РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

08.07.2021Справа № 910/395/21

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фортбест»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Бомонд Групп»

про стягнення 625.825,94 грн

Суддя Сівакова В.В.

секретар судового засідання Кимлик Ю.В.

за участю представників сторін

від позивача Санамян О.О., ордер серії КС № 842724 від 10.12.2020

від відповідача Бондар А.В., адвокат за довіреністю № б/н від 25.05.2021

СУТЬ СПОРУ:

11.01.2021 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Фортбест» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Бомонда Групп» про стягнення 625.844,22 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на підставі укладеного між сторонами договору про надання послуг з охорони об`єктів (магазинів) № 28/02-18 від 28.02.2018, позивачем було надано відповідачу послуги на загальну суму 219.020,00 грн, що підтверджується підписаним між сторонами актом приймання виконаних робіт № 4 від 29.02.2020. У зв`язку з тим, що відповідач неналежним чином виконував взяті на себе зобов`язання за договором в частині своєчасної оплати, позивач звернувся до суду з вимогою стягнути з відповідача 625.844,22 грн, з яких 219.020,00 грн основного боргу, 288.236,42 грн пені, 92.307,23 грн інфляційних втрат та 26.280,11 грн - 3% річних.

Ухвалою Господарського суду міста Києва № 910/395/21 від 16.01.2021 вказану позовну заяву залишено без руху та встановлено п`ятиденний строк з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху для усунення недоліків позовної заяви шляхом подання відповідних документів.

28.01.2021 позивачем усунено недоліки позовної заяви шляхом подання до суду відповідних документів.

Разом з поданою до суду заявою про усунення недоліків позивачем подано уточнену позовну заяву, відповідно до якої позивач просить стягнути з відповідача 625.825,94 грн, з яких 219.020,00 грн основного боргу, 288.485,25 грн пені, 92.040,58 грн інфляційних втрат та 26.280,11 грн - 3% річних за неналежне виконання взятих на себе останнім зобов`язань згідно договору на надання послуг з охорони об`єктів (магазинів) № 28/02-18 від 28.02.2018.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.02.2021 відкрито провадження у справі № 910/395/21 та прийнято позовну заяву до розгляду; розгляд справи вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Даною ухвалою суду зобов`язано відповідача протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали подати суду відзив на позов в порядку ст. 165 Господарського процесуального кодексу України з доданням доказів, що підтверджують обставини викладені в ньому, та докази направлення цих документів позивачу.

У відповідності до ст. 242 Господарського процесуального кодексу України ухвалу про відкриття провадження у справі від 04.02.2021 було 05.02.2021 направлено відповідачу рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення за № 058 за адресою, що зазначена в позовній заяві, а саме: 01010, м. Київ, вул. Дніпровський узвіз,1, яка згідно інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань станом на 13.01.2021 є місцезнаходженням відповідача.

Відповідно до п. 3 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення.

Відповідач ухвалу суду від 04.02.2021, надіслану за вказаною вище адресою, отримав 15.02.2021, що підтверджується наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення за № 058, а отже відповідач мав подати відзив у строк до 02.03.2021 включно.

03.03.2021 від відповідача до суду надійшов відзив на позов (поданий до відправлення до поштового відділення зв`язку 0.03.2021), відповідно до якого відповідач визнав наявність заборгованості за надані послуги на суму 219.000,00 грн; вважає, що позивачем у розрахунку невірно вказані суми заборгованості за кожен період та відповідно неправильно на їх підставі виконано нарахування інфляційне збільшення та 3% річних, у зв`язку з чим в цій частині позовних вимог просить відмовити; в частині стягнення пені просить застосувати строк позовної давності та граничний 6-ти місячний строк нарахування пені та у зв`язку з цим відмовити в цій частині позовних вимог.

03.03.2021 від відповідача до суду надійшло клопотання про розгляд справи № 910/395/21 за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.03.2021 вирішено справу № 910/395/21 розглядати за правилами загального позовного провадження зі стадії відкриття провадження у справі; підготовче засідання призначено на 08.04.2021.

Підготовче засідання призначене на 08.04.2021 у справі № 910/395/21 не відбулося, у зв`язку з перебування судді на лікарняному.

Ухвалою Господарського суду міста Києва № 910/395/21 від 19.04.2021 викликано учасників справи у підготовче засідання, яке призначено на 27.04.2021.

Ухвалою Господарського суду міста Києва № 910/395/21 від 27.04.2021 продовжено строк підготовчого провадження у справі № 910/395/21 на 30 (тридцять) днів та у зв`язку з нез`явленням сторін, підготовче засідання відкладено на 13.05.2021.

11.05.2021 на електрону пошту суду від представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Фортбест» - адвоката Санамян О.О., надійшло клопотання про відкладення підготовчого засідання (вх. № 01-37/35456/21 від 11.05.2011) без скріплення ЕЦП.

Ухвалою Господарського суду міста Києва № 910/395/21 від 12.05.2021 зазначене клопотання повернути без розгляду на підставі ч. 4 ст. 170 Господарського процесуального кодексу України.

В підготовчому засіданні 13.05.2021 відповідно до ст. 183 Господарського процесуального кодексу України оголошено перерву до 27.05.2021.

26.05.2021 позивачем до суду подано клопотання про відкладення підготовчого засідання.

В підготовчому засіданні 27.05.2021 відповідно до ст. 183 Господарського процесуального кодексу України оголошено перерву до 08.06.2021.

В підготовчому засіданні 08.06.2021 судом постановлено ухвалу на місці, не виходячи до нарадчої кімнати, у відповідності до ст. ст. 182, 185 Господарського процесуального кодексу України про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 06.07.2021.

Позивач в судовому засіданні 06.07.2021 позовні вимоги підтримав повністю.

Відповідач в судовому засіданні 06.07.2021 проти задоволення позовних вимог заперечував повністю.

В судовому засіданні 06.07.2021 відповідно до ст. 216 Господарського процесуального кодексу України оголошено перерву до 08.07.2021.

08.07.2021 в судовому засіданні позивачем подано письмові дебати.

В судовому засіданні 08.07.2021 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників позивача і відповідача, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

28.02.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Бомонд Групп» (далі - відповідач, замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фортбест» (далі - виконавець, позивач) укладено договір на надання послуг з охорони об`єктів (магазинів) № 28/02-18 (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1 договору виконавець зобов`язується здійснювати охорону об`єктів (магазинів) замовника власними силами та засобами, а замовник зобов`язується приймати надані виконавцем послуги та оплачувати їх на умовах та у порядку, визначених договором.

Спір виник внаслідок того, що відповідач в порушення взятих на себе зобов`язань за договором оплату наданих позивачем послуг охорони об`єкту за лютий 2020 року повністю не здійснив, у зв`язку з чим виникла заборгованість в сумі 219.020,00 грн та за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання позивачем нараховано пеню в розмірі 288.485,25 грн, інфляційні втрати в сумі 92.040,58 грн та 3% річних в сумі 26.280,11 грн.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За приписами ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Статтею 628 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з п. 1.2 договору об`єктами замовника, що охороняються за договором, є магазини ТМ «Бомонд», які розташовані в торгівельних центрах або в відокремлених приміщеннях (будівлях) та інші споруди (або їх сукупність), перелічені у Дислокації об`єктів, що охороняються за договором (додаток № 1), що є невід`ємною частиною договору та позначені на План-схемах об`єктів.

Відповідно до п. 1.2 договору охорона об`єктів виконавцем полягає у забезпеченні їх цілісності та збереження товарно-матеріальних цінностей (майна) замовника, що на них знаходиться, шляхом здійснення на об`єктах перепускного та внутрішньооб`єктного режиму у період перебуван6ня об`єктів під охороною.

Відповідно дог п. 3.1 договору вартість послуг виконавця за договором визначається сторонами на підставі наданого виконавцем розрахунку вартості охорони об`єктів, що є невід`ємною частиною договору (додаток № 2)

Пунктом 3.3 договору визначено, що оплата за цим договором здійснюється на умовах передплати, а саме:

50% від суми договору до 7 числа поточного місяця,

50% від суми договору по факту виконаних робіт, до 7 числа наступного місяця.

Згідно з п. 3.5 договору акт приймання виконаних робіт складається сторонами наступним порядком:

3.5.1 щомісяця, але не пізніше 3-го числа наступного місяця акт приймання виконаних робіт надається виконавцем замовнику для підписання.

3.5.2 замовник зобов`язаний підписати акт виконаних робіт протягом 3 (трьох) робочих днів з дати надання акту та здійснити оплату згідно з п. 3.4 в разі відсутності (усунення на момент підписання) зауважень та претензій згідно з п. 3.5.3 цього договору.

Пункт 1 статті 902 Цивільного кодексу України встановлює, що виконавець повинен надати послугу особисто.

В матеріалах справи наявні наступні акти надання послуг на загальну суму 8.399.770,00 грн, які підписано та скріплено печатками обох сторін:

1) № 26 від 31.03.2018 на суму 416.950,00 грн,

2) № 34 від 30.04.2018 на суму 371.750,00 грн,

3) № 42 від 31.05.2018 на суму 370.750,00 грн,

4) № 50 від 30.06.2018 на суму 368.350.00 грн,

5) № 58 від 31.07.2018 на суму 370.150,00 грн,

6) № 61 від 31.08.2018 на суму 366.950,00 грн,

7) № 63 від 30.09.2018 на суму 330.450,00 грн,

8) № 66 від 31.10.2018 на суму 358.500,00 грн,

9) № 69 від 30.11.2018 на суму 362.700,00 грн,

10) № 71 від 31.12.2018 на суму 411.600,00 грн,

11) № 5 від 31.01.2019 на суму 387.900,00 грн,

12) № 9 від 28.02.2019 на суму 394.000,00 грн,

13) № 16 від 31.03.2019 на суму 407.150,00 грн,

14) № 20 від 30.04.2019 на суму 324.150,00 грн,

15) № 22 від 31.05.2019 на суму 329.320,00 грн,

16) № 26 від 30.06.2019 на суму 328.620,00 грн,

17) № 29 від 31.07.2019 на суму 331.420,00 грн,

18) № 32 від 30.08.2019 на суму 337.020,00 грн,

19) № 35 від 30.09.2019 на суму 329.320,00 грн,

20) № 38 від 31.10.2019 на суму 330.020,00 грн,

21) № 41 від 30.11.2019 на суму 344.120,00 грн,

22) № 44 від 31.12.2019 на суму 316.620,00 грн,

23) № 2 від 31.01.2020 на суму 292.940,00 грн,

24) № 4 від 29.02.2020 на суму 219.020,00 грн.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем здійснено оплату наданих послуг на загальну суму 8.180.750,00 грн, наступним чином згідно таких платіжних доручень:

№ 28899 від 26.03.2018 на суму 125.000,00 грн (за березень 2018 року),

№ 29119 від 11.04.2018 на суму 125.000,00 грн (за березень 2018 року),

№ 29232 від 20.04.2018 на суму 83.475,00 грн (за березень 2018 року),

№ 29339 від 27.04.2018 на суму 83.475,00 грн (за березень 2018 року),

№ 29340 від 27.04.2018 на суму 50.000,00 грн (за квітень 2018 року),

№ 29487 від 11.05.2018 на суму 100.000,00 грн (за квітень 2018 року),

№ 29567 від 18.05.2018 на суму 100.000,00 грн (за квітень 2018 року),

№ 29766 від 01.06.2018 на суму 121.750,00 грн (за квітень 2018 року),

№ 30037 від 22.06.2018 на суму 120.750,00 грн (за травень 2018 року),

№ 30194 від 06.07.2018 на суму 125.000,00 грн (за травень 2018 року),

№ 30387 від 23.07.2018 на суму 125.000,00 грн (за травень 2018 року)

№ 30388 від 23.07.2018 на суму 125.000,00 грн (за червень 2018 року),

№ 30521 від 03.08.2018 на суму 125.000,00 грн (за червень 2018 року),

№ 30951 від 07.09.2018 на суму 118.350,00 грн (за червень 2018 року),

№ 31204 від 28.09.2018 на суму 125.000,00 грн (за липень 2018 року),

№ 31339 від 05.10.2018 на суму 80.000,00 грн (за липень 2018 року),

№ 31370 від 08.10.2018 на суму 45.000,00 грн (за липень 2018 року),

№ 31529 від 22.10.2018 на суму 120.150,00 грн (за липень 2018 року),

№ 31790 від 12.11.2018 на суму 125.000,00 грн (за серпень 2018 року),

№ 31978 від 26.11.2018 на суму 125.000,00 грн (за серпень 2018 року),

№ 32067 від 30.11.2018 на суму 116.950,00 грн (за серпень 2018 року),

№ 32212 від 07.12.2018 на суму 250.000,00 грн (за вересень 2018 року),

№ 32367 від 19.12.2018 на суму 80.450,00 грн (за вересень 2018 року),

№ 32368 від 19.12.2018 на суму 108.500,00 грн (за жовтень 2018 року),

№ 32417 від 26.12.2018 на суму 250.000,00 грн (за жовтень 2018 року),

№ 32636 від 11.01.2019 на суму 250.000,00 грн (за листопад 2018 року),

№ 32735 від 23.01.2019 на суму 112.700.00 грн (за листопад 2018 року),

№ 32812 від 30.01.2019 на суму 125.000,00 грн (за грудень 2018 року),

№ 32888 від 06.02.2019 на суму 125.000,00 грн (за грудень 2018 року),

№ 33014 від 13.02.2019 на суму 161.600,00 грн (за грудень 2018 року),

№ 33171 від 22.01.2019 на суму 125.000,00 грн (за січень 2019 року),

№ 33204 від 27.02.2019 на суму 125.000,00 грн (за січень 2019 року),

№ 33347 від 06.03.2019 на суму 137.900,00 грн (за січень 2019 року),

№ 33476 від 15.03.2019 на суму 125.000,00 грн (за лютий 2019 року),

№ 33606 від 22.03.2019 на суму 125.000,00 грн (за лютий 2019 року),

№ 33673 від 29.03.2019 на суму 144.000,00 грн (за лютий 2019 року),

№ 33798 від 05.04.2019 на суму 125.000,00 грн (за березень 2019 року),

№ 34042 від 24.04.2019 на суму 125.000,00 грн (за березень 2019 року),

№ 34081 від 02.05.2019 на суму 157.150,00 грн (за березень 2019 року),

№ 34193 від 10.12.2019 на суму 150.000,00 грн (за квітень 2019 року),

№ 34308 від 17.05.2019 на суму 100.000,00 грн (за квітень 2019 року),

№ 34407 від 24.05.2019 на суму 74.150,00 грн (за квітень 2019 року),

№ 34471 від 31.05.2019 на суму 250.000,00 грн (за травень 2019 року),

№ 34573 від 07.06.2019 на суму 79.320,00 грн (за травень 2019 року),

№ 34787 від 24.06.2019 на суму 250.000,00 грн (за червень 2019 року),

№ 34998 від 10.07.2019 на суму 78.620,00 грн (за червень 2019 року),

№ 35138 від 19.07.2019 на суму 250.000,00 грн (за липень 2019 року),

№ 35474 від 14.08.2019 на суму 81.420,00 грн (за липень 2019 року),

№ 35687 від 30.08.2019 на суму 125.000,00 грн (за серпень 2019 року),

№ 35688 від 03.09.2019 на суму 125.000,00 грн (за серпень 2019 року),

№ 35992 від 19.09.2019 на суму 87.020,00 грн (за серпень 2019 року),

№ 36125 від 25.09.2019 на суму 125.000,00 грн (за вересень 2019 року),

№ 36312 від 07.10.2019 на суму 125.000,00 грн (за вересень 2019 року),

№ 36423 від 15.10.2019 на суму 79.320,00 грн (за вересень 2019 року),

№ 36566 від 23.10.2019 на суму 250.000,00 грн (за жовтень 2019 року),

№ 36823 від 08.11.2019 на суму 80.020,00 грн (за жовтень 2019 року),

№ 37161 від 02.12.2019 на суму 125.000,00 грн (за листопад 2019 року),

№ 37280 від 11.12.2019 на суму 125.000,00 грн (за листопад 2019 року),

№ 37463 від 20.12.2019 на суму 94.120,00 грн (за листопад 2019 року),

№ 37524 від 24.12.2019 на суму 250.000,00 грн (за грудень 2019 року),

№ 37650 від 08.01.2020 на суму 66.620,00 грн (за грудень 2019 року),

№ 37959 від 27.01.2020 на суму 125.000,00 грн (за січень 2020 року),

№ 38192 від 07.02.2020 на суму 125.000,00 грн (за січень 2020 року),

№ 38172 від 25.02.2020 на суму 42.940,00 грн (за січень 2020 року).

Частиною 1 статті 903 Цивільного кодексу України передбачений обов`язок замовника оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

22.07.2020 позивачем на адресу відповідача було направлено претензію № 22 від 22.07.2020 про сплату боргу в розмірі 219.020,00 грн, що підтверджується описом вкладення у цінний лист від 22.07.2020. Дана претензія залишена відповідачем без відповіді та задоволення.

Згідно з п. 4.2.2 договору замовник зобов`язаний своєчасно здійснювати розрахунки з виконавцем за надані охоронні послуги на умовах та у порядку, викладених у п.п. 3.1-3.5 договору.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Проте, відповідач в порушення взятих на себе зобов`язань за договором вартість наданих послуг за спірний період у визначений строк не виконав, в зв`язку з чим виникла заборгованість перед позивачем, яка підтверджена відповідачем та складає 219.020,00 грн.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

У відповідності до ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Абзацом 1 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України визначено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Доказів того, що відповідачем виконано зобов`язання по сплаті наданих позивачем послуг за договором в повному обсязі не подано.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про наявність передбачених чинним законодавством правових підстав для стягнення з відповідача вартості наданих послуг в розмірі 219.020,00 грн.

Пункт 1 статті 612 Цивільного кодексу України визначає що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Матеріалами справи підтверджується те, що відповідач, в порушення умов договору, у визначений строк оплату за надані послуги не провів, а отже є таким, що прострочив виконання зобов`язання.

Пунктом 1 ст. 216 Господарського кодексу України встановлено що, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно п. 1 ст. 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до п. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Пунктом 1 ст. 546 Цивільного кодексу України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися зокрема неустойкою.

При цьому, відповідно до п. 1 ст. 547 Цивільного кодексу України правочини щодо забезпечення виконання зобов`язань вчиняється у письмовій формі.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частина 2 ст. 551 Цивільного кодексу України визначає, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Сторони можуть домовитись про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків передбачених законом.

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Пунктом 5.1.2 договору передбачено, що у разі порушення строку оплати наданих виконавцем послуг замовник за кожний день прострочення зобов`язаний сплатити виконавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, діючої на період, за який сплачується пеня, від суми заборгованості.

Згідно з ч. 2 ст. 343 Господарського кодексу України платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» встановлює, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

При укладанні договору сторони визначили відповідальність за порушення зобов`язання щодо сплати платежів.

Пунктом 6 статті 232 Господарського кодексу України встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Даною нормою передбачено період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін.

Необхідно також мати на увазі, що умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов`язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України, строку, за який нараховуються штрафні санкції.

При укладанні договору сторони визначили відповідальність за порушення зобов`язання щодо оплати за надані послуги, проте не передбачили інший період нарахування ніж встановлений законом.

Стаття 256 Цивільного кодексу України визначає, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно п. 1 ст. 258 Цивільного кодексу України для окремих видів вимог законом може встановлюватись спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Так, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) позовна давність застосовується в один рік (п. 2 згаданої статті).

Отже, пеня може бути розрахована та стягнена за рік, що передує зверненню позивача до суду із відповідною вимогою.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Враховуючи, що в силу умов п. 3.4 договору відповідач зобов`язаний був вносити платежі двома частинами, то момент прострочення виконання зобов`язання слід встановлювати щодо кожного платежу місяця наданих послуг охорони, і, в залежності від встановленого, нараховувати пеню, за кожний місяць наданих послуг за кожним платежем окремо.

Таким чином, оскільки за умовами договору оплата наданих послуг повинна здійснюватись двічі, початок позовної давності для нарахування пені необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання замовником кожного із цих зобов`язань.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем нараховано пеню за порушення відповідачем строків внесення плати за березень 2018 року - лютий 2020 року.

Як вбачається зі штампу вхідної кореспонденції Господарського суду міста Києва позов поданий до суду 11.01.2021.

Положеннями ст. 267 Цивільного кодексу України визначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Відповідач заперечуючи проти позову просить суд застосувати строк позовної давності до вимоги про стягнення пені.

Згідно з п. 4 ст. 267 Цивільного кодексу України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

З урахуванням викладеного суд приходить до висновку, що строк позовної давності для пред`явлення позивачем вимог про стягнення 268.775,61 грн пені, нарахованої на суми боргу за період з березня 2018 року по грудень 2019 року станом на день звернення з позовом до суду позивачем пропущено, в зв`язку з чим в позові в цій частині слід відмовити.

Строк позовної давності для пред`явлення вимог про стягнення 515,08 грн пені нарахованої на суму боргу за надані послуги у січні 2020 року до 10.01.2020 включно також станом на день звернення з позовом до суду позивачем пропущено, в зв`язку з чим в позові в цій частині суд відмовляє.

Суд не погоджується з розрахунками пені здійсненим позивачем на суми боргу за січень та лютий 2020 року, оскільки позивачем застосовано невірні суми платежів, на які має бути нарахована пеня.

Так за умовами п.п. 3.1, 3.4 договору платежі мають вноситись двома рівними частинами від суми договору, вартість якої визначається на підставі виставленого рахунку.

Наявні у справі рахунки на оплату першого платежу за надані послуги виставлені на суму 250.000,00 грн та датовані після дати визначеної договором для сплати такого платежу (зокрема датовані 13, 14 та 15 числами). Рахунки на сплату другого платежу виставлені на суми, що є різницею між сумою першого платежу та фактичним розміром вартості наданих послуг згідно актів надання послуг.

При цьому позивачем здійснено нарахування пені на суми перших платежів, які не відповідають ні рахункам ні дорівнюють половині вартості фактично наданих послуг згідно актів.

Суд приходить до висновку, що оскільки згідно актів надання послуг відомо фактичний розмір вартості наданих послуг та враховуючи п. 3.4 договору нарахування пені слід здійснювати на суми платежів, що дорівнюють половині розміру вартості послуг, вказаних в актах.

В зв`язку з тим, що взяті на себе зобов`язання по оплаті наданих послуг відповідач не виконав у повному обсязі, він повинен сплатити, пеню відповідно до умов договору, розмір якої за розрахунками суду (знаходиться в матеріалах справи) становить 17.564,82 грн.

Вимоги позивача в частині стягнення з відповідача пені обґрунтовані і підлягають задоволенню в розмірі 17.564,82 грн та в іншій частині позовних вимог про стягнення пені в позові слід відмовити.

В зв`язку з тим, що відповідач припустився прострочення зі сплати за надані послуги, позивач на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України просить суд стягнути з відповідача 92.040,58 грн інфляційних втрат та 26.280,11 грн - 3% річних.

Суд не погоджується з розрахунками позивача інфляційних втрат та 3% річних, які також здійснено позивачем на невірні суми платежів.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3 % річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

Умовами договору інший розмір процентів не визначений.

За розрахунками суду, що знаходиться в матеріалах справи, розмір 3% річних становить 25.788,00 грн та позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Невиконання грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається за прострочення, що триває повний місяць, поки існує борг, та може бути визначено з урахуванням положень Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» у наступному місяці. Індекс інфляції нараховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць.

Якщо прострочення відповідачем виконання зобов`язання з оплати становить менше місяця, то в такому випадку виключається застосування до відповідача відповідальність передбачена ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України стягнення інфляційних втрат за такий місяць.

Судом, з огляду на викладене вище та проведені відповідачем оплати, здійснено розрахунок інфляційних втрат на суми боргу, прострочення з оплати яких мало місце протягом місяця і більше.

За розрахункоми суду, що знаходиться в матеріалах справи, розмір інфляційних втрат становить 57.264,87 грн та позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

В іншій частині вимоги позивача про стягнення інфляційних втрат та 3% річних задоволенню не підлягають, оскільки нараховані позивачем з порушенням чинного законодавства України, а саме не вірно визначено суми боргу, на які здійснюються нарахування, невірно визначено періоди прострочення та нарахування.

Судом при здійсненні розрахунків пені, інфляційних втрат та 3% річних також враховано наступне

Відповідно до ст. 253 Цивільного кодексу України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Згідно з ч. 5 ст. 254 Цивільного кодексу України якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Окрім того, за статтею 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Таким чином, в даному випадку, день фактичної сплати суми заборгованості не включено судом в розрахунки.

Частинами 3, 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідачем не спростовано належними засобами доказування обставин, на які посилається позивач в обґрунтування своїх позовних вимог.

Зважаючи на вищенаведене, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фортбест» є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню частково.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 129, ст.ст. 237, 238, 240 ГПК України,-

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Бомонд Групп» (01010, м. Київ, Дніпровський узвіз, 1, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фортбест» (04053, м. Київ, вул. Ю.Коцюбинського, 7, офіс № 5, ) 219.020 (двісті дев`ятнадцять тисяч двадцять) грн 00 коп. основного боргу, 17.564 (сімнадцять тисяч п`ятсот шістдесят чотири) грн 82 коп. пені, 25.788 (двадцять п`ять тисяч сімсот вісімдесят вісім) грн 00 коп. - 3% річних, 57.264 (п`ятдесят сім тисяч двісті шістдесят чотири) грн 87 коп. інфляційних втрат, 4.794 (чотири тисячі сімсот дев`яносто чотири) грн 57 коп. витрат по сплаті судового збору.

3. В іншій частині в позові відмовити повністю.

Відповідно до частини 1 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

Повне рішення складено 12.07.2021.

СуддяВ.В. Сівакова