ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

14.07.2021 Справа № 914/3012/20

м. Львів

Господарський суд Львівської області у складі судді Матвіїва Р.І. за участю секретаря судового засідання Бернацької Л.В., розглянувши матеріали заяви Товариства з обмеженою відповідальністю МС Імперіал про розстрочення виконання рішення суду

у справі № 914/3012/20

за позовом: Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку Хмельницький парк, м. Львів,

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю МС Імперіал, м. Львів,

предмет позову: стягнення 125 000,00 грн. штрафу,

підстава позову: порушення зобов`язань по виконанню умов партнерського договору №1/19 від 04.09.2019 року,

за участю представників:

позивача: Бриковська Дар`я Олексіївна адвокат, ордер ВС № 1045714 від 10.11.2020 року,

відповідача: не з`явився,

встановив

у провадженні Господарського суду Львівської області перебувала позовна заява Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку Хмельницький парк до Товариства з обмеженою відповідальністю МС Імперіал про стягнення 125 000,00 грн. штрафу, за результатами якої 03.03.2021 року постановлено рішення, яке набрало законної сили 17.05.2021 року.

03.03.2021 року судом постановлено рішення про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «МС Імперіал» на користь Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Хмельницький парк» 125 000,00 грн. штрафу, 2 102,00 грн. в рахунок відшкодування сплаченого судового збору та 9 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу. Рішення суду набрало законної сили 17.05.2021 року після повернення апеляційної скарги скаржнику.

26.05.2021 року на виконання рішення Господарського суду Львівської області від 03.03.2021 року видано наказ.

01.07.2021 року до Господарського суду Львівської області надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю МС Імперіал про розстрочення виконання рішення суду від 03.03.2021 року у справі № 914/3012/20.

Ухвалою суду від 02.07.2021 року розгляд заяви призначено в судове засідання на 14.07.2021 року.

У судове засідання 14.07.2021 року з`явився представник позивача, підтримав подані на електронну адресу суду заперечення стосовно заяви відповідача. Відповідач явку представника не забезпечив, на електронну адресу суду представником відповідача надійшло клопотання про оголошення перерви в судовому засіданні у зв`язку з перебуванням його у відпустці до 16.07.2021 року.

Суд звертає увагу, що порядок розгляду заяв про відстрочення або розстрочення виконання судового рішення регламентований ст. 331 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої така заява розглядається у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Перебування представника відповідача у відпустці суд не вважає об`єктивна та поважною підставою для відкладення розгляду заяви про розстрочення виконання рішення суду. Крім цього, явка представників сторін у судове зсідання 14.0.2021 року судом обов`язковою не визнавалась. Більше того, представником відповідача не обґрунтовано необхідність його участі в даному судовому засіданні, не повідомлено про намір вчинити певні дії у наступному судовому засіданні, які впливають на процес вирішення його заяви.

Застосовуючи відповідно до ч. 4 ст. 11 Господарського процесуального кодексу України, ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справи ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п. 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії»).

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Смірнова проти України»).

Враховуючи наведене, суд не вбачає підстав для відкладення судового засідання для розгляду заяви про розстрочення виконання рішення суду в даній справі.

ПРАВОВА ПОЗИЦІЯ СТОРІН

Відповідач як заявник клопотання про відстрочку виконання рішення суду вказує, що пандемія впливає на можливість одночасного залучення на одному об`єкті великої кількості працівників задля уникнення ризику поширення захворюваності серед працівників, що ускладнює здійснення поточної господарської діяльності відповідача та отримання прибутку. Також у зв`язку зі скрутним матеріальним становищем, що склалося у відповідача, відсутні достатні матеріальні резерви або накопичення, відповідачу на теперішній час не вистачає коштів на рахунку на розрахунок з найманими працівниками та сплати податків, тобто першочергових платежів.

Також внаслідок того, що окрім вказаного боргу за рішенням суду у відповідача є свої поточні зобов`язання перед контрагентами, неналежне невиконання згаданих зобов`язань потягне за собою інші судові справи по стягненню з відповідача коштів. На даний час на банківському рахунку відповідача не достатньо грошових коштів та відсутнє майно для виконання судового рішення, що підтверджується банківськими виписками по рахунку, за в яких вбачається лише видаткові операції та затишок коштів, сума яка дозволяє на даний час лише розрахуватися із найманими працівниками.

На даний час відповідач вживає всіх можливих заходів щодо нарощування обсягів послуг та доходів та робить все можливе для погашення заборгованості за рішенням суду. Відтак, сторона просить розстрочити виконання рішення суду від 03.03.2021 року у справі № 914/3012/20 на одинадцять місяців.

ПОЗИЦЯ ПОЗИВАЧА

Позивач заперечує стосовно розстрочення рішення суду в даній справі. Зазначає, що відповідачем не подано жодного належного і допустимого доказу того, що само протягом року з 17.05.2021 року у нього можуть з`явитися кошти для погашення заборгованості; що достовірно не відомо про наявність інших банківських рахунків у відповідача; що з моменту набрання рішення у даній справі законної сили відповідачем жодного разу частково не погашалась сума стягнення згідно з рішенням суду; що після прийняття рішення про задоволення позовних вимог в даній справі відповідачем здійснено продаж належного йому майна. Відтак, позивач просить відмовити у задоволенні заяви про розстрочку виконання рішення суду.

ВИСНОВКИ СУДУ

Розглянувши заяву відповідача, заслухавши пояснення представника позивача, суд не визнає заяву обґрунтованою, а вимоги доведеними, у зв`язку таким.

Відповідно до ст. 331 Господарського процесуального кодексу України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Вказаною статтею передбачено, що підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує:

1) ступінь вини відповідача у виникненні спору;

2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан;

3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Аналогічні положення містяться в статті 33 Закону України "Про виконавче провадження".

Конституційний Суд України у рішенні № 5-пр/2013 від 26.06.2013 вказав, що розстрочка (відстрочка) виконання рішення має базуватися на принципах співмірності і пропорційності з метою забезпечення балансу прав і законних інтересів стягувача і боржника.

За певних обставин затримка з виконанням судового рішення може бути виправданою, але затримка не може бути такою, що спотворює сутність гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції права.

Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (п. 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України № 18-рп/2012 від 13.12.2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (п. 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України № 11-рп/2012 від 25.04.2012); відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини право на суд, захищене ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (рішення у справі "Горнсбі проти Греції" від 19.03.1997); за певних обставин затримка з виконанням судового рішення може бути виправданою, але затримка не може бути такою, що спотворює сутність гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції права (рішення у справі "Іммобільяре Саффі" проти Італії"). Межі виправданої затримки виконання рішення суду залежать, зокрема, від складності виконавчого провадження, суми та характеру, що визначено судом. Обставини, які зумовлюють надання розстрочки виконання рішення суду повинні бути об`єктивними, непереборними, іншими словами - виключними обставинами, що ускладнюють вчасне виконання судового рішення. Отже, питання щодо надання розстрочки (відстрочки) виконання рішення суду повинно вирішуватися господарськими судами із дотриманням балансу інтересів сторін, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Господарський процесуальний кодекс України не визначає переліку обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення чи ускладнюють його виконання. Тому суд оцінює докази, що підтверджують зазначені обставини, у кожному конкретному випадку.

Так, неможливість добровільного та негайного виконання рішення суду у справі № 914/3012/20 відповідач обґрунтовує важким фінансовим становищем та необхідністю першочергових розрахунків із найманими працівниками, сплатою податків і зборів, необхідністю розрахунків по інших наявних поточних зобов`язаннях. На підтвердження зазначених відповідачем обставин стороною подано виписку з банківського рахунку в АТ «Альфа-Банк» від 29.06.2021 року про відсутність залишку грошових коштів і фінансову звітність Товариства з обмеженою відповідальністю «МС Імперіал», а саме баланс на 31.12.2020 року, відповідно до якого поточні зобов`язання (235 824,4 тис. грн.) перевищують активи товариства (160 368,8 тис. грн.), та звіт про фінансові результати за 2020 рік.

Суд звертає увагу, що надані відповідачем баланс товариства і звіт про фінансові результати на 31.12.2020 року не підтверджують актуальних даних щодо фінансового стану відповідача та не можуть підтверджувати важкий фінансовий стан підприємства на липень 2021 року. Подана відповідачем виписка по рахунку не є належним доказом відсутності грошових коштів на рахунку товариства, адже фіксує залишок коштів на конкретну дату 29.06.2021 року, а не підтверджує обставину відсутності операцій та обігу коштів по рахунку відповідача. Більше того, відповідачем не повідомляється суду інформація стосовно наявності/відсутності у нього рахунків в інших банківських установах, не подано доказів на підтвердження висловленого про відсутність майна для виконання судового рішення.

Пояснення відповідача стосовно того, що у нього не вистачає коштів на розрахунок з найманими працівниками та сплати податків не підтверджені жодними доказами (щодо кількості найманих працівників, щодо здійснених для них нарахувань, щодо розміру зобов`язань по сплаті податків), тому не можуть вважатись доведеними. Також жодними доказами не підтверджено та не конкретизовано, які дії на даний час відповідач вживає щодо збільшення обсягів послуг та доходів і щодо погашення заборгованості за рішенням суду в даній справі. Більше того, у поясненнях позивача вказується про відсутність будь-яких платежів зі сторони відповідача стосовно погашення заборгованості, стягнутої згідно з рішенням суду.

Суд звертає увагу, що правовий інститут розстрочення виконання рішення суду не призначений для уникнення відповідачем можливих інших судових справ по стягненню з відповідача коштів, а застосовується судом при наявності обставин, що ускладнюють виконання конкретного рішення суду. Суд, вирішуючи питання про розстрочення виконання рішення суду не може не враховувати балансу інтересів обох сторін. Суд зауважує, що несвоєчасне виконання відповідачем рішення суду в даній справі так само може вплинути на своєчасність розрахунків і позивача зі своїми контрагентами та зумовити виникнення судових процесів.

Також суд зазначає, що зазначена відповідачем обставина для розстрочення виконання рішення суду пандемія, яка впливає на можливість одночасного залучення на одному об`єкті великої кількості працівників задля уникнення ризику поширення захворюваності серед працівників, не є належним обґрунтовуванням ускладнення виконання рішення суду в даній справі, адже виконання рішення полягає у сплаті штрафу на користь позивача, а не у виконанні робіт.

Надання відстрочення (розстрочення) виконання судового рішення є процесуальною дією суду, яка регламентована статтею 331 Господарського процесуального кодексу України та вчиняється судом за встановлення обставин, що істотно ускладнюють виконання рішення суду або роблять його неможливим. Відстрочення (розстрочення) виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення. При відстроченні виконання судового рішення суд може вжити заходів до забезпечення позову (частини п`ята, шоста статті 331 ГПК України). Отже, законодавцем визначено чіткі критерії для застосування відстрочення виконання судового рішення, обмежено строк надання такого відстрочення виконання, передбачено можливість вжиття заходів забезпечення на період дії відстрочки та не передбачено можливості настання наслідків щодо порушення конституційного принципу обов`язковості виконання судового рішення (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 16 жовтня 2020 р. у справі 905/2912/15).

Проаналізувавши заяву відповідача, суд доходить висновку, що стороною не доведено наявності виключних обставин, що істотно ускладнюють виконання рішення у даній справі, не підтверджено зазначених у заяві фактів. За досліджених обставин, розстрочення виконання рішення суду не забезпечить балансу прав і законних інтересів стягувача і боржника. Відтак, суд зазначає про безпідставність заяви відповідача про розстрочення виконання рішення суду.

Керуючись ст. ст. 331, 234 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд Львівської області

ухвалив:

у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю МС Імперіал про розстрочення виконання рішення суду у справі № 914/3012/20 відмовити.

Ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена окремо від рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 19.07.2021 року.

Суддя Р.І. Матвіїв