ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" липня 2021 р. Справа№ 920/759/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пашкіної С.А.

суддів: Сітайло Л.Г.

Андрієнка В.В.

За участю секретаря судового засідання : Кулачок О.А.

представників сторін:

від прокуратури - Греськів І.І. (прокурор відділу прокуратури м.Києва);

від позивача - Семенова О.М. самопредставництво;

від відповідача - ОСОБА_1 керівник;

від третьої особи - Нікітенко А.А. самопредставництво;

розглянувши апеляційну скаргу Комунального підприємства "Водоканал Білопілля"

на рішення Господарського суду Сумської області від 17.03.2021

у справі № 920/759/20 (суддя Жерьобкіна Є.А.)

за позовом Керівника Конотопської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції у Сумській області

до Комунального підприємства "Водоканал Білопілля"

за участю третьої особи. яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Білопільська міська рада

про стягнення 2 335 289, 92грн

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Сумської області від 17.03.2021 у справі №920/759/20 позов задоволено повністю. Стягнуто з Комунального підприємства "Водоканал Білопілля" на користь держави в особі Державної екологічної інспекції у Сумській області збитки, завдані порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища, внаслідок використання водних ресурсів без спеціального дозволу на користування надрами, в сумі 2335289грн.92коп, зарахувавши кошти на розрахунковий рахунок UA0018526 в УДКСУ у Білопільському районі Сумської області, одержувач коштів Білопільська міська ОТГ, , МФО 899998, код бюджетної класифікації 24062100. Стягнуто з Комунального підприємства "Водоканал Білопілля" на користь Сумської обласної прокуратури 35029грн 35коп. витрат по сплаті судового збору.

Рішення місцевого господарського суду ґрунтується на тому, що:

- у спірний період у відповідача був наявний дозвіл на спеціальне водокористування УКР0750СУМ від 30.08.2016 зі строком дії до 30.08.2019, в якому, в тому числі, передбачено забір свіжої води з підземних вод не більше 1468,29м.куб./добу; 514,653тис.м.куб/рік. Разом з цим, дозвіл на користування надрами, отримання якого, в разі використання підземних вод, є однією з умов водокористування, про що прямо вказано у п.10 дозволу на спеціальне водокористування, відповідачем не отриманий;

- за самовільне використання водних ресурсів за відсутності дозвільних документів (спеціального дозволу на користування надрами (підземні води) передбачена відповідальність у вигляді відшкодування шкоди, розмір якої визначається за формулою відповідно до Методики. Внесення плати за користування надрами за відсутності спеціального дозволу на користування надрами не звільняє від відповідальність за порушення законодавства про надра.

Не погоджуючись з рішенням, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Сумської області від 17.03.2021 і ухвалити нове рішення, яким у позові відмовити.

В апеляційній скарзі відповідач зазначає про те, що:

- відсутність коштів у КП «Водоканал Білопілля» на оформлення дозвільних документів підтверджується довідкою про фінансову діяльність підприємства; фінансування робіт по отриманню спеціального дозволу на користування надрами повинно проводитись власником майна - Білопільською міською радою за рахунок коштів міського бюджету; факт неодноразових звернень підприємства до міськради, визнання міськрадою - суб`єктом власних повноважень неналежного фінансування комунального підприємства, яке знаходиться у його підпорядкуванні, відсутність можливості припинення видобування води до моменту отримання дозвільних документів, підтверджується поясненнями свідка - міського голови Зарка Ю.В;

- у розрахунку розміру відшкодування збитків, обумовленим самовільним використанням водних ресурсів при відсутності дозвільних документів, позивач вказує, що підприємством було забрано із підземних водоносних горизонтів 585 068м.куб підземної води, проте в матеріалах справи розрахунок зазначеної величини відсутній.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.05.2021 колегією суддів у складі головуючого судді Пашкіної С.А., суддів Сітайло Л.Г., Андрієнка В.В. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Комунального підприємства "Водоканал Білопілля" на рішення Господарського суду Сумської області від 17.03.2021, справу №920/759/20 призначено на 02.06.2021.

Від позивача, на електронну адресу суду, (24.05.202) надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення Господарського суду Сумської області від 17.03.2021 залишити без змін.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач зазначає про те, що:

- відмова дозвільного органу у видачі відповідачу спеціального дозволу на використання надр сталася саме з вини відповідача, оскільки останнім не було належним чином сформований пакет документів до заяви про отримання дозволу;

- будь-яких доказів на підтвердження факту незаконності дій або бездіяльності з боку Державної служби геології та надр України (дозвільного органу) в порядку процедури оформлення дозволу на спеціальне використання надр, відповідачем до матеріалів справи не надано.

Від третьої особи, на електронну адресу суду, (25.05.2021) надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому третя особа просить апеляційну скаргу задовольнити, рішення скасувати і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

У відзиві на апеляційну скаргу третя особа зазначає про те, що:

-в діях підприємства відсутній такий елемент правопорушення, як вина, тому цивільно-правова відповідальність не настає, правові підстави для задоволення позову відсутні.

Від позивача (27.05.2021) на поштову адресу суду, надійшов відзив на апеляційну скаргу, при дослідженні якого встановлено, що його текст повністю збігається з відзивом, який надіслано на електронну адресу суду 24.05.2021, тобто є єдиним викладеним позивачем відзивом на апеляційну скаргу.

Від третьої особи, на поштову адресу суду, (27.05.2021) надійшов відзив на апеляційну скаргу, при дослідженні якого встановлено, що його текст повністю збігається з відзивом, який надіслано на електронну адресу суду 25.05.2021, тобто є єдиним викладеним третьою особою відзивом на апеляційну скаргу.

Від Конотопської окружної прокуратури надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому прокуратура просить рішення Господарського суду Сумської області від 17.03.2021 залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

У відзиві на апеляційну скаргу, прокуратура зазначає про те, що:

- чинним законодавством передбачено обов`язок отримання господарюючими суб`єктами як дозволу на спеціальне водокористування, так і спеціального дозволу на користування ділянкою надр. При цьому спеціальний дозвіл на користування надрами дає право на видобування підземних вод, а дозвіл на спеціальне водокористування - право на їх використання;

- відмова дозвільного органу у видачі відповідачу спеціального дозволу на використання надр сталася саме з вини відповідача, оскільки останнім не було належним чином сформований пакет документів до заяви про отримання дозволу.

Від відповідача (02.06.2021) надійшло клопотання про долучення висновку експерта, в якому відповідач просить долучити до матеріалів справи копію експертного висновку від 28.05.2021 №СЕ-19/199-21/5721-КЕ, складеного судовим експертом-економістом Сумського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України Рудзевич Р.В.

02.06.2021 в судовому засіданні колегія суддів на підставі ч.2 ст.207 ГПК України залишила без розгляду клопотання відповідача про долучення висновку експерта, оскільки вказане клопотання не було подано в строк, визначений судом та відповідачем не було доведено поважності причин неподання вказаного клопотання у визначений судом строк.

В судовому засіданні апеляційного господарського суду 02.06.2021 оголошено перерву до 30.06.2021.

Від позивача на електронну адресу суду 05.06.2021 та 06.07.2021 надійшли пояснення, в яких позивач зазначає про те, що:

- відповідач зазначає, що на його думку позивачем при здійсненні розрахунку не був врахований пункт 255.7 ст. 255 Податкового кодексу України, яким встановлено, що житлово-комунальні підприємства застосовують до ставок рентної плати коефіцієнт 0,3, однак у відповідності до п.255.7 ст.255 Податкового кодексу України житлово-комунальні підприємства застосовують до ставок рентної плати коефіцієнт 0,3, але зазначений коефіцієнт не є складовою частиною ставки рентної плати та, відповідно позивач не повинен був використовувати його при обрахунку збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів.

Від позивача на поштову адресу суду (08.07.2021) надійшли пояснення, при дослідженні яких встановлено, що текст пояснень повністю збігається з поясненнями, які надіслано на електронну адресу суду 05.06.2021 та 06.07.2021, тобто є єдиними викладеними позивачем поясненнями.

Від відповідача (16.06.2021) надійшли пояснення, в яких відповідач зазначає про те, що:

- розмір нарахування збитків, який підрахований Державною екологічною інспекцією в Сумській області, проводився без застосування коефіцієнта 0,3, однак, як вбачається, зокрема з постанови Верховного суду у справі №914/2436/18, перевіряючи рішення Господарського суду Львівської області суд визнав вірним розрахунок збитків з застосування коефіцієнту 0,3.

В судовому засіданні 30.06.2021оголошено перерву до 14.07.2021.

Дослідивши доводи апеляційної скарги, наявні матеріали справи та заслухавши пояснення прокурора, представників: позивача, відповідача та третьої особи судовою колегією встановлено.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" державній охороні і регулюванню використання на території України підлягають: навколишнє природне середовище як сукупність природних і природно-соціальних умов та процесів, природні ресурси, як залучені в господарський обіг, так і не використовувані в економіці в даний період (земля, надра, води, атмосферне повітря, ліс та інша рослинність, тваринний світ), ландшафти та інші природні комплекси.

За приписами ч. 1 ст. 20-2 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" до компетенції центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів, у сфері охорони навколишнього природного середовища належить, зокрема, організація і здійснення у межах компетенції державного нагляду (контролю) за додержанням центральними органами виконавчої влади та їх територіальними органами, місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування в частині здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади, підприємствами, установами та організаціями незалежно від форми власності та господарювання, громадянами України, іноземцями та особами без громадянства, а також юридичними особами - нерезидентами про охорону і раціональне використання вод та відтворення водних ресурсів; щодо наявності дозволів, лімітів та квот на спеціальне використання природних ресурсів, дотримання їх умов.

Відповідно до ст.34 вказаного Закону, завдання контролю у галузі охорони навколишнього природного середовища полягають у забезпеченні додержання вимог законодавства про охорону навколишнього природного середовища всіма державними органами, підприємствами, установами та організаціями, незалежно від форм власності і підпорядкування, а також громадянами.

Державна екологічна інспекція в Сумській області є територіальним органом Державної екологічної інспекції України, який діє у складі Держекоінспекції України і їй підпорядковується.

Згідно з ч.6 ст.7 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" за результатами здійснення планового або позапланового заходу посадова особа органу державного нагляду (контролю) складає акт, який повинен містити такі відомості: дату складення акта; тип заходу (плановий або позаплановий); форма заходу (перевірка, ревізія, обстеження, огляд тощо); предмет державного нагляду (контролю); найменування органу державного нагляду (контролю), а також посаду, прізвище, ім`я та по батькові посадової особи, яка здійснила захід; найменування юридичної особи або прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи - підприємця, щодо діяльності яких здійснювався захід. Якщо суб`єкт господарювання не погоджується з актом, він підписує акт із зауваженнями. Зауваження суб`єкта господарювання щодо здійснення державного нагляду (контролю) є невід`ємною частиною акта органу державного нагляду (контролю).

З матеріалів справи вбачається, що у період з 20.06.2019 по 26.06.2019 державними інспекторами з охорони навколишнього природного середовища Сумської області було проведено плановий захід державного нагляду (контролю) щодо додержання суб`єктом господарювання (відповідачем) вимог законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів, за результатами якого складено акт № 323/05.

Згідно з розділом IV акту (опис виявлених порушень), під час перевірки встановлений факт порушення відповідачем ст. 16,19, 21, 23 Кодексу України про надра, ст. 16 Закону України "Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення", ст. 1 Закону України "Про Перелік документів дозвільного характеру у сфері господарської діяльності" п.133 додатку, зокрема провадження господарської діяльності без документу дозвільного характеру - у підприємства відсутній дозвіл на користування надрами (підземні води).

Перевірка проведена за участю директора Комунального підприємства "Водоканал Білопілля"; акт, складений за результатами перевірки, підписаний відповідачем без зауважень.

Відповідно до припису № 241/05 від 26.06.2019 Державної екологічної інспекції у Сумській області, відповідача зобов`язано, в тому числі розробити документи для отримання дозволу на користування надрами (підземні води) та направити на розгляд в Держгеонадра України у строк до 01.01.2020.

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення № 011328 від 20.06.2019, встановлено факт порушення ОСОБА_1 , який обіймає посаду директора КП "Водоканал Білопілля", порядку провадження господарської діяльності, а саме: провадження діяльності без одержання документу дозвільного характеру, а саме провадження господарської діяльності з видобування підземних вод без спеціального дозволу на користування надрами, що є порушенням ст.ст. 16, 19, 21, 23 Кодексу України про надра, п. 133 Додатку до ст. 1 Закону України "Про Перелік документів дозвільного характеру у сфері господарської діяльності", ст. 16 Закону України "Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення" (адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 164 КУпАП).

Постановою Білопільського районного суду Сумської області від 18.09.2019 у справі №573/1329/19 провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності у відношенні ОСОБА_1 щодо вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП, закрите у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення (протокол про адміністративне правопорушення № 011328 від 20.06.2019 та додані до нього матеріали не містять об`єктивних та переконливих відомостей, документальних доказів про те, що ОСОБА_1 здійснював господарську діяльність у розумінні ст.164 КУпАП; в протоколі не знайшло відображення, в чому полягала самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність з боку ОСОБА_1 ).

11.11.2019 позивач звернувся до відповідача з претензією № 169/05 про відшкодування заподіяних державі збитків в результаті самовільного користування надрами, до якої додав розрахунок збитків на суму 2335289грн 92коп., здійснений на підставі Методики розрахунку розмірів відшкодування збитків, нанесених державі внаслідок порушення законодавства про охорону і раціональне використання водних ресурсів, затвердженої наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 20.07.2009 №389, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 14.08.2009 за №767/16783 (п. 9.1.).

У відповідь на претензію, відповідач листом № 2/8 від 14.11.2019 повідомив, що протягом останніх років підприємство неодноразово зверталося до Державної служби геології та надр з проханням оформлення спеціального дозволу (ліцензії) на промислову розробку прісних підземних вод зі свердловини. Вчасно звернувшись до компетентних органів з питань одержання дозволу на користування надрами, КП "Водоканал Білопілля" не отримало погоджений дозвіл на користування надрами. Не припиняючи водокористування, з метою забезпечення населення м. Білопілля водою питної якості, відповідач не міг завдати збитків державі, адже державна політика у сфері питного водопостачання, відповідно до ст. 6 Закону України "Про питну воду та питне водопостачання" будується, крім іншого, на принципах пріоритетності питного водопостачання перед іншими видами спеціального водокористування та гарантованого першочергового забезпечення питною водою населення для забезпечення питних, фізіологічних, санітарно-гігієнічних та побутових потреб. Відсутність дозвільних документів не є підставою для припинення подачі води як фізичним, так і юридичним особам. Припинення надання послуг з водопостачання та водовідведення загрожує техногенною катастрофою для мешканців м. Білопілля, так як КП "Водоканал Білопілля" є об`єктом життєзабезпечення і стратегічного значення.

Згідно зі ст.53 Господарського процесуального кодексу України, у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.

Відповідно до частини четвертої статті 53 ГПК України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує: 1) в чому полягає порушення інтересів держави, 2) необхідність їх захисту, 3) визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає 4) орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Відповідно до ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Прокурор здійснює представництво в суді інтересів громадянина (громадянина України, іноземця або особи без громадянства) у випадках, якщо така особа не спроможна самостійно захистити свої порушені чи оспорювані права або реалізувати процесуальні повноваження через недосягнення повноліття, недієздатність або обмежену дієздатність, а законні представники або органи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси такої особи, не здійснюють або неналежним чином здійснюють її захист. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини. Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень.

Прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу.

Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Звертаючись до відповідного компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, тощо.

Вирішуючи питання щодо наявності підстав для представництва, суд не повинен установлювати саме протиправність бездіяльності компетентного органу чи його посадової особи. Частиною сьомою статті 23 Закону України "Про прокуратуру" передбачено, що в разі встановлення ознак адміністративного чи кримінального правопорушення прокурор зобов`язаний здійснити передбачені законом дії щодо порушення відповідного провадження. Таким чином, питання про те, чи була бездіяльність компетентного органу протиправною та які її причини, суд буде встановлювати за результатами притягнення відповідних осіб до відповідальності. Господарсько-правовий спір між компетентним органом, в особі якого позов подано прокурором в інтересах держави, та відповідачем не є спором між прокурором і відповідним органом, а також не є тим процесом, у якому розглядається обвинувачення прокурором посадових осіб відповідного органу у протиправній бездіяльності.

Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження його бездіяльності. Якщо прокурору відомо причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові.

Вказаної правової позиції дотримується Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.05.2020 по справі №912/2385/18.

Прокурор зазначає, що відповідно до п. 7 ч. 3 ст. 29 Бюджетного кодексу України, джерелами формування спеціального фонду Державного бюджету України в частині доходів (з урахуванням особливостей, визначених пунктом 1 частини другої статті 67-1 цього Кодексу) є 30 відсотків грошових стягнень за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок господарської та іншої діяльності. Крім цього, згідно з п. 4 ч. 1 ст. 69-1 Бюджетного кодексу України до надходжень спеціального фонду місцевих бюджетів належать 70 відсотків грошових стягнень за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок господарської та іншої діяльності, в тому числі: до бюджетів місцевого самоврядування (крім бюджетів міст Києва та Севастополя) - 50 відсотків, обласних бюджетів та бюджету Автономної Республіки Крим - 20 відсотків. Ненадходження цих коштів до державного та місцевого бюджетів, перешкоджає державі у здійсненні нею зобов`язань щодо відновлення природних ресурсів та забезпечення екологічної безпеки держави. Прокурором встановлено, що за наявності факту порушення інтересів держави у сфері довкілля, Державною екологічною інспекцією у Сумській області, до компетенції якої віднесено повноваження контролю за використанням та охороною природних ресурсів, не здійснено достатніх заходів, що спрямовані на захист державних інтересів, зокрема щодо стягнення збитків з відповідача в судовому порядку. Листом від 11.06.2020 № 31/1-5654вих20 Конотопська місцева прокуратура звернулася до Державної екологічної інспекції у Сумській області щодо вжиття позивачем заходів до захисту порушених інтересів держави, враховуючи встановлений перевіркою факт порушення відповідачем вимог природоохоронного законодавства, зокрема щодо звернення до суду з позовом про стягнення з відповідача шкоди, заподіяної навколишньому природному середовищу внаслідок здійснення забору підземних вод без дозволу. Листом від 12.06.2020 Державна екологічна інспекція у Сумській області повідомила заступника керівника Конотопської місцевої прокуратури, що не має можливості звернутися з позовом до суду через відсутність коштів для сплати судового збору. Листом від 13.07.2020 № 31/1-6809вих20 керівник Конотопської місцевої прокуратури повідомив Державну екологічну інспекцію у Сумській області про намір звернутися до суду з позовом до КП "Водоканал Білопілля" про стягнення на користь держави в особі інспекції збитків, завданих порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища.

Таким чином, прокурором дотримано вимоги статті 23 Закону України "Про прокуратуру", статті 53 Господарського процесуального кодексу України, останній звернувся до суду з позовом з обґрунтуванням в чому полягає порушення інтересів держави, необхідності їх захисту, підстав для звернення до суду з позовом, з зазначенням органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах та причин не звернення Державної екологічної інспекції в Сумській області до суду з позовом.

Спірні правовідносини, які виникли між сторонами регулюються, зокрема, положеннями Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища", Водного кодексу України, Кодексу України про надра, Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності".

Відповідно до статті 38 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" використання природних ресурсів в Україні здійснюється в порядку загального і спеціального використання природних ресурсів. В порядку спеціального використання природних ресурсів громадянам, підприємствам, установам і організаціям надаються у володіння, користування або оренду природні ресурси на підставі спеціальних дозволів, зареєстрованих у встановленому порядку, за плату для здійснення виробничої та іншої діяльності, а у випадках, передбачених законодавством України, - на пільгових умовах.

Приписами частини 1 статті 149, статті 151 Господарського кодексу України передбачено, що суб`єкти господарювання використовують у господарській діяльності природні ресурси в порядку спеціального або загального природокористування відповідно до цього Кодексу та інших законів. Суб`єктам господарювання для здійснення господарської діяльності надаються в користування на підставі спеціальних дозволів (рішень) уповноважених державою органів земля та інші природні ресурси (в тому числі за плату або на інших умовах). Порядок надання у користування природних ресурсів громадянам і юридичним особам для здійснення господарської діяльності встановлюється земельним, водним, лісовим та іншим спеціальним законодавством.

Відповідно до п. 2 частини 2 статті 3 Водного кодексу України підземні води та джерела належать до водного фонду України, а згідно зі ст.ст. 1, 6 Кодексу України про надра вони є частиною надр.

Отже, підземні води - це природний ресурс із подвійним правовим режимом, а тому, використовуючи підземні води, слід керуватися і водним законодавством, і законодавством про надра.

Відповідно до положень статей 46, 48 Водного кодексу України водокористування може бути загальним або спеціальним. Спеціальне водокористування - це збір води з водних об`єктів із застосуванням споруд або технічних пристроїв, використання води та скидання забруднюючих речовин у водні об`єкти, включаючи забір води та скидання забруднюючих речовин із зворотними водами із застосуванням каналів. Спеціальне водокористування здійснюється фізичними та юридичними особами для задоволення питних потреб населення, а також для господарсько-побутових, лікувальних, оздоровчих, сільськогосподарських, промислових, транспортних, енергетичних, рибогосподарських та інших державних і громадських потреб.

Спеціальне водокористування здійснюється лише за наявності дозволу (пункт 9 частини 1 статті 44 Водного кодексу України).

Відповідно до частини 1 статті 19 Кодексу України про надра, надра надаються у користування підприємствам, установам, організаціям і громадянам лише за наявності у них спеціального дозволу на користування ділянкою надр. Право на користування надрами засвідчується актом про надання гірничого відводу.

Згідно зі статтею 21 Кодексу України про надра, надра у користування для видобування підземних вод (крім мінеральних) і розробки родовищ торфу надаються без надання гірничого відводу на підставі спеціальних дозволів, крім випадків, передбачених статтею 23 цього Кодексу, що видаються після попереднього погодження з Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони праці, та центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері санітарного та епідемічного благополуччя населення.

Отже, чинним законодавством передбачено обов`язок отримання господарюючими суб`єктами як дозволу на спеціальне водокористування, так і спеціального дозволу на користування ділянкою надр. При цьому спеціальний дозвіл на користування надрами дає право на видобування підземних вод, а дозвіл на спеціальне водокористування - право на їх використання.

Статтею 23 Кодексу України про надра закріплено право землевласників і землекористувачів у межах наданих їм земельних ділянок без спеціальних дозволів видобувати, зокрема, підземні води для власних господарсько-побутових потреб, нецентралізованого та централізованого (крім виробництва фасованої питної води) господарсько-питного водопостачання, за умови, що продуктивність водозаборів підземних вод не перевищує 300 м3 на добу.

Таким чином, видобувати підземні води без спеціальних дозволів в обсязі, що не перевищує 300 кубічних метрів на добу, суб`єкти господарювання мають право лише для власних господарсько-побутових потреб. У свою чергу, видобуток підземних вод для здійснення господарської діяльності вимагає отримання спеціального дозволу уповноваженого державою органу.

Чинне законодавство не містить норм, які б тлумачили поняття "господарсько-побутові потреби", проте із системного аналізу приписів глави 11 (спеціальне водокористування для задоволення питних і господарсько-побутових потреб населення), глави 13 (особливості спеціального водокористування та користування водними об`єктами для потреб галузей економіки) Водного кодексу України та приписів глави 2 (надання надр у користування), глави 4 (плата за користування надрами) Кодексу України про надра вбачається, що законодавець відносить господарсько-побутові потреби до потреб населення, натомість, виробничі потреби підприємства охоплюються поняттями "водокористування для потреб галузей економіки" та "промислові потреби" (постанова Верховного Суду України від 01.04.2015 у справі № 922/2610/14).

Статтями 68, 69 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" та статтями 110, 111 Водного кодексу України встановлено, що порушення законодавства України про охорону навколишнього природного середовища тягне за собою встановлену цим Законом та іншим законодавством України дисциплінарну, адміністративну, цивільну і кримінальну відповідальність. Шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі. Підприємства, установи, організації і громадяни України, а також іноземці та особи без громадянства, іноземні юридичні особи зобов`язані відшкодувати збитки, завдані ними внаслідок порушень водного законодавства, в розмірах і порядку, встановлених законодавством України. Притягнення винних у порушенні водного законодавства до відповідальності не звільняє їх від обов`язку відшкодування збитків, завданих ними внаслідок порушення водного законодавства.

Статтею 65 Кодексу України про надра передбачено, що порушення законодавства про надра тягне за собою дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову і кримінальну відповідальність згідно з законодавством України. Відповідальність за порушення законодавства про надра несуть особи, винні у тому числі у самовільному користуванні надрами.

Відповідно до статті 67 Кодексу України про надра підприємства, установи, організації та громадяни зобов`язані відшкодувати збитки, завдані ними внаслідок порушень законодавства про надра, в розмірах і порядку, встановлених законодавством України.

Частиною 1 статті 1166 Цивільного кодексу України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Отже, стаття 1166 Цивільного кодексу України встановлює загальні підстави для відшкодування шкоди в рамках позадоговірних (деліктних) зобов`язань. У деліктних зобов`язаннях діє принцип відповідальності за вину. Тобто, деліктна відповідальність за загальним правилом настає за наявності вини заподіювача шкоди.

Загальними підставами для покладення відповідальності на особу, яка заподіяла шкоду, за змістом статті 1166 Цивільного кодексу України є: протиправна поведінка особи, що заподіяла шкоду, шкідливий результат такої поведінки, тобто настання, наявність самої шкоди, причинний зв`язок між протиправною поведінкою і настанням шкоди та вина особи у заподіянні шкоди.

З матеріалів справи вбачається, що у діях відповідача наявні всі елементи правопорушення, що є підставою для покладення на нього відповідальності за заподіяну шкоду, а саме:

- протиправна поведінка, яка полягає у самовільному надрокористуванні.

Так, у спірний період у відповідача був наявний дозвіл на спеціальне водокористування УКР0750СУМ від 30.08.2016 зі строком дії до 30.08.2019, в якому, в тому числі, передбачено забір свіжої води з підземних вод не більше 1468,29м.куб./добу; 514,653 тис.м.куб/рік. Разом з цим, дозвіл на користування надрами, отримання якого, в разі використання підземних вод, є однією з умов водокористування, про що прямо вказано у п. 10 дозволу на спеціальне водокористування, відповідачем не отриманий;

- вина, що підтверджується актом перевірки, приписом, а також наявна сама шкода, яка обрахована відповідно до Методики розрахунку розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону і раціональне використання водних ресурсів, затвердженої наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 20.07.2009 року №389 (далі - Методика) та причинний зв`язок, що виражений у заподіянні вказаної шкоди саме протиправною поведінкою відповідача.

Згідно з пунктами 9.1, 9.2 Методики розрахунок розміру відшкодування збитків, обумовлених самовільним використанням водних ресурсів за відсутності дозвільних документів (дозволу на спеціальне водокористування та/або спеціального дозволу на користування надрами (підземні води)), у разі перевищення встановлених у дозволі на спеціальне водокористування лімітів, здійснюється за формулою Зсам = 5 х W х Тар (грн.), (23), де W - об`єм води, що використана самовільно без дозвільних документів (дозволу на спеціальне водокористування та/або спеціального дозволу на користування надрами (підземні води)), у разі перевищення встановлених у дозволі на спеціальне водокористування лімітів, м-3; Тар - розмір, аналогічний ставці рентної плати за спеціальне використання води, встановленої статтею 255 Податкового кодексу України, на дату виявлення порушення (для поверхневих, підземних, шахтних, кар`єрних та дренажних вод - грн/100 м-3, води для потреб гідроенергетики та рибництва - грн/10000 м-3, води, яка входить до складу напоїв, - грн/м-3). Для води з лиманів Тар аналогічний ставці рентної плати за спеціальне використання поверхневих вод для показника "Інші водні об`єкти", встановленої статтею 255 Податкового кодексу України, на дату виявлення порушення. Фактичний об`єм води, що використана самовільно без дозвільних документів (дозволу на спеціальне водокористування та/або спеціального дозволу на користування надрами (підземні води)), у разі перевищення встановлених у дозволі на спеціальне водокористування лімітів визначається на основі даних: первинної документації, статистичної звітності, ліміту забору та використання води, індивідуальних норм водоспоживання та водовідведення або довідки фізичної особи - підприємця або юридичної особи за підписом керівництва, завіреної печаткою (за наявності).

Фактичний об`єм води, що використана самовільно без дозвільних документів відповідачем, визначено позивачем на підставі наданих відповідачем звіту про використання води за 2018 рік за формою № 2-ТП (водгосп) та журналу обліку споживання приладами обліку води за 2018 рік, січень-червень 2019 року, які підтверджують факт видобування та подальшого використання відповідачем підземної води за період з 01.01.2018 по 20.06.2019 (535 днів) об`ємом 585068м.куб. (1093,6 м3 за добу).

За цих обставин, з урахуванням положень п. 9.2. Методики, місцевий господарський суд обґрунтовано зазначив про безпідставність твердження відповідача про необґрунтованість розрахунку збитків, а також посилання на те, що вихідні дані для проведення розрахунку (період наявного порушення та об`єм води) мали бути зазначені в акті перевірки.

Відповідачем не спростований розрахунок позивача ні в частині застосованого періоду, ні в частині об`єму використаної води.

Суд зазначає, що внесення плати за користування надрами у розмірі, встановленому Податковим кодексом України, здійснюється за умови наявності спеціального дозволу на користування надрами.

За самовільне використання водних ресурсів за відсутності дозвільних документів (спеціального дозволу на користування надрами (підземні води) передбачена відповідальність у вигляді відшкодування шкоди, розмір якої визначається за формулою відповідно до Методики. Внесення плати за користування надрами за відсутності спеціального дозволу на користування надрами не звільняє від відповідальність за порушення законодавства про надра.

Вказаної правової позиції дотримується Верховний Суд у постанові від 17 вересня 2020 року у справі № 922/1699/15.

Надані відповідачем докази не спростовують вини останнього у порушенні законодавства про надра (використанні підземних вод без дозволу) та не свідчать про звернення відповідача у період, за який стягується шкода, до Державної служби геології та надр України щодо оформлення спеціального дозволу на користування надрами. Листом № 254 від 26.12.2017 відповідач звертався до Білопільського міського голови з проханням передбачити в бюджеті на 2018 рік кошти для фінансування отримання дозволів, ліцензій та проектів, зокрема ліцензії на видобуток надр (корисних копалин); у листі від 06.03.2017 № 70, адресованому Білопільському міському голові, відповідач просив дозвіл на створення на підприємстві маркшейдерської, геологічної служби та введення до штату посади інженера-гідрогеолога; обставина, зафіксована у довідці № 165 від 28.09.2020 про збиткову фінансову діяльність підприємства, не є підставою для звільнення відповідача від відповідальність за порушення законодавства про надра; листи № 23 від 28.02.2012, № 137 від 30.07.2013, № 218 від 29.11.2013, направлялися відповідачем Білопільському міському голові поза межами періоду порушення (01.01.2018-20.06.2019) та на виконання листів Державної служби геології та надр України; лист № 146, направлений відповідачем Білопільському міському голові 16.08.2019, за результатами позапланової перевірки щодо дотримання вимог законодавчих та нормативно-правових актів з охорони праці та промислової безпеки (а.с. 175,177, том 1, а.с. 96-101, том 2).

Також з матеріалів справи вбачається, що заявка на отримання спеціального дозволу на користування надрами без проведення аукціону (видобування, прісні води) подана відповідачем до Державної служби геології та надр України 23.12.2019, тобто після перевірки та внесення припису № 241/05 від 26.06.2019 Державною екологічною інспекцією у Сумській області. Надані відповідачем договори № 98/6Б від 03.06.2020, № 97/8Б-20 від 10.09.2020, укладені також після перевірки. До цього часу, востаннє відповідач звертався до Державної служби геології та надр України щодо отримання спеціального дозволу на користування надрами у 2015 році і листом від 09.12.2015 № 16363/13/12-15 документи на отримання дозволу були повернуті відповідачу, у зв`язку з їх невідповідністю додатку № 1 до Порядку надання спеціальних дозволів на користування надрами, затвердженого постановою КМУ від 30.05.2011 № 615 (а.с.147-156, 134-146, том 1).

Обставина закриття постановою Білопільського районного суду Сумської області від 18.09.2019 у справі №573/1329/19 провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 щодо вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП, не має насідком звільнення Комунального підприємства "Водоканал Білопілля" від обов`язку відшкодувати збитки, завдані підприємством внаслідок порушень законодавства про надра, з урахуванням приписів статей 68, 69 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища", 110, 111 Водного кодексу України, ст. 67 Кодексу України про надра.

На підставі викладеного, оскільки з матеріалів справи вбачається наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, зокрема: протиправної поведінки відповідача, яка виявилась у використання підземних вод без спеціального дозволу на користування надрами; безпосереднього причинного зв`язку між шкодою і протиправною поведінкою відповідача, адже шкода виступає об`єктивним наслідком поведінки відповідача через недотримання природоохоронного законодавства; самої шкоди та вини, правомірними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню є позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь держави в особі Державної екологічної інспекції у Сумській області збитків, завданих порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища, внаслідок використання водних ресурсів без спеціального дозволу на користування надрами, в сумі 2335289 грн. 92 коп. (два мільйони триста тридцять п`ять тисяч двісті вісімдесят дев`ять грн. 92 копійки), зарахувавши кошти на розрахунковий рахунок UA0018526 в УДКСУ у Білопільському районі Сумської області, одержувач коштів Білопільська міська ОТГ, , МФО 899998, код бюджетної класифікації 24062100.

Враховуючи викладене, Північний апеляційний господарський суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, рішення Господарського суду Сумської області від 17.03.202 не підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 273-279, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Комунального підприємства "Водоканал Білопілля" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Сумської області від 17.03.2021 у справі №920/759/20 залишити без змін.

3. Матеріали справи №920/759/20 повернути до Господарського суду Сумської області.

4. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня її проголошення.

В разі проголошення вступної та резолютивної частини постанови суду апеляційної інстанції зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено та підписано 16.07.2021

Головуючий суддя С.А. Пашкіна

Судді Л.Г. Сітайло

В.В.Андрієнко