ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" липня 2021 р. Справа № 911/1211/21

Господарський суд Київської області у складі судді Щоткіна О.В. розглянув матеріали справи

за позовом фізичної особи-підприємця Пилипенко Світлани Олександрівни

до фізичної особи-підприємця Макаренка Юрія Олександровича

про стягнення 29561,00 грн

без виклику учасників справи

СУТЬ СПОРУ:

До Господарського суду Київської області надійшла позовна заява фізичної особи-підприємця Пилипенко Світлани Олександрівни (далі - позивач, ФОП Пилипенко С.О.) від 12.04.2021 про стягнення з фізичної особи-підприємця Макаренка Юрія Олександровича (далі - відповідач, Макаренко Ю.О. ) 29561,00 грн, з яких: 22093,00 грн основного боргу та 7468,00 грн компенсації за затримку виконання замовлення згідно з листом-гарантією.

В обгрунтування позову ФОП Пилипенко С.О. посилається на те, що ФОП Макаренком Ю.О. виставлено рахунки на оплату замовленої позивачем продукції, які передбачали 100% оплату. Позивач стверджує, що у повному обсязі здійснила оплату виставлених їй рахунків, проте в обумовлений термін продукцію не отримала. Зі слів ФОП Пилипенко С.О., у відповідь на її усні претензії ФОП Макаренко Ю.О. надав лист-гарантію, яким, зокрема, гарантував повернення коштів, у разі невиконання зобов`язання з поставки товару, та зобов`язався сплатити позивачеві компенсацію за затримку виконання замовлення у розмірі 30% від суми замовлення, що складає 7468,00 грн.

Позивач твердить, що станом на 12.04.2021 відповідач не виконав свої зобов`язання щодо виготовлення і поставки продукції, згідно з оплаченими позивачем рахунками, та не повернуто отримані від позивача кошти, що стало підставою звернення ФОП Пилипенко С.О. з цим позовом до суду.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 11.05.2021 відкрито провадження у справі; розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання (без виклику учасників справи); сторонам встановлено строки для вчинення процесуальних дій у справі.

Як свідчать матеріали справи, відповідач не скористався наданим йому процесуальним правом, передбаченим ч. 1 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), щодо надіслання відзиву на позовну заяву.

При цьому суд зазначає, що відповідач належним чином повідомлений про розгляд даної справи, що підтверджується відомостями з офіційного сайту АТ «Укрпошта» щодо відстеження поштового відправлення № 281, яким на адресу ФОП Макаренка Ю.О. відправлено копію ухвали про відкриття провадження у даній справі.

Відповідно до ч. 2 ст. 178 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Оскільки відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву, справа розглядається виключно за наявними матеріалами відповідно до приписів ч. 9 ст. 165 та ч. 2 ст. 178 ГПК України.

Відповідно до ч. 8 ст. 252 ГПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Згідно з ч. 4 ст. 240 ГПК України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, та об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець Макаренко Ю.О., як постачальник, виставив фізичній особі-підприємцю Пилипенко С.О., як покупцю, рахунки на оплату № 1811-3 від 18.11.2020 на суму 17093,00 грн та № 2411-3 від 24.11.2020 на суму 7800,00; усього на суму 24893,00 грн. Згідно з указаними рахунками оплаті підлягав товар: рюкзак Cambridge брендований (у кількості 12 шт.); поло Urban брендована (у кількості 13 шт.); горнятко керамічне Magic брендоване (у кількості 12 шт.); тревелкейс брендований, войлок (у кількості 30 шт.).

На підставі рахунку № 1811-3 платіжним дорученням № 58 від 19.11.2020 ФОП Пилипенко С.О. перерахувала на рахунок ФОП Макаренка Ю.О. 17093,00 грн.

На підставі рахунку № 2411-3 платіжним дорученням № 59 від 24.11.2020 ФОП Пилипенко С.О. перерахувала на рахунок ФОП Макаренка Ю.О. 7800,00 грн.

У подальшому ФОП Пилипенко С.О. 18.12.2020 отримала від ФОП Макаренка Ю.О. лист-гарантію щодо поставки товару, у якому останній гарантував відвантаження товару відповідно до рахунків № 1811-3 від 18.11.2020 на суму 17093,00 грн та № 2411-3 від 24.11.2020 на суму 7800,00 грн - до 22.12.2020, а у разі невиконання вказаного зобов`язання - гарантував у триденний термін повернути ФОП Пилипенко С.О. кошти в сумі 24893,00 грн та компенсувати затримку грошовим переказом в розмірі 30% від суми замовлення, що становить 7468,00 грн.

Платіжним дорученням № 94 від 09.02.2021 ФОП Макаренко Ю.О. перерахував на рахунок Пилипенко С.О. 2800,00 грн з призначенням платежу «Повернення коштів за невиконання замовлення номер 2411-3 від 24 листопада 2020 року».

Листом від 04.03.2021 № 1/04-03-21 ФОП Пилипенко С.О. звернулась до ФОП Макаренка Ю.О., у якому вимагала повернути до 12.03.2021 грошові кошти в сумі 29561,00 грн, з яких: 22093,00 грн перерахованих платіжними дорученнями № 58 від 19.11.2020 та № 59 від 24.11.2020 коштів в якості передоплати (з урахуванням повернутих коштів в сумі 2800,00 грн); 7468,00 грн - 30% від перерахованої суми за невідвантажений товар згідно з листом-гарантією. Направлення вказаного листа на адресу ФОП Макаренка Ю.О. підтверджується наявною у матеріалах справи належним чином засвідченою копією опису вкладення з відбитком календарного штемпеля відділення поштового зв`язку від 04.03.2021.

Лист від 04.03.2021 № 1/04-03-21, зі слів позивача, залишено відповідачем без відповіді.

За твердженнями позивача, станом на 12.04.2021 відповідач не виконав свої зобов`язання щодо виготовлення і поставки продукції, згідно з оплаченими позивачем рахунками, та не повернув отримані від позивача кошти, що стало причиною спору.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За приписами ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 639 Цивільного кодексу України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Стаття 181 Господарського кодексу України визначає, що господарський договір укладається в порядку, встановленому Цивільним кодексом України, з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Укладення договору на основі вільного волевиявлення сторін може відбуватися у спрощений спосіб або у формі єдиного документа, з додержанням загального порядку укладення договорів, встановленого статтею 181 цього Кодексу (ч. 2 ст. 184 Господарського кодексу України).

Відповідно до приписів ст. 205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Згідно з положеннями статей 638, 639 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору; договір може укладатися у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Враховуючи викладене та зважаючи на зміст спірних правовідносин, суд дійшов висновку, що між сторонами виникли господарські правовідносини з купівлі-продажу товару, шляхом укладення договору купівлі-продажу у спрощений спосіб, а дії сторін щодо виставлення рахунків на оплату товару, повної оплати такого товару, підтвердження у листі-гарнтії (вх. від 18.12.2020) відповідачем наявності невиконаного зобов`язання за таким договором, засвідчують їх волю для настання відповідних правових наслідків.

Статтею 655 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч. 1 ст. 662, ст. 663, ч. 1 ст. 664 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу. Обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар.

Якщо з договору купівлі-продажу не випливає обов`язок продавця доставити товар або передати товар у його місцезнаходженні, обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент здачі товару перевізникові або організації зв`язку для доставки покупцеві (ч. 2 ст. 664 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 693 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

Як свідчать матеріали справи, у листі-гарантії (вх. від 18.12.2020) відповідач, зокрема, гарантував відвантажити оплачений позивачем товар на загальну суму в розмірі 24893,00 грн у строк до 22.12.2020 включно, а у разі невиконання цього зобов`язання - повернути у триденний термін вказану суму коштів позивачеві.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що відповідач визнав борг в розмірі 24893,00 грн в рамках договору купівлі-продажу, укладеного між сторонами у спрощений спосіб.

У подальшому відповідач повернув позивачеві частину коштів у розмірі 2800,00 грн за невиконання замовлення згідно з рахунком № 2411-3 від 24.11.2020, докази повернення решти сплачених позивачем коштів у сумі 22093,00 грн чи поставки відповідачем товару на вказану суму матеріали справи не містять.

Відповідно до ч. 2 ст. 693 Цивільного кодексу України якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Виходячи із системного аналізу вимог чинного законодавства аванс (попередня оплата) - це грошова сума, яка не забезпечує виконання договору, а є сумою, що перераховується згідно з договором наперед, у рахунок майбутніх розрахунків, зокрема, за товар який має бути поставлений, за роботи, які мають бути виконані. При цьому аванс підлягає поверненню особі, яка його сплатила, лише у випадку невиконання зобов`язання, за яким передавався аванс, незалежно від того, з чиєї вини це відбулося (висновок про застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду від 21.02.2018 у справі № 910/12382/17).

Припис ч. 2 ст. 693 Цивільного кодексу України містить в собі альтернативу щодо реалізації покупцем своїх прав у випадку не поставки товару у встановлений договором строк, а саме: покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати. Наведена норма наділяє покупця, як сторону правочину, саме правами, і яке з них сторона реалізує - є виключно її волевиявленням.

Матеріалами справи підтверджується факт звернення ФОП Пилипенко С.О. до ФОП Макаренка Ю.О. з вимогою про повернення сплачених коштів за невідвантажений товар у розмірі 22093,00 грн. Доказів повернення відповідачем позивачу 22093,00 грн суду не надано.

Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Враховуючи те, що борг ФОП Макаренка Ю.О. перед Пилипенко С.О. на час ухвалення судового рішення складає 22093,00 грн, який у добровільному порядку відповідачем не сплачено, розмір вказаного боргу відповідає фактичним обставинам справи, суд дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача 22093,00 грн є обґрунтованою, підтверджується наявними в матеріалах справи доказами і підлягає задоволенню повністю.

Крім вимоги про стягнення попередньо оплачених в рахунок поставки товару коштів у сумі 22093,00 грн, ФОП Пилипенко С.О. просила суд стягнути з ФОП Макаренка Ю.О. 7468,00 грн компенсації за затримку виконання замовлення згідно з листом-гарантією.

Як вбачається зі змісту листа-гарантії (вх. від 18.12.2020), крім гарантії повернути суму попередньо оплачених коштів, відповідач гарантував позивачеві компенсувати затримку грошовим переказом в розмірі 30% від суми замовлення, що становить 7468,00 грн.

Вказаний лист-гарантія (вх. від 18.12.2020), на думку позивача, є підставою для відповідальності відповідача у вигляді стягнення 7468,00 грн компенсації за затримку виконання замовлення.

За приписами ст. 546 Цивільного кодексу України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності.

Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі (ч. 1 ст. 547 Цивільного кодексу України).

Законодавче визначення гарантії викладено у ст. 560 Цивільного кодексу України, де вказано, що за гарантією банк, інша фінансова установа, страхова організація (гарант) гарантує перед кредитором (бенефіціаром) виконання боржником (принципалом) свого обов`язку. Близьке за визначенням поняття гарантії викладено у ст. 200 Господарського кодексу України, де вказано, що гарантія є специфічним засобом забезпечення виконання господарських зобов`язань шляхом письмового підтвердження (гарантійного листа) банком, іншою кредитною установою, страховою організацією (банківська гарантія) про задоволення вимог управненої сторони у розмірі повної грошової суми, зазначеної у письмовому підтвердженні, якщо третя особа (зобов`язана сторона) не виконає вказане у ньому певне зобов`язання, або настануть інші умови, передбачені у відповідному підтвердженні.

З указаних законодавчих положень вбачається, що гарантія, у її законодавчому розумінні передбачає наявність спеціального суб`єкта (гаранта) - банку, іншої фінансової установи, страхової організації. Відповідач не відноситься до жодної з вище перелічених організацій, а тому не може надавати гарантії в якості забезпечення виконання зобов`язання.

За приписами ст. 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов`язки лише для особи, яка його вчинила. Односторонній правочин може створювати обов`язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами. До правовідносин, які виникли з односторонніх правочинів, застосовуються загальні положення про зобов`язання та про договори, якщо це не суперечить актам цивільного законодавства або суті одностороннього правочину.

Оскільки лист-гарантія (вх. від 18.12.2020) не підпадає під поняття гарантії, встановленого Цивільним кодексом України, а також під поняття угоди або договору в цілому, суд дійшов висновку, що вимога про стягнення з відповідача 7468,00 грн компенсації за затримку виконання замовлення не може бути задоволена в силу відсутності відповідного зобов`язання.

З огляду на викладене вище, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково та з відповідача на користь позивача підлягають до стягнення 22093,00 грн заборгованості.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору, суд керується п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, відповідно до якого судовий збір покладається, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 73, 74, 76-80, 129, 237, 238, 240, 242 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з фізичної особи-підприємця Макаренка Юрія Олександровича ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь фізичної особи-підприємця Пилипенко Світлани Олександрівни ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) 22093 (двадцять дві тисячі дев`яносто три) грн 00 коп. заборгованості та 1696 (одну тисячу шістсот дев`яносто шість) грн 53 коп. судового збору.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Дане рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту рішення відповідно до ст. 240-241 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя О.В. Щоткін