ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" липня 2021 р. Справа№ 910/16262/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Шаптали Є.Ю.

суддів: Тищенко А.І.

Яковлєва М.Л.

при секретарі Токаревій А.Г.

за участю представників сторін: згідно протоколу судового засідання від 14.07.2021.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Боедем"

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 23.03.2021 у справі №910/16262/19 (суддя Усатенко І.В.)

за скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Боедем"

на бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Кошарного Олександра Вікторовича у справі

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Маквіс Груп"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Боедем"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Товариство з обмеженою відповідальністю "Олза Аудит"

про зобов`язання провести аудиторську перевірку

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Маквіс Груп» звернулося до Господарського суду міста Києва із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Боедем» про зобов`язання забезпечити аудитору ТОВ «Олза Аудит» можливість проведення аудиту фінансової звітності ТОВ «Боедем» за 2016-2019 роки шляхом надання протягом 10 днів з дати набрання судовим рішенням законної сили уповноваженим представникам ТОВ «Маквіс Груп» та ТОВ «Олза Аудит» завірених підписом повноваженої особи та печаткою ТОВ «Боедем» копій документів та інформації (згідно переліку в резолютивній частині позовної заяви).

Рішенням Господарського суду міста Києва від 11.06.2020, яке набрало законної сили, позов задоволено частково. Зобов`язано Товариство з обмеженою відповідальністю «Боедем» в особі генерального директора ТОВ «Боедем» Черепанова Віктора Олександровича забезпечити аудитору Товариству з обмеженою відповідальністю «Олза Аудит» можливість проведення аудиту фінансової звітності ТОВ «Боедем» за 2016-2019 роки протягом 10 днів з дати набрання судовим рішенням законної сили. В частині позовних вимог про зобов`язання ТОВ «Боедем» надати протягом 10 днів з дати набрання судовим рішенням законної сили уповноваженим представникам ТОВ «Маквіс Груп» та ТОВ «Олза Аудит» завірених підписом уповноваженої особи та печаткою ТОВ «Боедем» копії документів (згідно переліку) - відмовлено. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Боедем» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Маквіс Груп» витрати по сплаті судового збору в сумі 960 грн. 50 коп.

На виконання рішення Господарського суду міста Києва від 11.06.2020, судом 18.11.2020 видано відповідні накази.

18.03.2021 до Господарського суду міста Києва від боржника надійшла скарга на бездіяльність приватного виконавця щодо не закриття виконавчого провадження, у зв`язку з фактичним виконанням рішення суду.

Вказана скарга обґрунтована тим, що приватним виконавцем в порушення приписів ч. 2 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» в установлений строк не винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №63829972 та проігноровано заяву ТОВ «Боедем».

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.03.2021 залишено без розгляду скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Боедем» на бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Кошарного Олександра Вікторовича щодо не закінчення виконавчого провадження №63829972.

Вказана ухвала мотивована пропуском боржником 10 денного строку на звернення зі скаргою та відсутністю клопотання про поновлення строку із зазначенням підстав пропуску такого строку.

Не погодившись з прийнятою ухвалою, Товариство з обмеженою відповідальністю «Боедем» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 23.03.2021 у справі №910/16262/19, справу направити до Господарського суду міста Києва для подальшого розгляду скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Боедем» по суті.

Скаржник вважає, що судом при винесенні оскаржуваної ухвали було неповно з`ясовано обставини справи та порушено норми процесуального права, зазначаючи, що судом проігноровано обставини, викладені у скарзі, та не враховано висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 25.03.2020 у справі №175/3995/17-ц.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи (апеляційної скарги, заяви, картки додаткових матеріалів) раніше визначеному головуючому судді (судді-доповідачу)(складу суду) від 07.04.2021 апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у наступному складі: головуючий суддя - Шаптала Є. Ю., судді: Куксов В. В., Яковлєв М. Л.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.04.2021 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Боедем» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 23.03.2021 у справі №910/16262/19 залишено без руху та надано скаржникові строк для усунення недоліків, допущених останнім при поданні апеляційної скарги.

Через канцелярію Північного апеляційного господарського суду 27.04.2020 від скаржника надійшла заява про усунення недоліків.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.05.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Боедем» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 23.03.2021 у справі №910/16262/19.

Розгляд апеляційної скарги призначено на 15.06.2021.

Учасникам справи повідомлено про право подати відзив на апеляційну скаргу, відповідь на відзив, заяви, клопотання, заперечення та встановлено строки на їх подання.

03.06.2021 через відділ забезпечення документообігу та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду Товариства з обмеженою відповідальністю «Маквіс Груп» надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому позивач просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу - без змін.

Зокрема, позивач наголошує, що скаржник має повний доступ до АСВП, у якому наявна інформація щодо усіх винесених виконавцем документів та міг в будь - який час здійснити перевірку, з урахуванням того, що скаржник надав суду акт від 01.03.2021, який на думку скаржника підтверджує виконання судового рішення у даній справі, при складенні якого останній був присутній. При цьому,позивач звертає увагу, що ТОВ «Боедем» не надано доказів на підтвердження того, що йому саме 15.03.2021 стало відомо про бездіяльність приватного виконавця та доказів щодо обставин, що перешкоджали йому раніше отримати таку інформацію.

Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду № 09.1-08/2343/21 від 15.06.2021, у зв`язку з перебуванням судді Куксова В. В. у відпустці, призначено повторний автоматизований розподіл справи.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 15.06.2021 матеріали справи, разом з апеляційною скаргою передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Шаптала Є. Ю., судді: Тищенко А.І., Яковлєв М. Л.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.06.2021 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Боедем» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 23.03.2021 у справі №910/16262/19 прийнято до свого провадження колегією суддів у визначеному складі. Розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Боедем» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 23.03.2021 у справі №910/16262/19 призначено на 14.07.2021.

14.07.2021 в судове засідання з`явилися представники позивача, відповідача та приватний виконавець, надали свої пояснення у справі.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про розгляд справи був повідомлений належним чином.

Представник скаржника підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, та просив задовольнити її, а оскаржувану ухвалу - скасувати.

Представник позивача заперечив проти доводів, викладених в апеляційній скарзі, з урахуванням відзиву на апеляційну скаргу, поданого під час апеляційного провадження та просив відмовити в її задоволенні, а оскаржувану ухвалу - залишити без змін.

Приватний виконавець заперечив проти доводів, викладених в апеляційній скарзі, та просив відмовити в її задоволенні, а оскаржувану ухвалу - залишити без змін.

У своїх рішеннях Європейський суд неодноразово наголошував, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Суд апеляційної інстанції враховує також правову позицію Європейського суду з прав людини, викладену у рішенні від 03.04.2008 у справі "Пономарьов проти України", згідно з якою сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

При цьому на осіб, які беруть участь у справі, покладається обов`язок демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду і не допускати свідомих маніпуляцій та ухилень від отримання інформації про рух справи.

Згідно з ч. 2 ст. 2 ГПК України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Так, згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 даної Конвенції (пункти 66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Оскільки явка учасників апеляційного провадження в судові засідання не була визнана обов`язковою, а також враховуючи те, що судочинство здійснюється, зокрема, на засадах рівності та змагальності сторін і учасники судового провадження на власний розсуд користуються наданими їм процесуальними правами, зокрема, правом на участь у судовому засіданні, суд апеляційної інстанції вирішив розглядати дану апеляційну скаргу за відсутності третьої особи та його повноважних представників за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до п. 25 ч. 1 ст. 255 ГПК України окремо від рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції, зокрема, про розгляд скарг на рішення, дії (бездіяльність) органів Державної виконавчої служби, державного виконавця, приватного виконавця.

За змістом ч. 1 ст. 271 ГПК України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Згідно з частиною першою статті 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій Главі.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваної ухвали, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 339 ГПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Згідно з ст.341 ГПК України скаргу може бути подано до суду: а) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права; б) у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

З вказаних приписів вбачається, що скарга на бездіяльність приватного виконавця може бути подана впродовж 10 днів. Перебіг цього строку починається з дня вчинення оскаржуваної дії, або дня, коли скаржнику стало відомо про вчинення оскаржуваної дії, або дня, коли дія мала бути вчинена.

Під час оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу Державної виконавчої служби або приватного виконавця, на виконанні яких перебуває виконавчий документ господарського суду, слід дотримуватися відповідних положень Господарського процесуального кодексу України, передбачених у розділі VI «Судовий контроль за виконанням судових рішень», зокрема щодо права на звернення зі скаргою у строк десять календарних днів, визначений пунктом «а» частини першої статті 341 цього Кодексу.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.03.2019 у справі № 920/149/18.

Як зазначалось вище, скарга на бездіяльність приватного виконавця обґрунтована бездіяльністю приватного виконавця щодо не закриття виконавчого провадження, у зв`язку з фактичним виконанням рішення суду.

Відповідно до п. 9 ч. 1, ч. 2 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі: 9) фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом. Постанова про закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, виноситься в день настання відповідних обставин або в день, коли виконавцю стало відомо про такі обставини.

При цьому, на переконання скаржника, рішення було виконано у повному обсязі 01.03.2021, що підтверджується складеним актом, за участю аудитора, приватного виконавця та боржника.

Зі змісту скарги вбачається, що приватний виконавець був присутній при допуску аудитора до приміщень боржника та складанні відповідного акту 01.03.2021.

Оскільки, боржник вважає, що саме 01.03.2021 ним було виконано рішення і обставина щодо виконання підтверджується актом від 01.03.2021, який в тому числі підписаний ним та приватним виконавцем, то за твердженням скаржника, виконавче провадження мало бути закрито 01.03.2021 з огляду на приписи ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження».

При цьому, боржник, якщо він вважає, що виконав рішення 01.03.2021 та усвідомлював, що виконавче провадження мало бути закрито 01.03.2021 і відповідно з 02.03.2021 настає бездіяльність виконавця щодо закриття виконавчого провадження, до суду зі скаргою звернувся лише 18.03.2021, зазначивши при цьому, що він дізнався про бездіяльність виконавця лише 15.03.2021 з АСВП.

Суд наголошує, що як встановлено у пункті а частини 1 статті 341 Господарського процесуального кодексу України, скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права.

Крім того, приписами пункту «а» частини 1 статті 341 Господарського процесуального кодексу України, встановлено, що відповідну скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права.

Порівняльний аналіз змісту термінів «дізналася» та «повинна була дізнатися», що містяться в статті 341 Господарського процесуального кодексу України, дає підстави для висновку про презумпцію обов`язку особи знати про стан своїх прав у виконавчому провадженні.

При цьому, суд враховує, що процесуальні норми створюються для забезпечення належного відправлення правосуддя та дотримання принципу юридичної визначеності і сторони повинні очікувати їх застосування.

Вказана позиція також викладена у постанову Верховного Суду від 14.08.2019 № 910/7221/17.

Відповідно до частини 1 статті 8 Закону України «Про виконавче провадження» реєстрація виконавчих документів, документів виконавчого провадження, фіксування виконавчих дій здійснюється в автоматизованій системі виконавчого провадження, порядок функціонування якої визначається Міністерством юстиції України. Вільний та безоплатний доступ до інформації автоматизованої системи виконавчого провадження забезпечує Міністерство юстиції України у мережі Інтернет на своєму офіційному веб-сайті з можливістю перегляду, пошуку, копіювання та роздрукування інформації, на основі поширених веб-оглядачів та редакторів, без необхідності застосування спеціально створених для цього технологічних та програмних засобів, без обмежень та цілодобово. Інформація повинна містити відомості про час її розміщення.

За змістом частини другої вказаної статті Автоматизованою системою виконавчого провадження забезпечується зокрема надання сторонам виконавчого провадження інформації про виконавче провадження (п.2).

Таким чином, з огляду на вищевказані приписи, боржник пропустив 10 денний строк на звернення зі скаргою на бездіяльність приватного виконавця, оскільки перебіг строку на оскарження бездіяльності приватного виконавця розпочався з 02.03.2021, а скаржник звернувся до суду зі скаргою 18.03.2021.

При цьому, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з висновком суду першої інстанції про необґрунтованість доводів скаржника про те, що він дізнався про бездіяльність виконавця лише 15.03.2021 з АСВП, оскільки про хід виконавчого провадження він був обізнаний, при складанні акту від 01.03.2021, який сам боржник визначає як дату закінчення виконавчого провадження, він був присутній, крім того, як правильно вказав суд першої інстанції, боржником не наведено будь-яких пояснень чи обгрунтування, чому він, знаючи про наявність підстав (на його думку) для закриття виконавчого провадження не прослідковував за станом виконавчого провадження.

Разом з тим, суд звертає увагу, що доказів чи аргументів щодо обставин, що перешкоджали б скаржнику раніше отримати таку інформацію, апелянтом не надано та не наведено, як і клопотання про поновлення строку скаржником не заявлено.

Згідно з ч. 1-4, 7 ст. 119 Господарського процесуального кодексу України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду. Якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку, встановленого законом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, а заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, - судом, який встановив строк, без повідомлення учасників справи. Одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подані заява, скарга, документи тощо), стосовно якої пропущено строк. Про відмову у поновленні або продовженні процесуального строку суд постановляє ухвалу, яка не пізніше наступного дня з дня її постановлення надсилається особі, яка звернулася із відповідною заявою.

Відповідно до ст. 118 ГПК України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Відтак, оскільки строк на подання скарги на бездіяльність приватного виконавця боржником пропущений і він не просив поновити строк для звернення до суду з відповідною скаргою, то суд першої інстанції обґрунтовано залишив скаргу без розгляду.

У зв`язку з цим, скарга по суті не розглядалась, а обставини щодо наявності чи відсутності підстав для закриття провадження не оцінювались.

Щодо доводів апеляційної скарги колегія суддів зазначає наступне.

Апелянт вважає, що судом першої інстанції було порушено норми процесуального права, оскільки не враховано висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 25.03.2020 у справі №175/3995/17-ц.

Колегією суддів враховано посилання на вказану постанову Верховного Суду, однак колегія суддів наголошує, що Верховний Суд у вказаній постанові керувався приписами Закону України «Про виконавче провадження», зокрема статті 74 вказаного Закону, якою врегульовано правовідносини щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності виконавців та посадових осіб органів державної виконавчої служби, натомість у даному випадку оскаржуються дії приватного виконавця з посиланням на Розділ VI Господарського процесуального кодексу України.

Відтак, судова колегія наголошує, що правовідносини у даній справі та у справі №175/3995/17-ц є відмінними, а тому посилання скаржника на вказану судову практику відхиляються судом.

Разом з тим, судова колегія вважає, що судом при прийнятті оскаржуваної ухвали було всебічно з`ясовано обставини, що мають значення для справи.

Підсумовуючи викладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції щодо залишення скарги на бездіяльність приватного виконавця без розгляду з огляду на пропуск строку на подання такої скарги та відсутність клопотання про поновлення строку для звернення до суду з відповідною скаргою.

Дослідивши обставини справи, апеляційний господарський суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали Господарського суду міста Києва від 23.03.2021 у справі №910/16262/19.

Згідно з ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

За змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кузнєцов та інші проти Російської Федерації» зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції.

Така позиція є усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи «Серявін та інші проти України», «Проніна проти України») і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Так, у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини зазначає, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Суд апеляційної інстанції зазначає, що враховуючи положення ч. 1 ст. 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 р. N 475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів N 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 р. N3477-IV (3477-15) «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України № 4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін.

За таких обставин, висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки відповідають дійсним обставинам справи і підтверджуються достовірними доказами, а тому ухвала Господарського суду міста Києва від 23.03.2021 у справі №910/16262/19 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для її скасування не вбачається.

Колегія суддів зазначає про те, що при апеляційному перегляді не встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права щодо винесення судом першої інстанції оскаржуваної ухвали.

З огляду на викладене, судова колегія приходить до висновку про те, що апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Боедем» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 23.03.2021 у справі №910/16262/19 є необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у зв`язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на апелянта.

керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, 276, 281 - 284 ГПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Боедем" - залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 23.03.2021 у справі №910/16262/19 - залишити без змін.

3. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на апелянта.

4. Матеріали справи № 910/16262/19 повернути до господарського суду першої інстанції.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, передбачені ГПК України.

Повний текст постанови складено та підписано 20.07.2021.

Головуючий суддя Є.Ю. Шаптала

Судді А.І. Тищенко

М.Л. Яковлєв