РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

29.06.2021Справа № 910/4641/21

Господарський суд міста Києва у складі судді Удалової О.Г., за участю секретаря судового засідання Бортнюк М.В., розглянув у відкритому судовому засіданні господарську справу

за позовом Фізичної особи-підприємця Нуржинського Павла Олександровича

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Арес Транс"

про стягнення 158 150,00 грн,

За участю представників сторін:

від позивача Григоренко А.О., адвокат за довіреністю № 228 від 23.02.2021

від відповідача Тараскіна К.О., адвокат за ордером ВІ № 1037364 від 31.03.2021

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Фізична особа - підприємець Нуржинський Павло Олександрович (далі - позивач) звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Арес Транс" (далі - відповідач) про стягнення 158 150,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем його зобов`язань щодо поставки оплаченого позивачем товару на виконання досягнутих сторонами усних домовленостей (поставка у спрощений спосіб).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.03.2021 прийнято позовну заяву до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (без проведення судового засідання), відкрито провадження у справі, встановлено учасникам справи строк для реалізації процесуальних прав.

20.04.2021 через відділ діловодства суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в прохальній частині якого заявлено клопотання про розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

Заперечуючи проти позову, відповідач у відзиві на позовну заяву зазначив про належне виконання своїх зобов`язань, поставку замовленого позивачем товару вартістю 271 926,88 грн у повному обсязі, укладення відповідачем на виконання домовленості з позивачем про поставку рослин договорів з іншими контрагентами про купівлю-продаж, перевезення, за якими здійснив оплату послуг та усіх обов`язкових платежів. Учасник справи стверджував, що фактично поставка товару відбулась двома партіями у березні та травні 2020 року, факт поставки підтверджується також реєстрацією податкових накладних, водночас позивач, прийнявши товар, необґрунтовано відмовився від підписання первинних документів після отримання товару з посилання на необхідність перевірки його кількості та не здійснив оплату отриманого товару в повному обсязі, вимоги про повернення вартості отриманого товару є безпідставними.

У відзиві на позовну заяву відповідач також вказав, що попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат, які він очікує понести у зв`язку з розглядом справи, становить 8640,00 грн, що включає 8540,00 грн витрат на правову допомогу адвоката та 10,00 грн на поштове відправлення відзиву та інших процесуальних документів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.04.2021 постановлено розгляд справи здійснювати в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 13.05.2021, повідомлено сторін про те, що додаткові письмові докази, клопотання, заяви, пояснення, можуть бути подані ними до суду в строк до 12.05.2021.

11.05.2021 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій учасник справи на доводи відповідача зазначив, що не був обізнаний з наявністю будь-яких договірних відносин з іншими контрагентами відповідача з огляду на вид економічної діяльності товариства (КВЕД) 01.29 «Вирощування рослин» та оплату у зв`язку з цим відповідних платежів; зауважив, що відповідачем належними засобами доказування не доведено, що ним здійснено поставку замовленої та оплаченої позивачем продукції, надані відповідачем скріншоти поштової скриньки в обґрунтування заперечень не є належними доказами у справі про перемовини сторін та замовлення товару, оскільки вказана поштова скринька позивачу не належить, посилання на реєстрацію податкових накладних підтверджують факт отримання грошових коштів, а не передачу товару, додані до відзиву видаткові накладні № 159 від 11.03.2020 на суму 271 926,88 грн, № 172 від 05.05.2020 на суму 17 372,40 грн підписані відповідачем в односторонньому порядку, перелік зазначеного у них товару не відповідає замовленню позивачу; товар на спірну суму позивачу не передавався.

У підготовчому засіданні 13.05.2021 судом оголошено протокольно про перерву до 01.06.2021.

28.05.2021 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшли письмові пояснення.

01.06.2021 через відділ діловодства суду від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких відповідач зазначив про ненадання позивачем належних та допустимих доказів на спростування аргументів та заперечень, викладених у відзиві, наполягав на тому, що ним було висловлено пропозицію позивачу підписати письмовий договір, який залишився останнім без підписання, у зв`язку з чим у рахунках та платіжному дорученні № 15 від 21.05.2020 вказано дату та номер правочину № 1 від 03.02.2020; пояснив, що рахунки були надіслані позивачу засобами поштового зв`язку, водночас, видаткові накладні надані особисто, примірники цих документів після перевірки кількості товару та виявленні його нестачі позивачем повернуто не було, з огляду на що підписані лише відповідачем.

У підготовче засідання, призначене на 01.06.2021, з`явились представники сторін, надали усні пояснення, вважали за можливе закрити підготовче провадження та призначити розгляд справи по суті.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.06.2021, суд, за відсутності підстав для відкладення підготовчого засідання, протокольною ухвалою закрив підготовче провадження у справі та призначив розгляд справи по суті спору на 17.06.2021.

17.06.2021 протокольною ухвалою оголошено перерву у розгляді справи по суті спору на 29.06.2021.

У судовому засіданні 29.06.2021 представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі, подав письмове клопотання про долучення додаткових доказів до справи та заявив усне клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку для вчинення цієї процесуальної дії, яке протокольною ухвалою судом задоволено відповідно до ст. 119 ГПК України, подані докази долучені до матеріалів справи. Представник відповідача проти позову заперечував.

Судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення відповідно до ст.240 ГПК України.

Розглянувши надані документи та матеріали, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд встановив:

У 2020 році фізична особа - підприємець Нуржинський Павло Олександрович (покупець) за усною домовленістю про купівлю-продаж товару: рослин згідно з визначеним переліком (37 найменувань) перерахував на рахунок відповідача - ТОВ "Арес Транс" (продавця) грошові кошти на загальну суму 158 150,00 грн, а саме платежами 27.02.2020 на суму 92 150,00 грн, 04.05.2020 на суму 30 000,00 грн, 21.05.2020 на суму 36 000,00 грн.

24.02.2021 позивач надіслав на адресу відповідача вимогу-претензію про здійснення поставки оплаченого товару згідно з переліком у 10-ти денний термін з моменту отримання цієї вимоги або повернення отриманих коштів у сумі 158 150,00 грн у випадку неможливості виконання зобов`язання, зазначаючи, що станом на 23.02.2021 поставку рослин за узгодженим переліком не виконано. Згідно з повідомленням про вручення поштового відправлення № 048 вказана вимога отримана ТОВ "Арес Транс" 01.03.2021.

З огляду на те, що відповідач не здійснив поставку товару, у т.ч. на письмову вимогу у встановлений строк, та не повернув позивачу сплачені ним грошові кошти, позивач звернувся до суду з даним позовом, заявляючи вимоги про стягнення з відповідача заборгованість за непоставлений товар в розмірі 158 150,00 грн.

Відповідач стверджує про належне виконання своїх зобов`язань, поставку товару, у т.ч. на спірну суму, та безпідставність заявлених вимог про повернення його вартості.

Розглядаючи даний спір та вирішуючи його по суті, оцінюючи правомірність вимог позивача та обґрунтованість заперечень відповідача, суд керувався таким.

Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 639 Цивільного кодексу України, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Стаття 181 Господарського кодексу України визначає загальний порядок укладання господарських договорів, зокрема, у частині 1 цієї статті йдеться, що господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками; допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження до виконання замовлення, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Відповідно до ст. 205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Згідно з положеннями статей 638, 639 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору; договір може укладатися у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Судом встановлено, що між сторонами шляхом замовлення позивачем товару згідно з визначеним переліком, оплати його вартості та прийняття замовлення відповідачем, отримання останнім попередньої оплати від позивача, виникли правовідносини, згідно з якими у відповідача виникло зобов`язання з передачі замовленого та оплаченого позивачем товару.

Таким чином, судом встановлено, що за своєю правовою природою правочин, який відбувся між позивачем та відповідачем, є договором поставки, укладеним у спрощений спосіб.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Частиною 1 ст. 655 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Матеріалами справи встановлено та жодним з учасників справи не заперечується факт замовлення позивачем товару згідно переліку, викладеного у позовній заяві, перерахування коштів на рахунок відповідача на підставі квитанції № 0.0..1 від 27.02.2020 на суму 92 150,00 грн «оплата за рослини згідно рах б/н від 28.02.2020», платіжних доручень № 13 від 04.05.2020 на суму 30 000,00 грн «оплата за рослини згідно рах №040520 від 04.05.2020», № 15 від 21.05.2020 на суму 36 000,00 грн «оплата по дог № 1 від 03.02.2020 за рослини».

Доказів укладення між сторонами договору № 1 від 03.02.2020, примірників виставлених відповідачем рахунків, вказаних у платіжних документів, суду не надано.

За поясненнями відповідача, ним було висловлено пропозицію з підписання сторонами письмового правочину для узгодження взаємовідносин з поставки рослин, однак договір № 1 від 03.02.2020 позивачем підписано не було.

Згідно з частиною 1 статті 662, статтею 663, частиною 1 статті 664 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу. Обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар.

Судом з наданих документів встановлено, що сторонами конкретного строку поставки товару, у т.ч. за відсутності письмового договору, узгоджено не було.

24.02.2021 позивачем направлялась вимога-претензія, в якій висловлено вимогу відповідачу невідкладно (не пізніше 10-ти календарних днів з дати її отримання) здійснити поставку замовленої продукції згідно переліку поставленого товару, або повернути отримані кошти у випадку неможливості здійснення поставки, що підтверджується описом вкладення у цінних лист з відтиском календарного штемпеля поштового відділення - 24.02.2021 та копією накладної поштового відправлення № 048, рекомендованого повідомлення про вручення цього відправлення відповідачу 01.03.2021.

Таким чином, враховуючи отримання вказаної вимоги продавцем (постачальником) 01.03.2021, строк поставки товару або повернення отриманих коштів у спірній сумі його вартості настав - 11.03.2021.

Відповідно до статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Частиною 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України).

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 79 Господарського процесуального кодексу України).

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду і на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Тож, питання про наявність/відсутність договірних відносин щодо здійснення поставки має досліджуватися судами виходячи з усієї сукупності обставин і доказів, з`ясованих і досліджених у справі, враховуючи їх вирогідність і взаємозв`язок, у відповідності до статті 86 ГПК України.

Зазначений підхід узгоджується з судовою практикою ЄСПЛ, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".

Проаналізувавши правовідносини сторін, надані докази та доводи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що відповідачем не доведено обставин, якими він обґрунтовує свої твердження про фактичну поставку товару позивачу на спірну суму та наявність підстав для утримання спірних коштів.

Зокрема, віднесення тієї чи іншої поставки товару до такої, що здійснена на виконання договірних відносин, має відбуватися за змістом первинних документів, що таку поставку фіксують, та підтверджують здійснення постачальником поставки товару на користь його одержувача.

Визначальною ознакою господарської операції у розумінні статей 1, 3, 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" є те, що внаслідок її здійснення має відбутися реальний рух активів, отже, судам у розгляді справи належало дослідити, окрім обставин оформлення первинних документів, наявність або відсутність реального руху такого товару. Зокрема, обставини здійснення перевезення товару поставленого за спірними видатковими накладними, обставини зберігання та використання цього товару у господарській діяльності покупця тощо (схожі висновки викладено у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 04.11.2019 у справі № 905/49/15, від 29.11.2019 у справі № 914/2267/18).

Однак таких доказів відповідачем не надано.

На підтвердження факту поставки товару на спірну суму відповідачем долучено до відзиву видаткові накладні № 159 від 11.03.2020 на суму 271 926,88 грн, № 172 від 05.05.2020 на суму 17 372,20 грн, які підписані лише відповідачем, рахунки на оплату № 21 від 27.02.2020 на суму 271 926,88 грн, № 55 від 28.04.2020 на суму 17 372,40 грн, докази виставлення яких позивачу не доведено.

У платіжних документах: квитанції № 0.0..1 від 27.02.2020, платіжних дорученнях № 13 від 04.05.2020, № 15 від 21.05.2020, на підставі яких позивачем перераховано грошові кошти на користь відповідача як оплату вартості замовленого позивачем товару на спірну суму 158 150,00 грн, повернення якої є предметом розгляду даної справи, зазначено посилання на інші рахунки.

У матеріалах справи відсутні будь-які докази фактичної доставки відповідачем позивачу узгодженого товару згідно з переліком, отримання його позивачем (Акт, ТТН), як і докази передачі, у т.ч. особисто (як стверджує відповідач), позивачу вищевказаних видаткових накладних.

Твердження відповідача про безпідставну відмову позивача від підписання вищевказаних видаткових накладних з підстав необхідності перевірки покупцем кількості товару та виявлення нестачі не підтверджені належними засобами доказування.

Оцінивши надані відповідачем документи (договори, інвойси, акти, ТТН (CMR), платіжні доручення) на підтвердження доводів про наявність договірних відносин з іншими контрагентами - суб`єктами господарювання, замовлення рослин з Польщі, їх доставки в Україну, здійснення оплат за виставленими рахунками з метою виконання домовленостей з позивачем, суд зазначає, що ні за реквізитами вказаних документів, ні за датами їх оформлення, у т.ч. шляхом порівняння, неможливо достеменно встановити, що відповідачем вчинені дії з поставки товару/ввезення на територію України саме на виконання замовлення позивача, в межах спірної поставки.

Доводи відповідача про листування з позивачем засобами електронного зв`язку, надання замовлень та обізнаність позивача про обставини замовлення/ перевезення рослин за маршрутом Польща-Україна, за відсутності письмового правочину щодо узгодження саме такого способу взаємозв`язку між позивачем та відповідачем, зазначення конкретних засобів електронного зв`язку (електронних адрес, уповноважених осіб на отримання кореспонденції) достеменно не доводять обставин взаємовідносин сторін, а фактично є ризиками господарської діяльності, і у такому випадку обставини, які, за доводами учасника справи підтверджуються цими доказами, підлягають доведенню на загальних підставах.

При цьому, суд зауважує, що позивач заперечує факт належності йому вказаної у наданих відповідачем копіях листів зазначеної у них поштової скриньки (електронної адреси).

Щодо аргументів відповідача про зареєстровані ним податкові накладні, на які він посилається на доведення поставки товару, суд зазначає таке.

Відповідно до п. 201.1 ст. 201 ПК України на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, кваліфікованого електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Пунктом 201.7 ст. 201 ПК України визначено, що податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

Пунктом 201.10 ПК України визначено, що при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою. Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Однак, надані відповідачем податкові накладні не можуть свідчити про проведення господарської операції, оскільки вони підтверджують факт отримання відповідачем коштів, а не позивачем - замовленого товару.

Крім того, докази відображення господарської операції зі спірної поставки товару в податковому обліку покупця (позивача) суду не надано.

З огляду на вищезазначене, беручи до уваги встановлені судом обставини, за вірогідністю доказів, суд дійшов висновку, що відповідачем належними засобами доказування не доведено та не надано доказів передачі позивачу товару, у т.ч. згідно з узгодженим переліком, на спірну суму, у визначені строки та станом на час розгляду справи по суті спору.

Отже, оскільки поставка товару так і не відбулася, у позивача в силу положень ст. 693 ЦК України, виникло право вимоги до відповідача про передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Відповідно до ч. 3 ст. 693 Цивільного кодексу України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Зі змісту зазначеної норми права вбачається, що умовою її застосування є неналежне виконання продавцем свого зобов`язання зі своєчасного передання товару покупцю, а у разі настання такої умови покупець має право діяти альтернативно: або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати. Можливість обрання певно визначеного варіанта правової поведінки боржника є виключно правом покупця, а не продавця. Отже, волевиявлення щодо обрання одного з варіантів вимоги покупця має бути вчинено ним в активній однозначній формі такої поведінки, причому доведеної до продавця.

Доказів повернення відповідачем на користь позивача грошових коштів у сумі 158 150,00 грн оплати за товар, що залишився не поставленим, у т.ч. у добровільному порядку на письмову вимогу від 24.02.2021 та станом на час розгляду справи по суті спору, суду не надано.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги про повернення 158 150,00 грн заборгованості шляхом стягнення вказаної суми з відповідача, є обґрунтованими, доведені належними засобами доказування та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Витрати по сплаті судового збору, з урахуванням приписів ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються судом на відповідача.

Керуючись ст.ст. 86, 123, 129, 233, 236-240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Арес Транс" (03680, місто Київ, проспект Палладіна, будинок 44, кімната 222, код 36059677) на користь Фізичної особи-підприємця Нуржинського Павла Олександровича ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) заборгованість у розмірі 158 150,00 грн (сто п`ятдесят вісім тисяч сто п`ятдесят гривень 00 коп), витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 372,25 грн (дві тисячі триста сімдесят дві гривні 25 коп).

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 16.07.2021.

Суддя О.Г. Удалова