом зміст цих принципів (справедливості, добросовісності і розумності) полягає в тому, що тексти законів, правочинів та їх застосування суб`єктами цивільних правовідносин мають бути належними і справедливими та відповідати загальновизнаним нормам обороту та нормам закону.

Цивільне законодавство ґрунтується на вільному здійсненні цивільних прав, а також добросовісності учасників цивільних правовідносин при здійсненні цивільних прав і виконання обов`язків. Таким чином, особа не може отримувати переваги від недобросовісної поведінки.

Матеріали справи не містять доказів в підтвердження відмови відповідача поставити позивачу товар, відвантажений на склад постачальника, як і не містять доказів відмови позивача від договору поставки чи повідомлення відповідача про відсутність потреби у поставці товару. При цьому пояснення, викладені у нотаріально посвідчених заявах від 14.05.2021 свідками ОСОБА_3 , ОСОБА_4 (менеджери зі збуту ТОВ "Альба Профіль Україна") та показання надані останніми в судовому засіданні 30.06.2021 вказують на те, що 18.02.2021 в офіс Одеської філії ТОВ "Альба Профіль Україна" з"явився чоловік 25-30 років, представився представником СТОВ Агрофірма "НИВА+", при собі мав 3 рахунки на оплату, серед яких був і рахунок ТОВ "Альба Профіль Україна" на суму 1 201 200,00грн. Просив надати пояснення щодо причин непоставки товару до цього часу та вимагав поставити товар. Про повернення помилково перерахованих коштів мова не йшла.

Викладені у заявах від 30.04.2021, від 21.05.2021 свідчення свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про помилкове перерахування грошових коштів відповідачу внаслідок непорозуміння між керівником та головним бухгалтером позивача щодо належного отримувача коштів (Альба замість Альфа) - вказують на протилежне. Водночас представник позивача двічі, без обґрунтування поважності причин, не забезпечив явку викликаних ухвалами суду від 17.06.2021, від 30.06.2021 свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_1 для спростування сумніву та встановлення повноти достовірності обставин, викладених останніми у заявах свідків, а приписи частини 2 статті 89 Господарського процесуального кодексу України вказують на те, що якщо свідок без поважних причин не з`явився в судове засідання суд не бере до уваги його показання.

Разом з тим у відповідності до Інструкції користувача ПУМБ Digital Business 2021 рік для створення платежу в АТ "Перший Український Міжнародний Банк", необхідним є заповнення форми платіжного доручення, перевірка реквізитів та заповнення обов"язкових полів: назви одержувача, ЄДРПОУ одержувача, номер рахунку, суми та призначення платежу, а відтак, за переконанням суду, перерахування значної суми грошових коштів на рахунок відповідача з заповненням обов"язкових реквізитів в т. ч. зазначення призначення платежу - сплата за матеріали згідно рахунку №191 від 19.01.2021 - не можна визнати помилковим, а таке пояснення розумним, оскільки це б суперечило таким стандартам поведінки осіб у цивільних правовідносинах, як добросовісність, розумність та справедливість (статті 3, 12 Цивільного кодексу України). За таких обставин, судом відхиляються твердження позивача про помилковість перерахування на рахунок відповідача коштів в сумі 1 201 200,00грн.

Що стосується поданого позивачем листа №1 від 11.03.2021 адресованого Головному управлінню ДПС в Одеській області про повернення податкового кредиту згідно податкової накладної №10 від 11.02.2021, то таке не визначено нормами законодавства України.

Таким чином, при наданні правової кваліфікації спірним відносинам сторін, суд дійшов висновку про те, що оскільки між сторонами у справі, мають місце правовідносини поставки, а кошти в сумі 1 201 200,00грн, які позивач просить суд стягнути з відповідача отримано останнім у якості оплати за товар, який з 18.02.2021 знаходиться на складі постачальника та готовий до відвантаження (протилежного не спростовано), то такі кошти набуто за наявності правової підстави, а тому вони не можуть бути витребувані відповідно до статті 1212 Цивільного кодексу України, позаяк договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них положень вказаної правової норми. Така ж правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2018 у справі №910/9072/17, постановах Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №915/411/19, від 04.03.2021 у справі №910/15621/19.

Водночас суд звертає увагу і на те, що позивачем пред"явлено позов до суду 19.02.2021 (а.с.1), в той час, як вимога про повернення коштів направлена відповідачу 18.02.2021 (а.с.14), що не узгоджується з нормами статей 15, 530 Цивільного кодексу України, адже до суду звертаються за захистом порушеного права, а на момент звернення такого факту не доведено.

З огляду на вимоги частин 1,3 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Обов`язок із доказування слід розуміти, як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно з частиною 1 статті 76, частиною 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Належність доказів - це спроможність фактичних даних містити інформацію щодо обставин, які входять до предмета доказування. Допустимість доказів означає, що у випадках, передбачених нормами матеріального права, певні обставини повинні підтверджуватися певними засобами доказування або певні обставини не можуть підтверджуватися певними засобами доказування.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування (частина 1 статті 79 Господарського процесуального кодексу України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили (частини 1, 2 статті 86 Господарського процесуального кодексу України).

Враховуючи вище сказане, суд приходить до висновку про відсутність підстав для правового захисту інтересів позивача у межах цього спору, а наслідком є відмова у позові.

З огляду на приписи статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати залишити за позивачем.

Керуючись статтею 1291 Конституції України, статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, статтями 73-79, 86, 126, 129, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

в позові Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма "НИВА+" до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "АЛЬБА ПРОФІЛЬ УКРАЇНА" про стягнення 1 201 200,00грн - відмовити.

Судові витрати залишити за позивачем.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Повне рішення складено 16.07.2021

Суддя С.Кобецька