ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРCОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел./0552/26-47-84, 49-31-78, факс 49-31-78, веб сторінка: ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 липня 2021 року, м. Херсон, справа № 923/819/21

Господарський суд Херсонської області у складі судді Закуріна М. К., розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Авіон+»

до Приватного підприємства «Служба охорони Кобра»

про стягнення 25 815,66 грн

у с т а н о в и в:

Дії та аргументи Позивача

15.06.2021 Товариство з обмеженою відповідальністю «Авіон+» звернулося з позовом до Приватного підприємства «Служба охорони Кобра» про стягнення 25 815,66 грн.

У якості обґрунтування власної позиції Позивач вказав, що:

- між сторонами укладений договір № 361/2016/202 від 01.12.2016 про надання охоронних послуг, за умовами якого Відповідач зобов`язався надавати послуги з охорони майна та об`єктів,

- за договором Відповідач несе матеріальну відповідальність за збитки, нанесені сторонніми особами, які проникли на об`єкт в період охорони,

- при наявності заяви про понесені збитки Відповідач повинен брати участь у визначенні їх розміру у складі комісії, проте свого представника до її роботи не залучив,

- за результатами інвентаризації майна встановлена крадіжка грошових коштів та товару на суму 23 905,66 грн,

- він поніс додаткові витрати на ремонт замків, відновлення решіток вікон та ремонт відкосів у сумі 1 910 грн,

- правовою підставою позову є невиконання Відповідачем зобов`язань за договором, а саме сплата спірної суми на підставі положень статей 526, 629 Цивільного кодексу України та статті 193 Господарського кодексу України.

Дії та аргументи Відповідача

Відповідач позовні вимоги не визнав та просить суд у їх задоволенні відмовити з тих підстав, що:

- за умовами договору він виконує функції з охорони магазину «Везунчик № 219» по вулиці Запорізькій, 56 у м. Херсоні,

- охорона здійснюється шляхом спостереження за сигналізацією, встановленою на об`єкті, та забезпечення термінового виїзду наряду охорони на об`єкт у разі спрацювання сигналізації,

- періодом охорони є час з моменту прийому об`єкта під охорону до його зняття Позивачем,

- 05.10.2020 о 19 хвилині 13 секунд на першу годину ночі на пульт охорони надійшов сигнал «тривоги», а через 2 секунди - сповіщення про відновлення зони та повернення сигналізації магазину зі стану «тривога» в стан «спостереження»,

- з цих підстав твердження Позивача про необхідність виїзду наряду охорони протягом 7 хвилин на об`єкт суперечить фактичним обставинам та не відповідає зобов`язанням про час виїзду,

- в незалежності від обов`язку з виїзду диспетчер направив наряд охорони для огляду зовнішніх конструкцій об`єкту, який прибув на об`єкт о 24 хвилині на першу годину ночі,

- наряд встановив факт порушення цілісності зовнішніх конструкцій вікна магазину,

- його дії повністю відповідають договірним зобов`язанням, а тому підстави для стягнення спірної суми відсутні,

- безпосередньо сам Позивач не виконав умови договору стосовно обладнання вікон та дверей магазину металевими гратами, а тому він не несе відповідальність у випадку швидкоплинної крадіжки, що сталася внаслідок проникнення на об`єкт через місяця, від обладнання яких засобами технічного укріплення той відмовився,

- його вина Позивачем не доведена, а тому підстави для стягнення відсутні,

- Позивач не створив комісію по визначенню збитків у встановлений договором строк та збитки визначив самостійно, що не відповідає зобов`язанням,

- Позивач не виконав й інших умов договору по забезпеченню схоронності власного майна, у тому числі і грошових коштів,

- встановлений у магазині датчик руху спрацьовує як на рух, так і на відкриття дверей, але при проникненні такий рух датчиком не зафіксований, а тому проникнення у приміщення в час, вказаний Позивачем, виключається.

Процесуальні дії та рішення суду

Ухвалою від 18.06.2021 суд відкрив провадження у справі за правилами спрощеного провадження без повідомлення сторін. Цією ж ухвалою учасникам встановленні строки для подачі процесуальних заяв. Зокрема, Відповідач подав відзив на позов, а Позивач - відповідь на відзив.

Установлені судом обставини спору

01.12.2016 сторони уклали договір № 361/2016/202 про надання охоронних послуг, за умовами якого:

- Відповідач прийняв під охорону об`єкт Позивача, що позначений на схемі в додатку № 6 (пункт 1.1.),

- охорона здійснюється шляхом спостереження за сигналізацією, встановленою на об`єкті, та забезпечення термінового виїзду наряду охорони на об`єкт у разі спрацювання сигналізації (пункт 1.3.),

- періодом охорони є час з моменту прийому об`єкта під охорону до його зняття з охорони (час фіксується автоматично пультом охорони) (пункт 1.4.),

- передача сигналу про спрацювання сигналізації при порушенні цілісності будівельних конструкцій або відчиненні дверей та вікон забезпечується у час з моменту здачі об`єкта під охорону до його зняття - автоматично (пункт 1.5.),

- обов`язком Відповідача є здійснення спостереження за сигналізацією за допомогою технічних засобів та забезпечення охорони майна (пункт 2.2.) та негайний виїзд нарядів охорони на об`єкт у випадку спрацювання сигналізації та прибуття нарядів на об`єкт не пізніше ніж через 7 хвилин після спрацювання сигналізації; спрацюванням сигналізації вважається її перехід зі стану «спостереження» в стан «тривога» (пункт 2.3.),

- обов`язком Позивача є здійснення заходів щодо обладнання об`єкта технічними та інженерними засобами охорони і безпеки, створення належних умов для збереження майна (пункт 3.2.), створення комісії у складі обох сторін для визначення розміру збитку у разі вчинення крадіжки на об`єкті, яка створюється упродовж 12 годин з моменту її вчинення (пункт 3.14.), здійснення визначених заходів по оснащенню об`єкта засобами технічної укріплення будівельних конструкцій (пункт 3.18),

- вказівки Відповідача з впровадження і використання технічних засобів безпеки є обов`язковими для Позивача (пункт 3.19.),

- грошові кошти в час знаходження об`єкта під охороною підлягають збереженню у сейфах або металевих шафах, прикріплених до підлоги, в окремому приміщенні, обладнаному засобами сигналізації із забезпеченням самостійного рубежу захисту (пункт 3.22,),

- Відповідач несе перед Позивачем матеріальну відповідальність за збитки, нанесенні сторонніми особами, які проникли на об`єкт в період охорони шляхом зламування, відкривання або руйнування заблокованих технічними засобами сигналізації вікон, дверей та інших конструкцій, та вчинили розкрадання, умисне знищення або пошкодження майна, що зберігалося на об`єкті, якщо буде встановлена вина охорони у допущенні таких збитків (пункт 4.1.),

- факти вчинення протиправних дій щодо майна сторонніми особами, які проникли на об`єкт, встановлюються органами дізнання, суду (пункт 4.2.),

- при наявності заяви Позивача про понесенні збитки відповідальні працівники Відповідача повинні брати участь у визначення розміру збитку; для визначення збитку Позивач наказом упродовж 12 годин з моменту вчинення крадіжки створює комісію у складі працівників Відповідача; розмір збитків повинен бути підтверджений двостороннім актом; матеріальна відповідальність за збитки обмежується ринковою вартістю майна; у відшкодування збитків входить вартість викраденого майна та викрадені грошові суми у розмірі до 5 розмірів мінімальної заробітної плати; майнова відповідальність не може перевищувати 10 000 грн (пункт 4.3.),

- відшкодування збитків через неналежне виконання Відповідачем договірних зобов`язань проводиться на підставі подання Позивачем постанови органу слідства або вироку суду, що встановили факт заподіяння майнової шкоди через неналежне виконання ним договірних зобов`язань (пункт 4.6.),

- Відповідач звільняється від матеріальної відповідальності за збитки, спричинені Позивачу крадіжкою, розбоєм, умисним знищенням або пошкодженням майна, що здійснені внаслідок проникнення на об`єкт через місця, від обладнання яких технічними засобами охорони і безпеки той відмовився, або не виконав; до ліквідації недоліків, вказаних в акті введення в експлуатацію системи охоронної сигналізації та обстеження технічного стану об`єкта незалежно від інших вимог, Відповідач не несе відповідальності у випадку, якщо неліквідовані недоліки будуть причиною пограбування (пункт 5.1.3.),

- Відповідач звільняється від матеріальної відповідальності за збиток, розмір якого визначений Позивачем без участі його представників, при відсутності письмового повідомлення про час визначення розміру збитку і зняття залишків товарно-матеріальних цінностей (пункт 5.4.),

- договір укладається на 1 рік та у випадку відсутності заяв обох сторін про його припинення продовжується на той самий строк без обмежень кількістю таких продовжень (пункт 12.1.).

Відповідно до Акту приймання в експлуатацію системи охоронної сигналізації об`єкта від 01.12.2016, складеного між сторонами у якості додатку до договору № 361/2016/202, представники сторін засвідчили, що для збереження майна та надійної охорони Позивач повинен на входах встановити внутрішні металеві гратчасті двері, що замикаються навісними замками з внутрішньої сторони, та вікна захистити внутрішніми металевими гратами, а також факт відмови Позивача від виконання цих вимог.

У пункті 4 Акту сторони обумовили, що у випадку швидкоплинної крадіжки, умисного знищення або пошкодження майна, що сталися внаслідок проникнення на об`єкт через місця, від обладнання яких засобами технічного укріплення та захисту Позивач відмовився, Відповідач не несе матеріальної відповідальності.

Згідно з додатком № 6 до договору «План-Схема» об`єктом охорони є магазин «Везунчик» за адресою: м. Херсон, вул. Запорізька, буд. 56 .

Як слідує зі знімку екрану електронного архіву стану сигналізації сигнал «тривога» на пульті охорони зафіксований 05.10.2020 о 00:19:13, а відновлення роботи сигналізації 05.10.2020 о 00:19:15, тобто сигнал тривоги був наявним 2 секунди.

З витягу із журналу реєстрації рапортів за зміну вбачається, що о 00:19:13 в магазині «Везунчик» спрацювала сигналізація (зона № 2), 00:24:32 час прибуття на об`єкт працівників охорони та визначення, що на об`єкті зламана решітка на вікні, розбите скло, проникнення.

За твердженням обох сторін, які наявні у поданих процесуальних заявах під час прибуття на об`єкт охорони працівниками Відповідача виявлені сліди проникнення на об`єкт.

05.10.2020 Позивач звернувся до Відповідача з листом № 01/10-20, в якому висловив прохання забезпечити включення уповноваженого працівника до комісії з визначення розмірів збитків. З відмітки на листі слідує, що Відповідач отримав його, але відповідна дата отримання не зафіксована.

За наслідками проникнення до приміщення магазину Позивач провів інвентаризацію грошових коштів та згідно з Актами № 2/1 та № 3 від 05.10.2020 встановив відсутність 20 881,56 грн.

Поряд з цим, Позивачем проведена інвентаризація майна, результати якої відображенні в Акті № 1604-0080 від 05.10.2020, за наслідками якої встановлена нестача майна на суму 3 024,10 грн.

Відповідно до листів-вимог від 23.11.2020 та 30.03.2021 Позивач звернувся до Відповідача з вимогою про сплату спричинених збитків у сумі 10 000 грн.

Оцінка суду установлених обставин та норм діючого законодавства

Частина перша статті 162 Господарського процесуального кодексу України регламентує, що у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування. Відповідно до пунктів 4, 5 частини третьої цієї ж статті позовна заява повинна містити зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них, а також виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; правові підстави позову.

Отже, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту.

У постанові від 04.12.2019 по справі № 917/1739/17 Велика Палата Верховного Суду надала правовий висновок стосовно застосування цієї правової норми. Суд у пунктах 81, 83 та 86 вказав, що:

- предмет позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, яка опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів,

- підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу,

- правовими підставами позову є зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги,

- саме на суд покладений обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Відтак, обов`язком Позивача є самостійне визначення позовних вимог, наведення правових підстав позову, а обов`язком суду є надання правової кваліфікації відносинам сторін та правових норм, які підлягають застосуванню для вирішення спору.

У позовній заяві Позивач не визначив правову природу стягуваної суми на не послався на правові норми, якими урегульовані правовідносини, які виникають внаслідок завдання збитків. Проте, відсутність відповідних посилань не позбавляє суд права та обов`язку самостійно застосувати правові норми, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин (у межах принципу диспозитивності сторін) із застосуванням загального принципу «суд знає закони».

Так, у пункті 44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.09.2019 по справі № 265/6582/16-ц Суд вказав, що згідно з принципом «jura novit curia» («суд знає закони») неправильна юридична кваліфікація учасниками справи спірних правовідносин не звільняє суд від обов`язку застосувати для вирішення спору належні приписи юридичних норм.

За таких обставин, у спорі суд самостійно здійснює правову кваліфікацію наявним між сторонами правовідносинам та стягуваної суми.

Безпосередньо порядок майнової відповідальності у випадку спричинення збитків у сфері господарювання встановлений положеннями статей 224, 225 та 226 ГК України.

Зокрема, відповідно до статті 224 ГК України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено (частина 1); під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також неодержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною (частина 2).

За змістом статті 225 того ж Кодексу до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються серед іншого: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; при визначенні розміру збитків, якщо інше не передбачено законом або договором, враховуються ціни, що існували за місцем виконання зобов`язання на день задоволення боржником у добровільному порядку вимоги сторони, яка зазнала збитків, а у разі якщо вимогу не задоволено у добровільному порядку, - на день подання до суду відповідного позову про стягнення збитків.

Водночас, статтею 226 названого Кодексу визначні умови і порядок відшкодування збитків. Так, учасник господарських відносин, який вчинив господарське правопорушення, зобов`язаний вжити необхідних заходів щодо запобігання збиткам у господарській сфері інших учасників господарських відносин або щодо зменшення їх розміру, а у разі якщо збитків завдано іншим суб`єктам, - зобов`язаний відшкодувати на вимогу цих суб`єктів збитки у добровільному порядку в повному обсязі, якщо законом або договором сторін не передбачено відшкодування збитків в іншому обсязі.

Таким чином, вартість втраченого та пошкодженого майна складає збитки, які винна сторона повинна відшкодувати іншій стороні.

Поряд з цим, за змістом частин першої та другої статті 614 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

У пункті 5.16. постанови Великої Палати Верховного Суду від 08.06.2019 у справі № 920/85/18 Суд надав правовий висновок стосовно застосування вказаних правових норм та вказав, що:

- для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, наявності збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками кредитора, вини,

- відсутність хоча б одного з вищевказаних елементів, які утворюють склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за невиконання або неналежне виконання ним взятих на себе зобов`язань,

- для застосування відповідальності у вигляді стягнення збитків, позивач повинен довести наявність у нього збитків, протиправних дій відповідача та причинного зв`язку між збитками позивача та діями відповідача,

- вимога про відшкодування збитків може пред`являтися виключно у разі, якщо збитки є результатом порушення права і виключно до особи, яка це право порушила.

Отже, Позивач, з урахуванням положень частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України, повинен довести не тільки факт заподіяння йому збитків унаслідок викрадення та пошкодження його майна, але й невиконання Відповідачем зобов`язань за договором та причинно-наслідковий зв`язок між таким невиконанням і заподіяними збитками.

У спорі у якості підстави для стягнення спірної суми Позивач вказав лише на обов`язок відповідача нести матеріальну відповідальність за збитки, нанесені сторонніми особами, які проникли на об`єкт в період охорони.

Проте, наявність договірної матеріальної відповідальності пов`язана не лише з фактом нанесення збитків за наслідками проникнення сторонніх осіб на об`єкт, але й залежить від наявності інших підстав та обставин.

Так, за умовами договору Відповідач несе матеріальну відповідальність перед Позивачем за збитки у разі встановлення вини охорони у допущенні збитків (пункт 4.1.) та подання Позивачем постанови органу слідства або вироку суду, що встановили факт заподіяння майнової шкоди через неналежне виконання Відповідачем договірних зобов`язань (пункт 4.6.).

Поряд з цим, Відповідач звільняється від матеріальної відповідальності за збитки, спричинені Позивачу крадіжкою, що здійснена внаслідок проникнення на об`єкт через місця, від обладнання яких технічними засобами охорони і безпеки той відмовився, або не виконав; до ліквідації недоліків, вказаних в акті введення в експлуатацію системи охоронної сигналізації та обстеження технічного стану об`єкта незалежно від інших вимог, Відповідач не несе відповідальності у випадку, якщо неліквідовані недоліки будуть причиною пограбування (пункт 5.1.3.).

Водночас, за пунктом 4.3. договору розмір збитків повинен бути підтверджений двостороннім актом; матеріальна відповідальність за збитки обмежується ринковою вартістю майна; у відшкодування збитків входить вартість викраденого майна та викрадені грошові суми у розмірі до 5 розмірів мінімальної заробітної плати; майнова відповідальність не може перевищувати 10 000 грн.

Отже, умови застосування матеріальної відповідальності Відповідача за завдані збитки внаслідок крадіжки пов`язані із дотриманням самим Позивачем певних обов`язків за договором, а саме:

- збереження грошових кошів під час знаходження об`єкта під охороною у сейфах або металевих шафах, прикріплених до підлоги, в окремому приміщенні, обладнаному засобами сигналізації із забезпеченням самостійного рубежу захисту,

- забезпечення технічними засобами безпеки об`єкта охорони, які вказані в акті про введення охоронної системи в експлуатацію,

- встановлення вини Відповідача у невиконані договірних відносин, а саме незабезпеченні негайного виїзду наряду охорони на об`єкт та прибуття його пізніше ніж через 7 хвилин після спрацювання сигналізації.

Надаючи оцінку наявності таких умов, суд зазначає, що Позивач не довів належними та допустимими доказами факту знаходження викрадених грошей у відповідних металевих шафах або сейфах, що вказує на незабезпечення ним умов договору.

Відповідно до Акту прийняття в експлуатацію системи охоронної сигналізації від 01.12.2016 на Позивача покладався обов`язок встановити на входах внутрішні металеві гратчасті двері, а вікна захистити внутрішніми металевими гратами, проте він від його виконання відмовився та підтвердив відсутність вини Відповідача у наявності матеріальної відповідальності у випадку швидкоплинної крадіжки, що сталася внаслідок проникнення на об`єкт через місця, від обладнання яких він відмовився.

За змістом рапорту наряду охорони вбачається, що проникнення ймовірно відбулося через вікно, в якому була пошкоджена решітка та розбите скло.

У спорі Відповідач довів, що ним забезпечений виїзд на об`єкт охорони наряду не пізніше 7 хвилин з моменту спрацювання сигналізації, а безпосередньо Позивач не спростував ці обставини. При цьому надана Позивачем роздруківка руху автомобіля не є належним та допустимими доказом, оскільки він не вказав яке джерело виникнення цього доказу та на ньому відсутні підписи особи (у тому числі електронного), яка його виготовила.

Відтак, Позивач не довів наявності вини Відповідача у завданих збитках, оскільки проникнення у приміщення відбулося через вікно від обладнання якого внутрішніми металевими гратами він відмовився, викрадення коштів відбулося не з металевих шаф та сейфів, а безпосередньо Відповідач забезпечив прибуття наряду протягом договірного часу реагування.

Поряд з цим, Позивач не довів вини Відповідача у завданні збитків, оскільки не надав процесуального акту органу слідства, суду, якими вставлений факт заподіяння майнової шкоди через неналежне виконання Відповідачем договірних зобов`язань, що є умовою договірної відповідальності за збитки.

Суд також констатує, що Позивач не надав доказів наявності самих збитків у спірній сумі, оскільки їх розмір повинен бути підтверджений двостороннім актом, який у даному випадку сторонами не складений, а вимога про його оформлення Позивачем перед Відповідачем не ставилася. У наданих Позивачем листах, які спрямовувалися Відповідачу, не висловлена вимога про підписання або складення відповідного акту.

Більш того, Позивач взагалі не надав доказів вартості пошкодження та відновлення майна на суму 1 910 грн та заявив вимоги про стягнення збитків, які виходять за межі договірної відповідальності, яка обмежена 10 000 грн.

Стаття 22 ЦК України встановлює, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, згідно з частиною другої цієї статті є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також втрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

У пункті 41 постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.04.2020 у справі № № 910/4590/19 Суд надав правовий висновок стосовно застосування як положень частини 2 статті 22 ЦК України. Суд вказав, що відшкодування шкоди здійснюється лише за умови доведення розміру заподіяної шкоди.

Отже, обов`язком Позивача є доведення реальності збитків, які йому завдані. Проте, під час судового розгляду розмір збитків ним не доведений.

Пунктами 1 - 3 частини 1 статті 237 ГПК України передбачено, що при ухваленні рішення суд вирішує, зокрема питання чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин.

У свою чергу, відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Верховний Суд у постанові від 31.03.2021 по справі № 923/875/19 робив висновок щодо застосування вказаної статті, а саме вказав, що:

- стандарт доказування «вірогідності доказів», на відміну від «достатності доказів», підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач, а тому необхідним є не надання достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надання саме тієї кількості, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу,

- тлумачення змісту статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Поряд з цим, у постановах від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17 Верховний Суд зробив висновки що:

- принцип стандарту доказування передбачає покладання тягаря доказування на сторони,

- одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує,

- така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

На підставі викладеного суд висновує, що Позивачем не доведена наявність майнової відповідальності Відповідача за завдані йому збитки внаслідок викрадення та пошкодження майна. У зв`язку з цим ним також не доведений причинний зв`язок між викраденням і пошкодженням майна та невиконанням Відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором.

Отже, за наявних обставин та висновків позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Розподіл судових витрат

Судовими витратами у справі є витрати Позивача на сплату судового збору у сумі 2 270 грн, які згідно з приписами статті 129 ГПК України відносяться на нього.

На підставі вказаних правових норм та керуючись статтями 238, 240 ГПК України,

в и р і ш и в :

У задоволенні позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя М.К. Закурін