ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" липня 2021 р.м. ХарківСправа № 5023/5383/12 (922/3407/19)

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Міньковського С.В.

при секретарі судового засідання Черновій В.О.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтервертикаль" 3-я особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ТОВ "ФК "Поліс"
до 1. Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Азалія 2013" , 2. Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 , 3. Приватного нотаріусу Харківського міського нотаріального округу Макушевої Наталії Віталіївни , 4. ОСОБА_1
про визнання недійсним договору та скасування рішення
за участю :

представника відповідача 1 (ОСББ "Азалія 2013") : адвокат Санін А.О., ордер серія АХ №1030103 від 12.11.2020, договір про надання правової допомоги від 12.11.2020

представник позивача ТОВ "Інтервертикаль": не з`явився

представник відповідача 2 (ФОП ОСОБА_2): не з`явився

представник відповідача 3 (ПН ХМНО Макушева Н.В.) : не з`явився

представник відповідача 4 (ОСОБА_1) : не з`явився

представник 3-ої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ТОВ "ФК "Поліс" : не з`явився

ВСТАНОВИВ:

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ ТА ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ.

ТОВ "Інтервертикаль" (позивач) звернулось до господарського суду Харківської області з позовом до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "АЗАЛІЯ 2013", м. Харків, Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2, м. Харків, Приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Макушевої Наталії Віталіївни, м. Харків, в якому позивач просить суд:

1) визнати недійсним договір пожертви укладений 30.01.2014 між ОСОБА_1 , ФОП ОСОБА_2 та Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку "АЗАЛІЯ 2013" посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Макушевою Н.В. за реєстраційним номером 221;

2) скасувати рішення приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Макушевої Н. В. індексний номер рішення: 10501017, про відкриття розділу стосовно нерухомого майна реєстраційний номер 01, внесення запису про право власності №4504109.

Ухвалою суду від 28.12.2020 відкрито загальне позовне провадження за позовом ТОВ "Інтервертикаль" та призначено підготовче засідання у справі на 28.01.2021.

28.01.2021 року на електронну адресу суду, на виконання вимог ухвали суду від 28.12.2020 року, надійшов відзив відповідача 1 ОСББ "Азалія" на позовну заяву (вх. №449), в якому відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог ліквідатора у повному обсязі, посилаючись на їх необґрунтованість.

В судовому засіданні 28.01.2021 судом постановлено ухвалу без виходу до нарадчої кімнати про відкладення розгляду справи в підготовчому засіданні суду на 11.02.2021.

Ухвалою суду від 11.02.2021 відкладено розгляд справи в підготовчому засіданні суду 25.02.2021 року, відмовлено позивачу у задоволенні клопотання в частині заміни первісного відповідача ФОП ОСОБА_2 на фізичну особу ОСОБА_2, залучено до участі у справі співвідповідача ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , паспорт серії НОМЕР_2 ); залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Поліс" (код 38994463).

25.02.2021 року від третьої особи на стороні позивача ТОВ "Фінансова компанія "Поліс" надійшли письмові пояснення щодо позову (вх. № 1113), в яких останній зазначає, що предмет договору пожертви є самочинним будівництвом, тобто він не є майном, а саме: річчю, яка існує в натурі на момент подання позову і на нього взагалі не може виникнути право власності, що робить віндикацію у порядку ст.388 ЦК України, як спосіб захисту - неефективним, адже позивач не може набути у власність предмет договору пожертви, котрий є самочинним будівництвом. Тому вимоги позивача про визнання договору пожертви недійсним та скасування рішення реєстратора підтримує та просить суд врахувати позицію третьої особи при вирішенні справи.

Ухвалою від 25.02.2021 року клопотання представника позивача та 3-ї особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору про зупинення провадження за №3407/19 у справі №5023/5383/12 задоволено; провадження у справі 5023/5383/12 (922/3407/19) (позовне провадження) за позовом ліквідатора ТОВ "Інтервертикаль" до відповідачів: 1) Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Азалія 2013", 2) Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, 3) приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Макушевої Наталії Віталіївни, 4) ОСОБА_1 про визнання недійсним договору пожертви від 30.01.2014 та скасування рішень державного реєстратора зупинено до розгляду Верховним Судом касаційної скарги ТОВ "Інтервертикаль" на постанову Східного апеляційного господарського суду від 09.12.2020 у справі №5023/5383/12.

05.05.2021 до суду від представника відповідача 1 (ОСББ "Азалія 2013") надійшло клопотання про поновлення провадження у справі, разом із копією постанови Верховного Суду від 08.04.2021 за результатами касаційного перегляду постанови Східного апеляційного господарського суду від 09.12.2020.

Ухвалою від 12.05.2021 провадження у справі № 5023/5383/12 (922/3407/19) поновлено; продовжено строк проведення підготовчого судового засідання на 30 днів до "14" червня 2021; призначено підготовче засідання на 27.05.2021 року.

В судовому засіданні 27.05.2021 судом постановлено ухвалу без виходу до нарадчої кімнати про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 24.06.2021 року.

В судовому засіданні 24.06.2021 судом постановлено ухвалу без виходу до нарадчої кімнати про відкладення розгляду справи по суті на 06.07.2021 року.

Позивач в судове засідання не з`явився, проте на електронну пошту суду надійшло його клопотання щодо відкладення розгляду справи (вх. №4281), посилаючись на те, що представник ТОВ "Інтервертикаль" адвокат Гамей В.В. не має можливості бути присутнім під час розгляду даної справи, оскільки в цей час він буде знаходитися в м. Києві під час розгляду судової справи іншого клієнта.

Присутній в судовому засіданні представник відповідача 1 (ОСББ "Азалія 2013") адвокат Санін А.О. заперечує проти клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи, посилаючись на те, що позивач не був позбавлений можливості направити в судове засідання іншого представника, а також представник позивача міг скористатися іншими комунікаційними засобами задля участі у даній справі, проте він не скористався цим правом.

Суд, дослідивши матеріали справи, клопотання позивача про відкладення розгляду справи, враховуючи, що до поданого клопотання представником позивача не подано жодного доказу на підтвердження викладених у клопотанні обставин, а також межі процесуального строку встановленого для розгляду справи по суті та те, що явка представника позивача судом обов`язкової не визнавалась, дійшов висновку про необґрунтованість вищевказаного клопотання.

Крім того, суд зазначає, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Як вказано у Рішенні Конституційного суду України від 02.11.2004р. №15-рп/2004 верховенство права - це панування права в суспільстві. Одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства. Всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року, учасником якої є Україна, закріплено право кожного на розгляд його справи судом упродовж розумного строку. Тобто зловживання процесуальними правами, спрямоване на свідоме невиправдане затягування судового процесу, порушує права інших учасників цього процесу та вимоги названих Конвенції і Кодексу.

Застосовуючи практику Європейського суду з прав людини під час розгляду справи ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, слід зазначити, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§ 66, 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України"). Роль національних суддів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (§51 рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2006р. у справі "Красношапка проти України").

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих п.1 ст.6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а збільшення кількості звернень до Європейського суду з прав людини не лише погіршує імідж нашої держави на міжнародному рівні, але й призводить до значних втрат державного бюджету.

З урахуванням вищенавекденого, суд вважає, що зібраних у справі документів та доказів достатньо для розгляду справи по суті за наявними у ній матеріалами. Крім того, суд, призначаючи справу до розгляду, надавав можливість учасникам у справі реалізувати свої процесуальні права на подання доказів в обґрунтування своїх вимог та заперечень, в тому числі на представництво в судовому засіданні, отже позивач не був позбавлений можливості направити іншого уповноваженого представника в призначене судове засідання.

Враховуючи вищевикладене, суд протокольною ухвалою суду від 06.07.2021 року відмовив у задоволенні клопотання позивача про відкладення розгляду справи (вх. 4281)

Представник відповідача 1 (ОСББ "Азалія 2013") присутній в судовому засіданні заперечує проти позову у повному обсязі, просить суд відмовити в його задоволенні.

Представник 3-ої особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ТОВ "ФК "Поліс" в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчить про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення № 017254/2.

Відповідач 2 (ФОП ОСОБА_2) в судове засідання не з`явився, вимоги ухвали суду від 28.12.2020 не виконав, письмовий відзив на позовну заяву не надав, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення № 017254/1.

Відповідач 4 ( ОСОБА_1 ) в судове засідання не з`явився, вимоги ухвали суду від 11.02.2021 не виконав, письмовий відзив на позовну заяву не надав, про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку. Проте поштове повідомлення, направлене на адресу відповідача до господарського суду на час проведення судового засідання не повернулось, в зв`язку з чим суд самостійно здійснив перевірку на офіційному веб-сайті Укрпошти за трек номером 541 та встановив, що ухвалу суду від 24.06.2021 було вручено члену сім`ї ОСОБА_1 02.07.2021. Таким чином, суд вважає, що відповідач 4 ( ОСОБА_1) був належним чином повідомлений про розгляд даної справи.

Відповідач 3 (приватний нотаріус ХМНО Макушева Н.В.) в судове засідання не з`явилась, вимоги ухвали суду від 28.12.2020 не виконала, письмовий відзив на позовну заяву не надала, про час та місце розгляду справи була повідомлена за адресою, зазначеною позові, а також в наданому нею до суду листі від 13.11.2019 року за №374/01-16, а саме : 61003, м.Харків, вул. Кооперативна, 30. Проте, ухвала суду від 24.06.2021, яка була направлена рекомендованим листом на адресу приватного нотаріуса повернута з відміткою відділення поштового зв`язку "адресат відсутній за вказаною адресою".

Відповідно до п. 5 ч. 6 ст.242 ГПК України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. За таких обставин відповідач вважається належним чином повідомленим про час та місце судових засідань.

Відповідно до ч. 7 ст. 120 ГПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Суд зазначає, що до повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або фізичних осіб-учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу.

Примірники повідомлень про вручення рекомендованої кореспонденції або повернуті органами зв`язку з позначкою "адресат відсутній", з урахуванням конкретних обставин справи можуть вважатися належними доказами виконання господарським судом обов`язку щодо повідомлення учасників судового процесу про вчинення цим судом певних процесуальних дій. Відсутність сторони за адресою чи незабезпечення одержання за такою адресою кореспонденції створює саме для учасника справи негативні наслідки, які він зобов`язаний передбачити та самостійно вжити заходи щодо їх ненастання.

Суд зазначає, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у цьому випадку суду.

Аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 року у справі №800/547/17, постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 року у справі №913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі №24/260-23/52-Б.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що неотримання ухвали суду від 24.06.2021 у даній справі та повернення її до суду з відповідною відміткою є наслідком діяння (бездіяльності) відповідача приватного нотаріуса ХМНО Макушевої Н.В. щодо її належного отримання та неповідомлення суду про зміну свого місцезнаходження, тобто його власною волею.

Разом з цим суд, вважає, що дана обставина не є перешкодою для розгляду справи.

Ухвала суду від 24.06.2021 розміщена в мережі інтернет на веб-сайті "Єдиний державний реєстр судових рішень України".

З огляду на відкритість інформації щодо справи, приватний нотаріус ХМНО Макушева Н.В. не була позбавлена права та можливості ознайомитися з ухвалою господарського суду Харківської області від 24.06.2021 в Єдиному державному реєстрі судових рішень. Таким чином, суд вважає, що відповідач 3 (приватний нотаріус ХМНО Макушева Н.В.) була належним чином повідомлена про розгляд даної справи.

Згідно ч. 2 ст.178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Таким чином, оскільки сторони належним чином повідомлені про час та місце судового засідання, на засадах відкритості та гласності судового процесу сторонам створено всі необхідні умови для можливості захисту їх прав та охоронюваних законом інтересів, а відповідачі, у свою чергу, не скористалися наданими їм правами на подання відзиву на позовну заяву, суд вважає за можливе розглянути справу по суті за відсутності представників відповідачів за наявними матеріалами у відповідності до приписів ч.9 ст. 165 та ч. 2 ст. 178 ГПК України.

З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані до них докази, вислухавши пояснення представника відповідача 1 (ОСББ "Азалія 2013"), суд встановив наступне.

ЩОДО ПІДСУДНОСТІ.

Відповідно до частини 2 статті 4 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи та фізичні особи підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Господарський спір належить до юрисдикції господарського суду, зокрема, за таких умов: участь у спорі суб`єкта господарювання; наявність між сторонами, по-перше, господарських відносин, урегульованих Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, іншими актами господарського й цивільного законодавства, і, по-друге, спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

Разом з тим, як встановив суд, позивач ТОВ "Інтервертикаль" знаходиться в процедурі банкрутства.

21 жовтня 2019 року набрав чинності Кодекс України з процедур банкрутства від 18 жовтня 2018 року № 2597-VIII.У пункті 4 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу України з процедур банкрутства встановлено, що з дня введення в дію цього Кодексу подальший розгляд справ про банкрутство здійснюється відповідно до положень цього Кодексу незалежно від дати відкриття провадження у справі про банкрутство, крім справ про банкрутство, які на день введення в дію цього Кодексу перебувають на стадії санації, провадження в яких продовжується відповідно до Закону про банкрутство.

Відповідно до частини першої статті 7 Кодексу України з процедур банкрутства спори, стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею. Господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржника, у тому числі спори про повернення майна боржника.

Таким чином, з огляду на положення законодавства України, чинного на момент розгляду позову ліквідатора ТОВ "Інтервертикаль" розгляд усіх майнових спорів, стороною в яких є боржник, що знаходиться у процедурі банкрутства, повинен відбуватися виключно господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи. Така правова позиція відповідає висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладеним у її постанові від 15 січня 2020 року у справі № 607/6254/15-ц (провадження № 14-404цс19).

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ.

26.11.2012 ухвалою господарського суду Харківської області за заявою ТОВ "Інтервертикаль" порушено провадження про банкрутство ТОВ "Інтервертикаль" на підставі статті 51 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" в редакції до 19.01.2013.

06.12.2012 постановою господарського суду Харківської області ТОВ "Інтервертикаль" визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру. Ліквідатором банкрута призначено арбітражного керуючого Бєляєву О.В.

28.12.2012 у межах ліквідаційної процедури ТОВ "Інтервертикаль" було здійснено відчуження нерухомого майна, належного банкруту, шляхом проведення торгів на Товарній біржі "Всеукраїнський торгівельний центр", на яких було реалізовано належні банкруту нежитлові приміщення, а саме:

1) нежитлові приміщення підвалу № 1-16 загальною площею 178,3 кв.м, нежитлові приміщення 1-го поверху № 2-15 загальною площею 193,4 кв.м в нежитловій будівлі літ. "А-3", загальна площа якої складає 987,1 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (лот № 1),

2) нежитлові приміщення 1-го поверху № 1 загальною площею 10,9 кв.м, нежитлові приміщення 2-го поверху 1-22, 22а загальною площею 373,6 кв.м, нежитлові приміщення 3-го поверху № 1, 2, 3 загальною площею 221,1 кв.м, нежитлові приміщення технічного поверху № 1, 2 загальною площею 9,8 кв.м у нежитловій будівлі літ. "А-3", загальна площа якого складає 987,1 кв.м, що знаходиться за адресою : АДРЕСА_1 (лот № 2).

Покупцями вказаного майна стали відповідно фізична особа ОСОБА_1 (лот №1) та ОСОБА_2 (лот №2).

25.01.2017 ухвалою господарського суду Харківської області у справі № 5023/5383/12, яка залишена без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 09.10.2017 та постановою Верховного Суду від 10.04.2018 визнано недійсними результати торгів у формі аукціону з реалізації майна, що належало на праві власності TOB "Інтервертикаль", проведеного в процедурі банкрутства, а саме : нежитлових приміщень підвалу № 1-16 загальною площею 178, 3 кв.м, нежитлових приміщень 1-го поверху № 2-15 загальною площею 193, 4 кв.м в нежитловій будівлі літ. "А-3", загальна площа якої складає 987,1 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (лот № 1); нежитлових приміщень 1-го поверху № 1 загальною площею 10,9 кв.м, нежитлових приміщень 2-го поверху 1-22, 22а загальною площею 373,6 кв.м, нежитлових приміщень 3-го поверху № 1, 2, 3 загальною площею 221,1 кв.м, нежитлових приміщень технічного поверху № 1, 2 загальною площею 9,8 кв.м в нежитловій будівлі літ. "А-3", загальна площа якого складає 987,1 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (лот № 2). Визнано недійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна TOB "Інтервертикаль", укладений з ОСОБА_1 та посвідчений 28.12.2012 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Бондаренко Г.Ю. за реєстровим номером 1631. Визнано недійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна TOB "Інтервертикаль", укладений зі ОСОБА_2 та посвідчений 28.12.2012 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Бондаренко Г.Ю. за реєстровим номером 1626.

При цьому, при розгляді апеляційної скарги Харківським апеляційним господарським судом у постанові від 09.10.2017, з яким погодився Верховний Суд, встановлена неправомірна поведінка колишнього ліквідатора банкрута TOB "Інтервертикаль" щодо виділення, поділу, зміни цільового призначення майна банкрута - нежитлової будівлі літ. "А-3", загальною площею 975,8 кв., що було відчужено на торгах у справі про банкрутство ТОВ "Інтервертикаль" у вигляді окремих лотів.

22.02.2017 ухвалою господарського суду Харківської області у справі № 5023/5383/12 визнано за ТОВ "Інтервертикаль" (код 32676768) право власності на нежитлові приміщення підвалу № 1-16 загальною площею 178,3 кв.м, нежитлові приміщення 1-го поверху № 2-15 загальною площею 193,4 кв.м, нежитлові приміщення 1-го поверху № 1 загальною площею 10,9 кв.м, нежитлові приміщення 2-го поверху 1-22, 22а загальною площею 373,6 кв.м, нежитлові приміщення технічного поверху № 1, 2 загальною площею 221,1 кв.м, в нежитловій будівлі "А-3", що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Проте, Постановою Східного апеляційного господарського суду 09.12.2020 ухвала господарського суду Харківської області від 22.02.2017 у справі № 5023/5383/12 була скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні заяви ліквідатора про визнання права власності на вищезазначені нежитлові приміщення.

Разом з тим суд зазначає, що ФОП ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_1, після укладення 28.12.2012 на аукціоні (лот № 1 та лот № 2) договорів купівлі - продажу вищевказаних об`єктів нерухомості (нежитлових приміщень підвалу № 1-16 загальною площею 178, 3 кв.м, нежитлових приміщень 1-го поверху № 2-15 загальною площею 193, 4 кв., нежитлових приміщень 1-го поверху № 1 загальною площею 10,9 кв.м, нежитлових приміщень 2-го поверху 1-22, 22а загальною площею 373,6 кв.м, нежитлових приміщень 3-го поверху № 1, 2, 3 загальною площею 221,1 кв.м, нежитлових приміщень технічного поверху № 1, 2 загальною площею 9,8 кв.м.) в нежитловій будівлі літ. "А-3", за адресою : АДРЕСА_1 , було здійснено перепланування та реконструкцію вищевказаного спірного нерухомого майна, внаслідок чого нежитлові приміщення загальної площею 987,1 кв.м., які знаходились за адресою: АДРЕСА_1 , що належали банкруту, стали квартирами готельного типу, з технічними та допоміжними приміщеннями, підвалом та технічним поверхом і частину з вказаних приміщень останні набувачі відчужили на користь третіх осіб.

В результаті таких дій ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зареєстрували своє право власності на нерухомість в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно згідно з Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 01.07.2004 року.

Також судом встановлено, що рішенням господарського суду Харківської області від 02.08.2013 у справі № 922/2830/13 було визнано за ФОП ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_1 право власності на самовільно реконструйований квартирний (багатоповерховий) житловий будинок літ. "А-3", що розташований, за адресою АДРЕСА_1 , і складається з: квартири №1 - житловою площею 10,8 кв.м., загальною площею 23,60 кв.м.; квартири №2 - житловою площею 10,5 кв.м., загальною площею 27,20 кв.м.; квартири №3 - житловою площею 10,7 кв.м., загальною площею 26,80 кв.м.; квартири №4 - житловою площею 11,6 кв.м., загальною площею 27,50 кв.м.; квартири №5 - житловою площею 11,6 кв.м., загальною площею 26,60 кв.м.; квартири №6 - житловою площею 10,8 кв.м., загальною площею 22,80 кв.м.; квартири №7 - житловою площею 10,7 кв.м., загальною площею 22,70 кв.м.; квартири №8 - житловою площею 10,6 кв.м., загальною площею 26,90 кв.м.; квартири №9 - житловою площею 10,8 кв.м., загальною площею 31,30 кв.м.; квартири №10 - житловою площею 11,3 кв.м., загальною площею 31,20 кв.м.; квартири №11 - житловою площею 11,4 кв.м., загальною площею 28,10 кв.м.; сходинковій клітини загальною площею 9,0 кв.м., підсобного приміщення загальною площею 1,2 кв.м., сходинковій клітини загальною площею 10,5 кв.м.; підсобного приміщення 2,8 кв.м.; хол 17,6 кв.м.; коридор 17,6 кв.м.; квартири №12 - житловою площею 11,4 кв.м., загальною площею 17,50 кв.м.; квартири №13 - житловою площею 13,6 кв.м., загальною площею 15,20 кв.м.; квартири №14 - житловою площею 13,6 кв.м., загальною площею 15,60 кв.м.; квартири №15 - житловою площею 13,0 кв.м., загальною площею 15,00 кв.м.; квартири №16 - житловою площею 11,3 кв.м., загальною площею 12,80 кв.м.; квартири №17 - житловою площею 11,0 кв.м., загальною площею 12,50 кв.м.; квартири №18 - житловою площею 11,2 кв.м., загальною площею 12,70 кв.м.; квартири №19 - житловою площею 10,9 кв.м., загальною площею 12,40 кв.м.; квартири №20 - житловою площею 10,9 кв.м., загальною площею 12,40 кв.м.; квартири №21 - житловою площею 11,0 кв.м., загальною площею 12,50 кв.м.; квартири №22 - житловою площею 10,1 кв.м., загальною площею 11,60 кв.м.; квартири №23 - житловою площею 10,1 кв.м., загальною площею 11,60 кв.м.; квартири №24 - житловою площею 10,6 кв.м., загальною площею 12,10 кв.м.; квартири №25 - житловою площею 17,3 кв.м., загальною площею 18,80 кв.м.; квартири №26 - житловою площею 11,9 кв.м., загальною площею 13,40 кв.м.; квартири №27 - житловою площею 19,0 кв.м., загальною площею 20,50 кв.м.; квартири №28 - житловою площею 11,7 кв.м., загальною площею 13,20 кв.м.; квартири №29 - житловою площею 11,7 кв.м., загальною площею 13,20 кв.м.; квартири №30 - житловою площею 12,1 кв.м., загальною площею 14,50 кв.м.; квартири №31 - житловою площею 13,5 кв.м., загальною площею 17,60 кв.м.; квартири №32 - житловою площею 13,5 кв.м., загальною площею 17,60 кв.м.; сходинковій клітини загальною площею, 10,4 кв.м., коридор 55,5 кв.м., квартири №33 - житловою площею 13,3 кв.м., загальною площею 23,20 кв.м.; квартири №34 - житловою площею 14,3 кв.м., загальною площею 16,10 кв.м.; квартири №35 - житловою площею 14,3 кв.м., загальною площею 16,70 кв.м.; квартири №36 - житловою площею 14,3 кв.м., загальною площею 16,70 кв.м.; квартири №37 - житловою площею 12,4 кв.м., загальною площею 13,90 кв.м.; квартири №38 - житловою площею 12,4 кв.м., загальною площею 13,90 кв.м.; квартири №39 - житловою площею 12,4 кв.м., загальною площею 13,90 кв.м.; квартири №40 - житловою площею 12,4 кв.м., загальною площею 13,90 кв.м.; квартири №41 - житловою площею 12,0 кв.м., загальною площею 13,50 кв.м.; квартири №42 - житловою площею 16,4 кв.м., загальною площею 17,90 кв.м.; квартири №43 - житловою площею 16,4 кв.м., загальною площею 17,90 кв.м., приміщення технічного поверху, яке складається з коридору 2,7 кв.м., котельні 7,1 кв.м., всього загальна площа технічного поверху 9,8 кв.м.. Всього загальна площа приміщень складає 948,60 кв.м.

Натомість, постановою Харківського апеляційного господарського суду від 19.09.2017 вказане рішення було скасовано та прийнято нове рішення про відмову у задоволенні позову ФОП ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_1 до Харківської міської ради про визнання права власності.

При цьому, під час розгляду судом апеляційної інстанції справи № 922/2830/13, встановлено, що ФОП ОСОБА_1 і ФОП ОСОБА_2 здійснено реконструкцію нежитлових приміщень, що придбані ними на торгах в межах справи про банкрутство (лот № 1 та лот № 2), без отримання у встановленому законом порядку дозвільних документів, що надають право на проведення будівельних робіт, а також поза межами встановленого законодавством порядку надання приміщенням статусу житлових.

Як було зазначено раніше, об`єкт нерухомості банкрута нежитлову будівлю літ. "А-3" був поділений на частини з відповідною реєстрацією такого поділу.

Одну з частин реконструйованого вище нерухомого майна банкрута, власником якого було на час проведення прилюдних торгів ТОВ "Інтервертикаль" (свідоцтво про реєстрацію права власності на нерухоме майно за реєстраційним номером 6884830 від 06.11.2006 (том.2 арк. справи 40-42), ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (пожертвувачі) було передано ОСББ "Азалія 2013" (відповідачу 1) за договором про пожертву від 30.01.2014, а саме : підвалу № 1 пл. 9,0 кв.м., № 2 пл. 1,2 кв.м; 1-го поверху № 1 пл. 10,5 кв.м; № 2 пл. 2,8 кв.м; № 3 пл. 17,6 кв.м, № 4 пл. 17,6 кв.м; 2-го поверху № 1 пл. 10,4 кв.м; № 2 пл. 55,5 кв.м; 3-го поверху № 1 пл. 10,4 кв.м; №2 пл. 28,8 кв.м; тех. поверху № 1 пл. 2,7 кв.м; № 2 пл. 7,1 кв.м, з метою обслуговування квартирного (багатоповерхового) житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . ( п.1.договору пожертви).

Вказані нежитлові приміщення належали на момент укладення договору про пожертву пожертвувачам ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на праві приватної спільної сумісної власності ( п.2. вказаного договору) на підставі рішення господарського суду Харківської області від 02.08.2013р. справа № 922/2890/13, яке було в подальшому 19.09.2017 скасовано апеляційною інстанцією.

Право власності на частину вказаної нерухомості згідно витягу з Державної реєстру речових прав на нерухоме майно належало пожертвувачам за реєстраційним номером 01, під номером запису 2423663 з відкриттям відповідного розділу в Реєстрі (п.3 вказаного договору).

Суд звертає увагу, що реєстрація права власності на нерухоме майно є лише офіційним визнанням права власності з боку держави. Сама собою державна реєстрація права власності за певною особою не є безспірним підтвердженням наявності в цієї особи права власності, але створює спростовувану презумпцію права власності такої особи ( правова позиція Великої Палати Верховного Суду у постанові від 12.03.2019 у справі № 911/3594/17, Постанова ОП КГС ВС від 24.01.2020 у справі № 910/10987/18).

Враховуючи характер спірних правовідносин між сторонами та мету захисту порушених прав позивача та інтересів інших учасників процесу, суд зазначає на наступне.

У відповідності до статті 179 ЦК України річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов`язки. Згідно зі статтею 190 ЦК України майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки ( у відношенні справ про банкрутство майно має мати матеріальну цінність задля включення його до ліквідаційної маси і задоволення за наслідками його реалізації кредиторських вимог).

Як було раніше встановлено судом, за банкрутом на момент проведення інвентаризації та включення до ліквідаційної маси ліквідатором майна ТОВ "Інтервертикаль" було зареєстровано на праві власності нежитлову будівлю літ. "А-3" площею 975,8 кв.м. (підстава договір купівлі - продажу від 03.11.2006) свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 01.11.2006, номер витягу 12407626.

Отже поділ, перепланування нежитлового приміщення банкрута в житлове з поділом на частини ФОП ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 у будівлі літ. "А-3" загальною площею 975,8 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , не зумовлюють втрату спірними об`єктами (квартирами, допоміжними приміщеннями) в загальному об`єкті нежитлової нерухомомсті банкрута статусу майна, оскільки ці приміщення існують в натурі і є предметами матеріального світу.

Разом з тим суд зауважує, що реконструкція (поділ, перепланування) не має наслідком створення нової речі, оскільки квартири та допоміжні приміщення створені з прив`язкою до вже існуючої нерухомості банкрута з використанням її функціональних елементів, тому є передчасним твердження відповідача 1 (ОСББ "Азалія 2013"), що реконструйований об`єкт є іншим (іншими) об`єктом (об`єктами) нерухомості. Близькі за змістом позиції були викладені в постанові Верховного Суду України 06.07.2016 у справі № 6-1213цс16, в постанові Верховного Суду від 18.06.2019 у справі № 902/1156/15, в постанові Верховного Суду від 28.05.19 у справі № 924/60/18.

Як зазначено вище, право власності щодо частини нерухомого майна, яке є предметом оспорюваного договору про пожертву, було зареєстроване за сторонами договору (пожертвувачами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ) на підставі рішення господарського суду від 02.08.2013 року у справі № 922/2890/13, яке в подальшому було скасовано Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 19.09.2017. Отже на момент розгляду заяви позивача про визнання недійсним договору пожертви від 30.01.2014 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не є власниками нежитлових приміщень за договором пожертви.

25.01.2017 судом визнано недійсними результати торгів у формі аукціону з реалізації майна, що належало на праві власності TOB "Інтервертикаль", проведеного в процедурі банкрутства, а саме: нежитлових приміщень підвалу № 1-16 загальною площею 178, 3 кв.м, нежитлових приміщень 1-го поверху № 2-15 загальною площею 193, 4 кв.м в нежитловій будівлі літ. "А-3", загальна площа якої складає 987, 1 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (лот № 1).,нежитлових приміщень 1-го поверху № 1 загальною площею 10,9 кв.м, нежитлових приміщень 2-го поверху 1-22, 22а загальною площею 373,6 кв.м, нежитлових приміщень 3-го поверху № 1, 2, 3 загальною площею 221,1 кв.м, нежитлових приміщень технічного поверху № 1, 2 загальною площею 9,8 кв.м в нежитловій будівлі літ. "А-3", загальна площа якого складає 987,1 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (лот № 2). Визнано недійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна TOB "Інтервертикаль", укладений з ОСОБА_1 . Визнано недійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна TOB "Інтервертикаль", укладений зі ОСОБА_2 результати торгів у формі аукціону.

Згідно до ч.1 ст. 216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.

Проте спірне нерухоме майно (нежитлові приміщення) було незаконно реконструйовано та переплановано першими покупцями ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та в подальшому відчужено на користь третіх осіб.

Суд звертається про правової позиції, яка викладена у постанові ВСУ від 23.04.2019 у справі № Б-19/207-09 щодо того, що:

- після введення процедури ліквідації, до арбітражного керуючого (ліквідатора) переходить правомочність власника та керівника боржника;

- вибуття майна з володіння власника (банкрута) відбувається не за його волевиявленням, а в силу прямої вказівки спеціального закону, та, обмежуючи таким чином права власника на володіння майном, законодавець одночасно зобов`язує ліквідатора діяти добросовісно, розсудливо, обґрунтовано, у межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та законодавством про банкрутство;

- здійснення ліквідатором - арбітражним керуючим права власності, зокрема розпорядження майном не у спосіб та не у межах повноважень, передбачених Законом про банкрутство в редакції до 19.01.2013 (проведення аукціону з порушенням вимог Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом"), не є вираженням волі власника майна (банкрута) на вибуття такого майна з його володіння, що дає підстави повернення майна володільцю, шляхом його витребування у відповідачів як добросовісних набувачів, в порядку частини першої статті 388 ЦК України.

Віндикація - це передбачений законом основний речово-правовий спосіб захисту цивільних прав та інтересів власника майна чи особи, що має речове право на майно (титульного володільця), який полягає у відновленні становища, що існувало до порушення, шляхом повернення об`єкта права власності у володіння власника (титульного володільця), з метою відновлення права використання власником усього комплексу його правомочностей.

Однією з ключових умов звернення з віндикаційним позовом є відсутність між позивачем і відповідачем договірних відносин, тобто у володільця таке майно перебуває не на підставі укладеного з позивачем (неволодіючим влансником) договору. У такому випадку здійснюється захист порушеного права власності за допомогою зобов`язально-правових способів.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 02.07.2019 у справі №48/340 суд дійшов висновку, що право особи, яка вважає себе власником майна, не підлягає захисту шляхом задоволення позову до добросовісного набувача з використанням правового механізму, унормованого положеннями законодавства, яке визначає підстави та правові наслідки недійсності правочину. Норми щодо реституції не можуть застосовуватись як підстави позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину.

Отже визнання недійсними результатів торгів (аукціону) з продажу нерухомості ТОВ "Інтервертікаль" є підставою для витребування ліквідатором від добросовісного набувача майна нерухомості за положеннями ст. 388 ЦК України, оскільки майно вибуло від власника поза його волею іншим шляхом ( близька за змістом є правова позиція, викладена в постанові Верховного Суду від 15.05.2018 у справі № Б-39/64-10).

З урахуванням вищенаведеного суд зазначає, що оспорюваний позивачем договір про пожертву від 30.01.2014 є лише наступним договором відчуження у ланцюгу переходу права власності на майно банкрута.

В зв`язку з чим на думку суду: по-перше, подальша передача покупцями ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ОСББ "Азалія 2013" (відповідачу 1) за договором про пожертву від 30.01.2014, нежитлових приміщень, а саме : підвалу № 1 пл. 9,0 кв.м., № 2 пл. 1,2 кв.м; 1-го поверху № 1 пл. 10,5кв.м; № 2 пл. 2,8 кв.м; № 4 пл. 17,6 кв.м; 2-го поверху № 1 пл. 10,4 кв.м; № 2 пл. 55,5 кв.м; 3-го поверху № 1 пл. 10,4 кв.м; №2 пл. 28,8 кв.м; тех. поверху № 1 пл. 2,7 кв.м; № 2 пл. 7,1 кв.м, з метою обслуговування квартирного (багатоповерхового) житлового будинку, що розташований за адресою: м. Харків, вул. Ковтуна, буд. 42а, є фактично частиною реконструкції об`єкту нерухомості банкрута з використанням його функціональних елементів.

По-друге: власник (неволодіючий власник) ліквідатор TOB "Інтервертикаль" має право з дотриманням вимог ст.ст. 387 або 388 ЦК України витребувати вищевказану частину нерухомості передану за договором пожертви від ОСББ "Азалія 2013", яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача, шляхом пред`явлення віндикаційного позову, а не шляхом визнання цього договору недійсним.

Аналогічна правова позиція, викладена в постанові ВП Верховного Суду від у справі № 183/1617/16 від 14.11.2018.

По-третє : метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно (принцип реєстраційного підтвердження володіння нерухомістю). Вищезазначений правовий висновок викладений у постанові ВП Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі №653/1086/16-ц.

Тобто у разі задоволення позовної вимоги про витребування нерухомого майна, таке рішення є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за відповідачем.

ЩОДО ЗАХИСТУ ПРАВА АБО ІНТЕРЕСУ.

Положення статей 15, 16 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені у статті 16 ЦК України.

За змістом частин другої та третьої статті 16 ЦК України суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Суд зазначає, що відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Як зазначено вище, судом встановлено наявність порушеного права банкрута (позивача) ТОВ "Інтервертикаль", як власника нерухомості. Так, визнано недійсним результати аукціону з продажу майна банкрута, здійснення поділу нерухомого майна на частки відбулось поза волею та без дозволу банкрута (позивача) на підставі рішення реєстратора (нотаріуса) про розділ, договір пожертви укладений особами, які, на час розгляду заяви ліквідатора не є власниками нерухомого майна. Отже, порушення права полягає у позбавленні власника ТОВ "Інтервертикаль" можливості здійснювати (реалізувати) своє права повністю або частково.

Статтею 4 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин і забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначено як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату.

Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинено порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Установивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і, відповідно, ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачеві у захисті.

Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок, необхідно виходити із його ефективності, а це означає, що вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечувати поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування. Подібний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 11.02.2020 у справі № 923/364/19 та від 16.06.2020 у справі № 904/1221/19.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (постанови Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16, від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц, від 11.09.2019 у справі № 487/10132/14-ц, від 16.06.2020 у справі № 145/2047/16-ц, від 15.09.2020 у справі № 469/1044/17).

Суд звертається до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 29.09.2020 у справі № 378/596/16-ц, відповідно до якої неправильно обраний спосіб захисту зумовлює прийняття рішення про відмову в задоволенні позову незалежно від інших встановлених судом обставин.

Таким чином, судом встановлено невідповідність обраного ліквідатором ТОВ "Інтервертикаль" способу захисту порушених прав (шляхом визнання недійсним договору пожертви, укладеного 30.01.2014р. та скасування рішення приватного нотаріуса Харківського нотаріального округу Макушевій Н.В., індексний номер рішення 10501017, про відкриття розділу стосовно нерухомого майна реєстраційний номер 01, внесення запису про право власності № 4504109), що є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог.

Суд вважає, що належним способом захисту порушеного права власності ТОВ "Інтервертикаль" (позивача) є саме витребування вказаного вище нерухомого майна, що було переданого за договором про пожертву в існуючому (фактичному) стані від нинішнього його володільця ОСББ "Азалія 2013" шляхом пред`явлення віндикаційного позову в порядку ст.388 ЦК України.

Щодо вимоги позивача про скасування рішення приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Макушевої Н. В. індексний номер рішення: 10501017, про відкриття розділу стосовно нерухомого майна реєстраційний номер 01, внесення запису про право власності №4504109, господарський суд зазначає, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно є юридичним фактом, який полягає в офіційному визнанні та підтвердженні державою набутого особою речового права на нерухомість та є елементом в юридичному складі (сукупності юридичних фактів), який призводить до виникнення речових прав. При цьому, реєстрація права власності хоча і є необхідною умовою, з якою закон пов`язує виникнення речових прав на нерухоме майно, однак реєстраційні дії є похідними від юридичних фактів, на підставі яких виникають, припиняються чи переходять речові права, тобто державна реєстрація сама по собі не є способом набуття права власності.

Аналогічні правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 29.04.2020 у справі № 911/1455/19, від 20.05.2020 у справі 911/1902/19, від 28.05.2020 у справі № 910/5902/18.

Приймаючи до уваги, щодо неналежного способу захисту позивачем при визнанні недійсним договору пожертви, укладеним 30.01.2014 року, суд вважає, що у позивача відсутні також правові підставі щодо вимоги про скасування рішення приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Макушевої Н. В. індексний номер рішення: 10501017, про відкриття розділу стосовно нерухомого майна реєстраційний номер 01, внесення запису про право власності №4504109.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів позивача та відповідачів та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. У даній справі суд дійшов висновку, що сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Згідно ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

На підставі вищенаведеного, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ.

Пунктом 5 частини 1 статті 237 ГПК України передбачено, що при ухваленні рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати.

Відповідно до ст. 129 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Враховуючи приписи ст. 129 ГПК України, у зв`язку з відмовою у позові, судовий збір покладається на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 124, 129-1 Конституції України, ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства, ст.ст. 20, 73, 74, 76-79, 86, 129, 236-238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ТОВ "Інтервертикаль" в особі ліквідатора відмовити.

Рішення направити позивачу, відповідачам та третій особі, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ТОВ "ФК "Поліс".

Рішення суду може бути оскаржено протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повне рішення складено "16" липня 2021 р.

Суддя С.В. Міньковський