СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" липня 2021 р. Справа № 905/2382/18

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючий суддя Геза Т.Д., суддя Здоровко Л.М., суддя Мартюхіна Н.О.

секретар судового засідання - Євтушенко Є.В.,

за участю:

від апелянта - Третякова Л.Ф.,

від АТ «Сбербанк» - Ягодка О.О.

інші учасники у справі у судове засідання не з`явились,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Профі Трейдінг" (вх. №1225 Д/2)

на ухвалу господарського суду Донецької області від 23.03.2021 року (суддя Курило Г.Є., постановлену в м. Харків 23.03.2021 о 14:31 год., повний текст складено 29.03.2021)

за результатом розгляду заяви кредитора АТ "Сбербанк" про визнання недійсним договору поруки від 02.04.2018,

у справі № 905/2382/18

за заявою Акціонерного товариства "Сбербанк", м. Київ,

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Маріупольський млинкомбінат", Донецька обл., м. Маріуполь

про банкрутство

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду Донецької області від 02.12.2019 відкрито провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Маріупольський млинкомбінат ( Код ; адреса: 87510, Донецька область, м. Маріуполь, проспект Луніна, буд. 50); визнано грошові вимоги Акціонерного товариства "Сбербанк" в сумі 453178010,74 грн. та 17620,00 грн. судового збору; введено мораторій на задоволення вимог кредиторів; введено процедуру розпорядження майном Товариства з обмеженою відповідальністю "Маріупольський млинкомбінат" строком на сто сімдесят календарних днів до 20.05.2020; призначено розпорядником майна арбітражного керуючого Чупруна Євгена Вікторовича; призначено попереднє судове засідання на 10.02.2020.

Акціонерне товариство "Сбербанк" звернулося до господарського суду Донецької області у справі про банкрутство ТОВ "Маріупольський млинкомбінат" з заявою про визнання недійсним договору поруки від 02.04.2018, який укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Маріупольський млинкомбінат" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Профі Трейдінг" протягом трьох років, що передували відкриттю провадження у справі про банкрутство ТОВ "Маріупольський млинкомбінат".

В нормативне обґрунтування заяви Акціонерне товариство "Сбербанк" посилалося, на норми цивільного законодавства (статті 3, 203-204, 215-216, 626-627, 638, Цивільного кодексу України), та положення абз.3 ч. 1, ч.2 ст. 42 Кодексу України з процедур банкрутства.

АТ "Сбербанк" вважає, що боржник укладаючи оспорюваний договір поруки від 02.04.2018, тобто за три роки, що передували відкриттю провадження у справі про банкрутство (02.12.2019), взяв на себе зобов`язання, внаслідок чого став неплатоспроможним і виконання його грошових зобов`язань перед іншими кредиторами повністю або частково стало неможливим.

На переконання заявника, договір поруки від 02.04.2018 має ознаки фіктивного, оскільки його укладено без наміру створення правових наслідків, обумовлених у договорі, що впливає на баланс інтересів боржника та кредиторів.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 23.03.2021 у справі № 905/2382/18 заяву Акціонерного товариства "Сбербанк" №9548/4/06-2 від 18.08.2020 про визнання недійсним договору поруки від 02.04.2018, який укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Маріупольський млинкомбінат" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Профі Трейдінг" задоволено.

Визнано недійсним договір поруки від 02.04.2018, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Профі Трейдінг" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Маріупольський млинкомбінат".

Судом першої інстанції встановлено, що боржник, як поручитель за договором поруки від 02.04.2018 прийняв на себе зобов`язання щодо солідарної відповідальності із боржником - Публічним акціонерним товариством "Одеський коровай" за виконання грошових зобов`язань у сумі 445002143,53грн.

Місцевий господарський суд дійшов висновку, що боржник прийняв значне зобов`язання за наявності заборгованості перед іншими кредиторами, при цьому за висновком суду, не вбачається можливості виконання зобов`язання та така можливість не відстежується протягом дії поруки.

Також суд першої інстанції дійшов висновку, що за відсутності доказів фінансової спроможності ТОВ "Маріупольський млинкомбінат", як при укладанні договору так і у подальшому звертаючись до специфіки оспорюваного договору не можна дійти висновку про намагання сторонами договору досягти правового результату у вигляді направлення вимоги боржнику.

Беручи до уваги розмір зобов`язання за договором поруки, правову природу цього правочину та його мету, враховуючи відкритість доступу до Єдиного державного реєстру судових рішень та Автоматизованої системи виконавчого провадження суд першої інстанції дійшов висновку, що не можливо вважати Товариство з обмеженою відповідальністю "Профі Трейдінг" таким, що не могло бути обізнано про наявність у боржника значної заборгованості перед іншими кредиторами.

Судом зазначено, що з матеріалів справи не вбачається існування ознак реального виконання або фінансової можливості виконання зобов`язання, яке прийнято Товариством з обмеженою відповідальністю "Маріупольський млинкомбінат", отже спірний договір поруки не був спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, та вчинений для створення штучної заборгованості боржника, заявленої під час проведення його процедури банкрутства.

Місцевий господарський суд дійшов висновку, що укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків є порушенням ст. 20 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» та ст. 42 Кодексу України з процедур банкрутства, які регулюють відносини, що виникли між боржником, кредитором та іншими особами з приводу дій боржника щодо розпорядження своїм майном, вчинені в так званий «підозрілий» період до відкриття провадження у справі про банкрутство або після відкриття провадження у справі про банкрутство. Вказані статті визначають підстави оспорювання майнових дій боржника з метою забезпечення зберігання майна в інтересах кредиторів або повернення майна боржника, у разі його вибуття, до ліквідаційної маси.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Профі Трейдінг" звернулося до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою на ухвалу господарського суду Донецької області від 23.03.2021 у справі № 905/2382/18, в якій просить її скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні заяви АТ "Сбербанк" про визнання недійсним договору поруки від 02.04.2018, укладеного між ТОВ "Маріупольський млинкомбінат" та ТОВ "Профі Трейдінг" відмовити повністю.

Апелянт вважає ухвалу суду першої інстанції необґрунтованою, посилаючись на те, що кредитором АТ "Сбербанк" в заяві не надано доказів, а судом першої інстанції не наведено посилання на норми права, які: забороняють юридичній особі укладати договори поруки при наявності виконавчого провадження, боргів або негативного фінансового стану поручителя; вимагають підтвердження боржником фінансової можливості виконання фінансового зобов`язання.

ТОВ "Профі Трейдінг" зазначає, що АТ "Сбербанк" також не надано доказів, що:

- укладення договору поруки зменшує розмір його активів поручителя;

- внаслідок укладення договору поруки виконання грошових зобов`язань боржника перед іншими кредиторами повно або частково стало неможливим.

На переконання апелянта, АТ "Сбербанк" в заяві не наведено доказів відсутності існування ознак реального виконання або фінансової можливості виконання зобов`язання, яке прийнято Товариством з обмеженою відповідальністю "Маріупольський млинкомбінат".

Ліквідатором Товариства з обмеженою відповідальністю "Маріупольський млинкомбінат" Чупруном С.В. подано відзив на апеляційну скаргу (вх. №6399 від 02.06.2021).

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ГПК України до відзиву додаються докази надсилання (надання) копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи.

Не повідомлена сторона у справі належним чином, як учасник господарського процесу, позбавлена можливості володіти об`єктивною інформацією стосовно руху господарського процесу.

Однак, ліквідатором Товариства з обмеженою відповідальністю "Маріупольський млинкомбінат" Чупруном С.В. не виконано вимог ч. 4 ст. 263 ГПК України, а отже зазначений відзив залишається без розгляду.

ТОВ "Лео 2002" подано письмові пояснення (вх. №6473 від 04.06.2021).

Згідно з ч. 1 ст. 42 ГПК України учасники справи мають право, зокрема, подавати письмові пояснення.

Відповідно до статті 1 Кодексу України з процедур банкрутства сторони у справі про банкрутство - конкурсні кредитори (представник комітету кредиторів), забезпечені кредитори, боржник (банкрут); учасники у справі про банкрутство - сторони (конкурсні кредитори (представник комітету кредиторів), забезпечені кредитори, боржник (банкрут), арбітражний керуючий, державний орган з питань банкрутства, Фонд державного майна України, представник органу місцевого самоврядування, представник працівників боржника, уповноважена особа засновників (учасників, акціонерів) боржника, а також у випадках, передбачених цим Кодексом, інші учасники справи про банкрутство, щодо прав або обов`язків яких існує спір.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 02.06.2020, яка залишена без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 15.04.2021у справі № 905/2382/18 визнано недійсним договір поруки від 26.09.2017, укладений між ТОВ "Маріупольський млинкомбінат" та ТОВ "Лео 2002".

Отже, ТОВ "Лео 2002" не є ні кредитором ні стороною у даній справі про банкрутство, а отже письмові пояснення ТОВ "Лео 2002" не підлягають розгляду.

У відзиві на апеляційну скаргу АТ "Сбербанк", який є кредитором у справі ТОВ "Маріупольський млинкомбінат" заперечує проти вимог апелянта в повному обсязі, вважає вимоги апеляційної скарги необґрунтованими та безпідставними. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскаржувану ухвалу без змін.

АТ "Сбербанк" зазначає, що Цивільний кодекс України наділяє правом оспорювати правочини не лише сторону правочину, а і інших осіб які є заінтересованими особами, у даному випадку АТ "Сбербанк", як кредитор боржника, оспорює договір поруки від 02.04.2018, як заінтересована особа, оскільки зазначений договір має ознаки фіктивності, оскільки його укладено без наміру створення правових наслідків, обумовлених у договорі, що впливає на баланс інтересів боржника та кредиторів у справі про банкрутство ТОВ "Маріупольський млинкомбінат".

Кредитор зауважує, що положення ст. 42 Кодексу України з процедур банкрутства розширюють визначені приписами ст. 215 Цивільного кодексу України підстави для визнання недійсними правочинів та надають можливість визнати недійсною угоду, яка вчинена у період протягом трьох років, що передував відкриттю процедури банкрутства або після порушення справи про банкрутство, та вчинена на шкоду боржника або його кредиторам.

АТ "Сбербанк" зазначає, що ухвалою господарського суду міста Києва від 24.03.2021 у справі № 910/8992/19 про банкрутство ПАТ «Одеський Коровай» визнано недійсним договір переведення боргу від 01.04.2018, який укладено між ТОВ «Торгівельна компанія «Золотий Урожай» та ПАТ «Одеський Коровай», а відтак, у ПАТ «Одеський Коровай» відсутні грошові зобов`язання в забезпечення виконання яких було укладено спірний договір поруки від 02.04.2018.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.04.2021 сформовано наступний склад колегії суддів: головуючий суддя - Геза Т.Д., суддя Здоровко Л.М., суддя Лакіза В.В.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 17.05.2021 поновлено Товариству з обмеженою відповідальністю "Профі Трейдінг" процесуальний строк, встановлений на апеляційне оскарження ухвали господарського суду Донецької області від 23.03.2021 у справі № 905/2382/18. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Профі Трейдінг" на ухвалу господарського суду Донецької області від 23.03.2021 у справі № 905/2382/18. Призначено справу до розгляду на 09.06.2021 о 10:45 год.

26.05.2021 на електрону пошту Східного апеляційного господарського суду від представника кредитора АТ "Сбербанк" адвоката Ягодки О.О. надійшла заява (вх.№6014 від 26.05.2021) про відвід колегії суддів: головуючого судді Геза Т.Д., суддів Здоровко Л.М., Лакізи В.В. від участі у розгляді справи №905/2382/18.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 27.05.2021 у справі № 905/2382/18 визнано необґрунтованою заяву Акціонерного товариства "Сбербанк" (вх.№6014 від 26.05.2021) про відвід колегії суддів Східного апеляційного господарського суду, головуючого судді Геза Т.Д., суддів Здоровко Л.М., Лакізи В.В. у розгляді справі №905/2382/18.

Заяву (вх.№6014 від 26.05.2021) та матеріали справи № 905/2382/18 для вирішення питання про відвід у відповідності до ч.3 ст. 39 Господарського процесуального кодексу України, передано судді, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 32 цього Кодексу.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.05.2021 визначено суддю Пуль О.А. для вирішення питання про відвід.

Ухвалою східного апеляційного господарського суду від 31.05.2021 у справі № 905/2382/18 (суддя Пуль О.А.) відмовлено у задоволенні заяви (вх.№6014 від 26.05.2021) АТ "Сбербанк" про відвід колегії суддів Східного апеляційного господарського суду, головуючого судді Геза Т.Д., судді Здоровко Л.М., судді Лакізи В.В. у справі №905/2382/18.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 09.06.2021 розгляд справи відкладено до 07.07.2021 о 14:15 год.

01.07.2021 Східним апеляційним господарським судом отримано пояснення від АТ "Сбербанк" (вх. №7522 від 01.07.2021), якими кредитор підтримує свою позицію по даній справі.

02.07.2021 Східним апеляційним господарським судом отримано клопотання (вх. №7565) від ліквідатора ТОВ «Маріупольський млинкомбінат» арбітражного керуючого Чупруна Є.В., яким просить розгляд справи здійснити без його участі.

У зв`язку з тимчасовою непрацездатністю судді-члена колегії Лакізи В.В. на дату розгляду справи, протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.07.2021 сформовано наступний склад колегії суддів: головуючий суддя - Геза Т.Д., суддя Здоровко Л.М., суддя Мартюхіна Н.О.

У судовому засіданні 07.07.2021 апелянт підтримав доводи і вимоги апеляційної скарги і просив її задовольнити.

Представник АТ "Сбербанк" заперечував проти апеляційної скарги, просив скаргу залишити без задоволення, оскаржувану ухвалу без змін.

Інші учасники у справі про банкрутство у судове засідання не з`явились про дату час і місце судового засідання повідомленні належним чином.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Частиною першою статті 271 цього Кодексу передбачено, що апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Відповідно до ч. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України, неявка сторін, або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Фіксація судових засідань апеляційної інстанції здійснювалась за допомогою звукозаписувального технічного засобу згідно вимог ст.ст.222, 223 та п.17.7 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України в порядку розгляду апеляційної скарги, встановленому ст.270 Господарського процесуального кодексу України.

Заслухавши суддю-доповідача, присутніх у судових засіданнях 09.06.2021 і 07.07.2021 учасників справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваної ухвали з урахуванням повноважень, визначених в ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, судова колегія встановила.

Між Товариством з обмеженою відповідальністю «Торгівельна компанія «Золотий Урожай» (Комісіонер) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія Хлібінвест» (Комітент) укладено Договір комісії №30/06/2015 від 30.06.2015, за яким відповідно до п.1.2., п.2.2.1 Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія Хлібінвест» за період з липня 2015 року по грудень 2017 року передало на комісію Товариству з обмеженою відповідальністю «Торгівельна компанія «Золотий Урожай» товар (хлібобулочні та кондитерські вироби) на загальну суму 1 198 467 969,73грн.

01.03.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Торгівельна компанія «Золотий Урожай» первісний боржник та Публічним акціонерним товариством «Одеський коровай» - новий боржник, укладено договір про переведення боргу.

Згідно п.1.1 договору переведення боргу первісний боржник переводить свій борг щодо виплати комісійної плати у сумі 445002143,53грн. за реалізацію товару за договором комісії №30/06/2015 від 30.06.2015, укладеного між первісним боржником и Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія Хлібінвест» (Кредитор), а новий боржник замінює первісного боржника у зобов`язанні, що виникає із зазначеного вище договору (Основний договір), і приймає на себе обов`язки первісного боржника за Основним договором.

Як визначено п.1.2 договору, цей договір укладено сторонами разом із письмовою згодою Кредитора на переведення боргу, що підтверджується його листом (повідомленням) від 01.03.2018, який є невід`ємною частиною договору.

Новий боржник зобов`язується виконати обов`язки первісного боржника перед Кредитором на умовах Основного договору (п.3.1 договору).

У п.3.2 договору сторони погодили, що підписання цього договору сторони підтверджують, що первісний боржник передав новому боржнику документи (їхні копії), що підтверджують дійсність вимог Кредитора за Основним договором: договір комісії №30/06/2015 від 30.06.2015 (Основний договір); додаткові угоди №1-28 до договору №30/06/2015 від 30.06.2015; акти приймання-передачі товару до договору №30/06/2015 від 30.06.2015; звіти комітенту до договору №30/06/2015 від 30.06.2015; акти звірки взаємних розрахунків до договору №30/06/2015 від 30.06.2015; банківські виписки та/або платіжні доручення до договору №30/06/2015 від 30.06.2015.

Договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та його скріплення печатками сторін (у разі наявності). Строк цього договору починає свій перебіг у момент, встановлений у п.5.1 та визначається часом достатнім для належного виконання цього договору сторонами (п.п.5.1, 5.2 договору).

Отже, з моменту укладання договору від 01.03.2018 до Публічного акціонерного товариства «Одеський коровай» перейшло зобов`язання зі сплати грошових коштів на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Хлібінвест» за договором комісії №30/06/2015 від 30.06.2015 в обсязі 445002143,53грн.

Доказів про виконання Публічним акціонерним товариством «Одеський коровай» прийнятого зобов`язання перед Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія Хлібінвест» матеріали оскарження ухвали господарського суду Донецької області від 23.03.2021 не містять.

02.04.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія Хлібінвест» - первісний кредитор та Товариством з обмеженою відповідальністю «Профі Трейдінг» - новий кредитор укладено договір №02-04/18 про відступлення права вимоги, відповідно до якого регулюються відносини, пов`язані із заміною правомочної сторони в грошовому зобов`язанні, що виникли із договору комісії №30/06/2015 від 30.06.2015, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Торгівельна компанія «Золотий Урожай» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія Хлібінвест» (Основний договір) на суму 445 002 143,53грн (п.1 договору).

Як визначено у п.2 договору про відступлення права вимоги, первісний кредитор передає, а новий кредитор приймає належне первісному кредитору право вимоги до Боржника і стає кредитором за Основним договором.

Умовами договору передбачено, що новий кредитор сплачує первісному кредитору плату за відступлення права вимоги за цим договором у розмірі 445002143,53грн після отримання письмового повідомлення про сплату протягом тридцяти банківських днів, шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок первісного кредитора, або іншим способом, що не суперечить нормам діючого законодавства України (п.3 договору).

Сторони підтвердили, що загальна заборгованість Боржника за Основним договором, право вимоги якої переходить до нового кредитора, згідно даного договору, на момент його підписання становить 445002143,53грн (п.4 договору).

Договір про відступлення права вимоги підписано та скріплено печатками сторін. Повноваження осіб, що вчинили означений правочин не оспорюються.

Між первісним кредитором та новим кредитором складено акт приймання-передачі прав вимоги від 02.04.2018 за договором про відступлення права вимоги №02-04/18 від 02.04.2018 (додаток №2 до договору), у якому зазначено: відступлення первісним кредитором та набуття новим кредитором права вимоги до Боржника Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгівельна компанія «Золотий Урожай» за договором комісії №30/06/2015 від 30.06.2015; загальна сума заборгованості Боржника за Основним договором, право вимоги якої переходить до нового кредитора становить суму 445002143,53грн; новий кредитор та первісний кредитор визнають, що відступлення прав вимоги набуває чинності безпосередньо з моменту підписання ними цього акта приймання-передачі прав вимоги.

Як свідчать матеріали справи 02.04.2018 Публічним акціонерним товариством «Одеський коровай» отримано повідомлення про відступлення права вимоги за договором комісії №30/06/2015 від 30.06.2015 на суму 445 002 143,53грн.

11.04.2018 Товариство з обмеженою відповідальністю «Профі Трейдінг» звернулось до Публічного акціонерного товариства «Одеський коровай» з вимогою про сплату боргу, яку останнім не виконано.

02.04.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Профі Трейдінг" (Кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Маріупольський млинкомбінат" (Поручитель) укладено договір поруки від 02.04.2018.

За даним договором Поручитель поручається перед Кредитором за виконання Боржником (Публічне акціонерне товариство "Одеський коровай", ) зобов`язань, вказаних в ст.2 цього договору. Під зобов`язанням розуміється зобов`язання Боржника перед Кредитором, що випливають з договору(ів), з якого(их) випливає зобов`язання, суть та строки виконання якого передбачені ст.2 цього договору. В цьому договорі, в залежності від контексту, термін "зобов`язання" означає як всі зобов`язання Боржника перед Кредитором разом, які перелічені в ст.2 цього договору, так і окремо будь-яку частину цих зобов`язань (п.1.1 договору).

Пунктом 1.2 договору визначено, що Поручитель відповідає перед Кредитором за виконання зобов`язання Боржником суми у розмірі 445002143,53грн. Відповідальність Поручителя обмежується лише зазначеною сумою, понад цю суму Поручитель не несе ніякої відповідальності за зобов`язаннями Боржника.

У разі порушення Боржником зобов`язання, Боржник і Поручитель відповідають перед Кредитором як солідарні боржники, що означає право Кредитора вимагати виконання зобов`язання в повному обсязі як від Боржника і Поручителя разом, так і від кожного з них окремо (п.1.3 договору).

Пункт 2.1 ст.2 договору визначає, що порукою за цим договором забезпечується виконання зобов`язання Боржника перед Кредитором за договором комісії №30/06/2015 від 30.06.2015, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "Торгівельна компанія "Золотий Урожай" () та Товариством з обмеженою відповідальністю "Компанія Хлібінвест" (), з усіма змінами, доповненнями та первинними документами до нього, а саме: зобов`язань зі сплати залишку несплачених коштів Товариством з обмеженою відповідальністю "Торгівельна компанія "Золотий Урожай" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Хлібінвест" за договором комісії №30/06/2015 від 30.06.2015 на суму 445002143,53грн., право вимоги на яку у Кредитора виникло на підставі договору про відступлення права вимоги №02-04/18 від 02.04.2018, а обов`язок сплати якої у Боржника виникло на підставі договору про переведення боргу від 01.03.2018.

Пунктами 3.1-3.3 договору поруки встановлено, що у разі порушення зобов`язання Боржником Кредитор направляє Поручителю письмову вимогу виконати зобов`язання (або певну його частину), Кредитор направляє вимогу в якій зазначається загальна сума заборгованості, при цьому не зобов`язаний підтверджувати будь-яким чином факт невиконання зобов`язання Боржником. Вимога Кредитора буде достатньою Поручителю підставою виконати зобов`язання на суму, вказану у такій вимозі, без-будь яких застережень, умов чи вимог до Кредитора про надання додаткової інформації чи документів; поручитель зобов`язаний виконати пред`явлену йому вимогу Кредитора в валюті Зобов`язання в повному обсязі в строк не пізніше 5 (п`яти) банківських днів з моменту отримання такої вимоги; у разі порушення Поручителем строку виконання вимоги Кредитора, Поручитель повинен сплатити Кредитору пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, за кожен день прострочення. Нарахування пені здійснюється на суму простроченого виконанням платежу за весь час прострочення.

У п.5.1.4, п.5.1.6 договору підтверджено відсутність на дату укладання договору справ (у будь-якій їх стадії) про банкрутство Поручителя; підписання цього договору не призведе до порушення установчих документів Поручителя, його внутрішніх положень або будь-якого положення чинного законодавства України, що має відношення до Поручителя, рішення про укладення цього договору прийняте відповідними органами управління згідно їх компетенції, визначеної уставними документами Поручителя.

Відповідно до п.п.6.1, 6.2 договору порука за цим договором припиняється, за умови виконання Поручителем зобов`язання Боржника перед Кредитором, в обсязі передбаченому пунктом 1.2 цього договору; у будь-якому випадку порука припиняється 31.12.2019.

Договір набирає чинності з моменту його підписання Сторонами та скріплення печатками Кредитора, Поручителя (п.7.6 договору поруки).

Договір поруки підписано без зауважень чи заперечень.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Профі Трейдінг" звернулось 02.04.2018 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Маріупольський млинкомбінат" з вимогою відповідно до п.п.3.1, 3.2 ст.3 договору поруки від 02.04.2018 виконати зобов`язання перед кредитором у повному обсязі на суму 445 002 143,53грн.

Дана вимога отримана боржником 03.04.2018.

Таким чином, враховуючи положення п.3.2 договору поруки, строк виконання основного зобов`язання Поручителем становить по 10.04.2018 включно.

Проте, дане зобов`язання, в порушення ст.ст.525 та 526 Цивільного кодексу України, Товариством з обмеженою відповідальністю "Маріупольский млинкомбінат" не виконано.

Станом на дату укладання оспорюваного правочину Рішенням Постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації "Союз інвесторів України" від 07.09.2015 у справі №81/15:

- стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Маріупольський млинкомбінат", м.Маріуполь на користь Публічного акціонерного товариства "Дочірній банк Сбербанку Росії" суму заборгованості за Договором про відкриття кредитної лінії від 06.03.2012 року №26-Н/12/24/ЮО-KL в розмірі 23135150 (двадцять три мільйони сто тридцять п`ять тисяч сто п`ятдесят) доларів США 72 центи, 344760 (триста сорок чотири тисячі сімсот шістдесят)грн. 26 коп. пені за прострочення повернення заборгованості за кредитною лінією, 895421 (вісімсот дев`яносто п`ять тисяч чотириста двадцять одна) грн. 12 коп. пені за прострочення сплати процентів за користування кредитною лінією.

- стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Маріупольський млинкомбінат", м.Маріуполь на користь Публічного акціонерного товариства "Дочірній банк Сбербанку Росії" третейський збір в розмірі 25500 (двадцять п`ять тисяч п`ятсот) грн. 00 коп.

14.01.2016 у справі №910/28332/15 видано наказ на виконання вищевказаного рішення. Крім того видано наказ, яким стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Маріупольський млинкомбінат" (87510, Донецька обл., м. Маріуполь, пр. Луніна, буд. 50, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Сбербанк" (01601, м. Київ, вул. Володимирська, буд. 46, ) витрати по сплаті судового збору в розмірі 609,00 грн.

Рішенням Господарського суду Донецької області від 05.07.2016 у справі №905/1923/15, в т.ч. звернуто стягнення в рахунок погашення заборгованості перед Публічним акціонерним товариством "Сбербанк" за договором про відкриття кредитної лінії №26-Н/12/24/ЮО/KL від 06.03.2012, що складається з простроченої заборгованості за кредитною лінією в розмірі 19973750,00 доларів США, заборгованості по процентам за користування кредитною лінією в розмірі 3585315,82 доларів США, пені, нарахованої за прострочення з повернення заборгованості за кредитною лінією за період з 04.02.2014 по 13.04.2014 в розмірі 33418,54 грн., на майно Товариства з обмеженою відповідальністю "Маріупольський млинкомбінат", передане в іпотеку за договором іпотеки від 06.03.2012р., а саме, на комплекс загальною площею 33 472,2 кв.м, що знаходиться за адресою: Донецька область, місто Маріуполь, проспект Луніна (вулиця Портова), будинок 50, та встановлено початкову ціну продажу предмету іпотеки - 145000000,00грн з урахуванням ПДВ.

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 12.09.2016 рішення Господарського суду Донецької області від 05.07.2016 по справі №905/1923/15 скасовано частково, а саме в частині звернення стягнення в рахунок погашення заборгованості по процентам за користування кредитною лінією в розмірі 1508130,33 дол.США, в цій частині припинено провадження, в решти частини заборгованості за процентами в сумі 2077185,49 дол.США залишено без змін, в іншій частині рішення залишено без змін.

28.07.2016 головним держаним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання наказу №910/28332/15 виданого 14.01.2016. У зв`язку з допущенням помилки в адресі місцезнаходження боржника державним виконавцем винесено постанову про виправлення помилки в процесуальному документі від 02.11.2018 та змінено адресу боржника ТОВ "Маріупольський млинкомбінат" м.Маріуполь, пр.Леніна, 50 на м.Маріуполь, пр.Луніна, 50 в постанові про відкриття виконавчого провадження від 28.07.2016, постанові про звернення стягнення на майно боржника від 27.08.2016, постанові про стягнення виконавчого збору від 11.08.2016, постанові про звернення стягнення на кошти на рахунках боржника від 11.08.2016, постанові про розшук майна боржника від 02.03.2017, постанові про звернення стягнення на майно боржника від 18.01.2018.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 19.04.2016 у справі №910/23250/15 в рахунок часткового погашення заборгованості перед Публічним акціонерним товариством «Сбербанк» за договором від 06 березня 2012 року №26-Н/12/24/ЮО/КL, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Золотий Урожай» та Публічним акціонерним товариством «Дочірній банк Сбербанку Росії» в розмірі 23 559 065 доларів США 82 центи, з яких: 19 973 750 (дев`ятнадцять мільйонів дев`ятсот сімдесят три тисячі сімсот п`ятдесят) доларів США заборгованість за кредитною лінією; 3 585 315 (три мільйони п`ятсот вісімдесят п`ять тисяч триста п`ятнадцять) доларів США 82 центи. Звернуто стягнення на предмет іпотеки згідно з іпотечним договором від 06.03.2012, укладеним між Товариством з обмеженою відповідальністю «Святошино» та Публічним акціонерним товариством «Сбербанк», посвідченим приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу Трубніковою І.О. та зареєстрований в реєстрі за №262: майновий комплекс, загальною площею 5 820,8 (п`ять тисяч вісімсот двадцять цілих і вісім десятих) кв.м., що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Кричевського Федора, буд.19. Визнано за Публічним акціонерним товариством «Сбербанк» право власності на майновий комплекс, загальною площею 5 820,8кв.м., що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Кричевського Федора, буд.19.

Розмір заборгованості за рішенням Постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації "Союз інвесторів України" від 07.09.2015 у справі №81/15 і наказу Господарського суду міста Києва від 14.01.2016 у справі №910/28332/15, з урахуванням здійсненого 24.06.2016 погашення заборгованості за рахунок прийняття Банком у власність майна, становить 21627020,39 доларів США та 1240181,38грн і складається з 19973750,00 доларів США заборгованості за кредитом; 1653270,39 доларів США заборгованості за відсотками за користування кредитом; 344760,26 грн. пені за прострочення повернення заборгованості за кредитною лінією; 895421,12 грн. пені за прострочення сплати процентів за користування кредитом.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 02.12.2019 відкрито провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Маріупольський млинкомбінат ( Код ; адреса: 87510, Донецька область, м. Маріуполь, проспект Луніна, буд. 50); визнано грошові вимоги Акціонерного товариства "Сбербанк" в сумі 453178010,74 грн. та 17620,00 грн. судового збору; введено мораторій на задоволення вимог кредиторів; введено процедуру розпорядження майном Товариства з обмеженою відповідальністю "Маріупольський млинкомбінат" строком на сто сімдесят календарних днів до 20.05.2020; призначено розпорядником майна арбітражного керуючого Чупруна Євгена Вікторовича; призначено попереднє судове засідання на 10.02.2020.

У межах справи №905/2382/18 встановлено наявність суб`єктивного права Маріупольсьої міської ради Донецької області на отримання орендної плати від боржника, а у останнього відповідного обов`язку зі сплати, згідно розрахунку договірних обов`язків по орендній платі за землю станом на 01.11.2019, плати за оренду земельних ділянок у період жовтень 2016р. - серпень 2019р. у загальній сумі 3277607,74грн., а також наявність грошових зобов`язань, на час укладання та дії договору поруки, перед Головним управлінням державної податкової служби у Донецькій області.

За даними, що містить балансова довідка боржника, станом на 30.09.2019 на балансі Товариства з обмеженою відповідальністю "Маріупольський млинкомбінат" стаття балансу "Основні засоби" обліковуються основні засоби (обладнання та ін.) по первісній вартості 12263407,13грн., залишкова вартість 52289,25грн.

Кредиторська заборгованість станом на 30.09.2019, за даними Товариства з обмеженою відповідальністю "Маріупольський млинкомбінат", за основним зобов`язанням, при цьому без урахування прийнятого на себе зобов`язання за договором поруки від 02.04.2018, дорівнює 389684024,39грн; дебіторська заборгованість 2654453,73грн.

Відповідно до балансової довідки Товариства з обмеженою відповідальністю "Маріупольський млинкомбінат" №б/н від 29.11.2019, станом на 30.09.2019 на балансі товариства стаття балансу "Основні засоби" обліковуються основні засоби (нерухоме майно та ін.) на суму 7911672,61грн, залишкова вартість 203585,76грн.

Відповідно до балансової довідки Товариства з обмеженою відповідальністю "Маріупольський млинкомбінат" №б/н від 29.11.2019 (уточнена), станом на 30.09.2019 на балансі товариства стаття балансу "Основні засоби" обліковуються основні засоби (рухоме майно та ін.) по первісній вартості 12422067,12грн., залишкова вартість 42 721,38грн.

Згідно балансу (звіт про фінансовий стан) на 30.09.2019 чисті активи становлять 9834000,00грн на початок звітного періоду, на кінець звітного періоду має від`ємне значення.

Відповідно до наявного в матеріалах справи звіту інвентаризації майнових активів Товариства з обмеженою відповідальністю "Маріупольський млинкомбінат" станом на 01.01.2020 виявлено активи боржника: основні засоби загальною кількістю 101 одиниця залишковою вартістю 225663,26грн (інвентаризаційний опис №1/1), основні засоби загальною кількістю 841 одиниця залишковою вартістю 8730,87грн (інвентаризаційний опис №2/1), основні засоби загальною кількістю 12 одиниць залишковою вартістю 0,00грн (інвентаризаційний опис №3/1), основні засоби загальною кількістю 84 одиниці залишковою вартістю 4732,60грн (інвентаризаційний опис №4/1), основні засоби загальною кількістю 31 одиниці залишковою вартістю 1818,58грн (інвентаризаційний опис №5/1), основні засоби загальною кількістю 24 одиниці залишковою вартістю 0,00грн (інвентаризаційний опис №1/2), капітальні інвестиції загальною кількістю 1 одиниця залишковою вартістю 6500,00грн (інвентаризаційний опис №1/3), виробничі запаси загальною кількістю 78883,522 одиниць на суму 480853,75грн (інвентаризаційний опис №1/4), основні засоби загальною кількістю 18 одиниць залишковою вартістю 37201,95грн (інвентаризаційний опис №1/5). Необоротні активів та групи вибуття утримувані для продажу), відкриті рахунки у кількості 10 одиниць. До активів боржника, зокрема входять: будівлі, автотранспорт, спецтехніка, обладнання, інше майно. Кредиторська заборгованість складає ,45грн (інвентаризаційна відомість №2/6). Дебіторська заборгованість складає 6208448,63грн, в тому числі дебіторська заборгованість, дата виникнення якої більше 3-х років, щодо якої сплинув строк позовної давності - 2465459,01грн (інвентаризаційна відомість №1/6). Акти інвентаризації (інвентаризаційні описи) складені та підписані розпорядником майна Чупруном Є.В., директором ТОВ "Маріупольський млинкомбінат" Щетініним А.В. та директором ТОВ "Браво-Групп" Солдаткіною О.Є.

За даними аналізу фінансово-господарської діяльності ТОВ "Маріупольський млинкомбінат" виділено та згруповано за якісними ознаками основні показники фінансового стану та результатів діяльності ТОВ "Маріупольський млинкомбінат" за весь аналізований період. В ході аналізу були отримані наступні показники, які мають виключно хороші значення: позитивна динаміка рентабельності продажів; за останній рік отримано прибуток від продажів (1218 тис.грн), причому спостерігалася позитивна динаміка в порівнянні з попереднім роком (+895 тис.грн); короткострокова дебіторська заборгованість перевищує середньострокові зобов`язання на 3553 тис.грн (6208 тис.грн - 2655 тис.грн). В ході аналізу були отримані наступні негативні показники фінансового становища і результатів діяльності ТОВ "Маріупольський млинкомбінат": значення коефіцієнта забезпеченості власними оборотними засобами, яке дорівнює -3,42, не відповідає нормативному значенню; коефіцієнт поточної (загальної) ліквідності нижче прийнятої норми; коефіцієнт абсолютної ліквідності нижче прийнятої норми (має нульове значення); низька рентабельність активів (нагативне значення); негативна динаміка зміни власного капіталу як наслідок збитковості ТОВ "Маріупольський млинкомбінат"; не дотримується нормальне співвідношення активів за ступенем ліквідності і зобов`язань по терміну погашення; імовірність банкрутства розрахована за формулою Альтману є високою. Серед показників фінансового становища організації, що мають критичні значення, можна виділити наступні: повна залежність організації від позикового капіталу (негативна величина власного капіталу); чисті активи менше статутного капіталу, при цьому за період мало місце зниження величини чистих активів; коефіцієнт швидкої (проміжної) ліквідності значно нижче норми; коефіцієнт покриття інвестицій значно нижче норми; вкрай нестійке фінансове становище за величиною власних оборотних коштів.

З висновків, викладених у звіті розпорядника майна вбачається, що загальна вартість активів боржника станом на 01.01.2020 складає 6977 тис.грн, в той час як визнана судом загальна сума кредиторських вимог становить ,25грн.

АТ "Сбербанк", як кредитор боржника у справі №905/2382/18 про банкрутство ТОВ "Маріупольський млинкомбінат", просить визнати недійсним договір поруки від 02.04.2018, як заінтересована особа, яка не є стороною цього договору, з тих мотивів, що зазначений правочин має ознаки фіктивності, оскільки його укладено без наміру створення правових наслідків, обумовлених у договорі, що впливає на баланс інтересів боржника та кредиторів.

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

18.12.2018 до Господарського суду Донецької області надійшла заява Акціонерного товариства "Сбербанк" №38174/4/06-2 від 13.12.2018 про порушення провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Маріупольський млинкомбінат", на підставі Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Ухвалою господарського суду Донецької області від 02.12.2019 відкрито провадження у справі про банкрутство ТОВ «Маріупольський млинкомбінат».

Договір поруки від 02.04.2018 укладений за чинності норм Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

Так, згідно ч. 1 ст. 20 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (закон, що діяв на дату укладення спірного правочину) правочини (договори) або майнові дії боржника, які були вчинені боржником після порушення справи про банкрутство або протягом одного року, що передував порушенню справи про банкрутство, можуть бути відповідно визнані недійсними або спростовані господарським судом у межах провадження у справі про банкрутство за заявою арбітражного керуючого або конкурсного кредитора з таких підстав: боржник безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов`язання без відповідних майнових дій іншої сторони, відмовився від власних майнових вимог; боржник виконав майнові зобов`язання раніше встановленого строку; боржник до порушення справи про банкрутство взяв на себе зобов`язання, в результаті чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов`язань перед іншими кредиторами повністю або частково стало неможливим; боржник здійснив відчуження або придбав майно за цінами відповідно нижчими або вищими від ринкових, за умови, що в момент прийняття зобов`язання або внаслідок його виконання майна боржника було (стало) недостатньо для задоволення вимог кредиторів; боржник оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів боржнику перевищувала вартість майна; боржник прийняв на себе заставні зобов`язання для забезпечення виконання грошових вимог.

21.10.2019 введено в дію Кодекс України з процедур банкрутства від 18.10.2018 №2597-VIII та згідно п. 2, 4 Прикінцевих та перехідних положень КУзПБ установлено, що з дня введення в дію цього Кодексу визнано таким, що втратив чинність, зокрема, Закон України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом»; подальший розгляд справ про банкрутство здійснюється відповідно до положень цього Кодексу незалежно від дати відкриття провадження у справі про банкрутство, крім справ про банкрутство, які на день введення в дію цього Кодексу перебувають на стадії санації.

Отже, з введенням в дію 21.10.2019 Кодексу України з процедур банкрутства, Закон України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» втратив чинність, а дія норм Кодексу розповсюджується на всі правовідносини в межах справ про банкрутство.

Згідно зі статтею 2 Кодексу України з процедур банкрутства провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законами України.

Статтею 7 Кодексу України з процедур банкрутства визначено, що спори, стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею. Господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника.

Частини 1 та 2 статті 42 Кодексу України з процедур банкрутства визначають, що правочини, вчинені боржником після відкриття провадження у справі про банкрутство або протягом трьох років, що передували відкриттю провадження у справі про банкрутство, можуть бути визнані недійсними господарським судом у межах провадження у справі про банкрутство за заявою арбітражного керуючого або кредитора, якщо вони завдали збитків боржнику або кредиторам, з таких підстав: боржник виконав майнові зобов`язання раніше встановленого строку; боржник до відкриття провадження у справі про банкрутство взяв на себе зобов`язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов`язань перед іншими кредиторами повністю або частково стало неможливим; боржник здійснив відчуження або придбав майно за цінами, відповідно нижчими або вищими від ринкових, за умови що в момент прийняття зобов`язання або внаслідок його виконання майна боржника було (стало) недостатньо для задоволення вимог кредиторів; боржник оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів до боржника перевищувала вартість майна; боржник узяв на себе заставні зобов`язання для забезпечення виконання грошових вимог.

Правочини, вчинені боржником протягом трьох років, що передували відкриттю провадження у справі про банкрутство, можуть бути визнані недійсними господарським судом у межах провадження у справі про банкрутство за заявою арбітражного керуючого або кредитора також з таких підстав: боржник безоплатно здійснив відчуження майна, взяв на себе зобов`язання без відповідних майнових дій іншої сторони, відмовився від власних майнових вимог; боржник уклав договір із заінтересованою особою; боржник уклав договір дарування.

Таким чином, ст. 20 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» та ст. 42 Кодексу України з процедур банкрутства регулюють відносини, що виникли між боржником, кредитором та іншими особами з приводу дій боржника щодо розпорядження своїм майном, вчинені в так званий «підозрілий» період до відкриття провадження у справі про банкрутство або після відкриття провадження у справі про банкрутство. Вказані статті визначають підстави оспорювання майнових дій боржника з метою забезпечення зберігання майна в інтересах кредиторів або повернення майна боржника, у разі його вибуття, до ліквідаційної маси.

Відповідний строк не є за своєю природою позовною давністю, оскільки виходячи зі змісту статті 256 ЦК України перебіг позовної давності за своєю суттю є строком захисту права, спрямованим у майбутнє, наслідки спливу якого є тягарем, який покладається на особу як результат недбалості у захисті свого права. Тож позовна давність підлягає паралельному застосуванню із строком зазначеним у статті 20 Закону про банкрутство, статті 42 КУзПБ, адже строк встановлений у наведених статтях, обраховується у зворотному напрямку від дати відкриття провадження у справі про банкрутство та жодних меж для заявлення відповідної вимоги після відкриття такого провадження Закон про банкрутство та КУзПБ не визначають.

Положення ст.20 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» та ст. 42 Кодексу України з процедур банкрутства щодо підстав для визнання недійсним правочину за своєю суттю є аналогічними, за цільовою спрямованістю норми направлені унеможливити вчинення боржником фраудаторних дій у «підозрілий період».

Відповідно до ч. 4 статті 17 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" єдність системи судоустрою забезпечується, зокрема єдністю судової практики.

Статтею 36 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" передбачено, що Верховний Суд є найвищим судом у системі судоустрою України, який забезпечує сталість та єдність судової практики у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом.

Згідно з приписами ч. 4 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Здійснюючи апеляційний перегляд оскаржуваної ухвали прийнятої за результатом розгляду заяви кредитора АТ «Сбербанк» про визнання недійсним договору поруки від 02.04.2018 укладеного між боржником та ТОВ «Профі Трейдінг», колегією суддів враховано висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду 02.06.2021 у справі № 904/7905/16.

Верховний Суд у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду з метою єдності та сталості судової практики щодо застосування статті 42 КУзПБ дійшов висновку, що норми цієї статті з урахуванням приписів пункту 4 Прикінцевих та перехідних положень цього Кодексу, який стосується процесуальних норм КУзПБ, застосовується до усіх заяв арбітражних керуючих та кредиторів, поданих після вступу в дію КУзПБ, а темпоральним критерієм її застосування є дата відкриття провадження у справі про банкрутство. Передбачений статтею 42 КУзПБ трирічний строк у будь-якому разі відраховується від дати відкриття провадження у справі про банкрутство. Такий строк з огляду на вступ в дію КУзПБ 21.10.2019 може повноцінно діяти лише у разі відкриття відповідного провадження після 21.10.2022.

На підтвердження такого розуміння застосування статті 42 КУзПБ свідчить також усталений в судовій практиці підхід щодо застосування норм закону під час визнання правочину недійсним, згідно з яким відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Зазначений підхід підтверджується висновками, що містяться в постанові Верховного Суду України від 22.02.2017 у справі № 592/1809/15-ц, постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 16.10.2019 у справі № 704/1284/16-ц, від 31.10.2019 у справі № 461/5273/16, від 06.11.2019 у справі № 552/3744/16-ц, від 18.12.2019 у справі № 522/23617/17-ц, від 24.04.2020 у справі № 522/25151/14-ц, від 07.10.2020 у справі № 626/1063/17, від 25.11.2020 у справі № 162/471/17, постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 20.06.2018 у справі № 911/3023/15, від 15.01.2019 у справі № 904/10887/16, від 08.10.2019 у справі № 925/1288/18, від 19.11.2019 у справі № 904/3935/18, від 17.12.2019 у справі № 910/2114/19, від 15.05.2020 у справі № 904/3938/18, від 09.07.2020 у справі № 910/9641/19 тощо.

Тобто підстава недійсності правочину (оспорюваності чи нікчемності) має існувати в момент вчинення правочину, тоді як підстави визнання правочинів боржника недійсними, що містяться в статті 42 КУзПБ, не є повністю тотожними (ідентичними) з підставами, що містилися в статті 20 Закону про банкрутство, чинного до 21.10.2019.

Тому приписи статті 42 КУзПБ у частині підстав для визнання недійсними правочинів боржника не підлягають застосуванню до правочинів, що були вчинені боржником до дати введення в дію КУзПБ, тобто до 21.10.2019. До правовідносин, що склалися до 21.10.2019, - підлягають застосуванню приписи статті 20 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», в редакції, яка діяла на дату укладення спірного правочину.

У заяві, що переглядається, спірний договір поруки укладено 02.04.2018, тобто у період дії Закону про банкрутство, умови та підстави визнання недійсними правочинів (договорів) та спростування майнових дій боржника в якому було врегульовано статтею 20 цього Закону.

Звертаючись до суду із заявою про визнання недійсним договору поруки, АТ «Сбербанк» посилався на спеціальну норму закону, а саме ст. 42 КУзПБ, в той час як правильними було б посилання на ст. 20 Закону про банкрутство.

Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2019 у справі № 924/1473/15 якщо сторона або інший учасник судового процесу на обґрунтування своїх вимог або заперечень послався не на ті норми права, що фактично регулюють спірні правовідносини, суд самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує для прийняття рішення ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини. При цьому зазначення позивачем конкретної правової норми на обґрунтування позову не є визначальним при вирішенні судом питання про те, яким законом слід керуватися при вирішенні спору.

Саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту. Вказана позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2019 у справі № 917/1739/17.

Як вбачається з оскаржуваної ухвали, суд першої інстанції пославшись на ст. 20 Закону про банкрутство правильно визначив норму права, яка підлягає застосуванню до даних правовідносин.

ТОВ «Профі Трейдінг» в апеляційній скарзі, заперечуючи проти задоволення заяви АТ "Сбербанк" зазначає, що кредитором не надано доказів відсутності існування ознак реального виконання або фінансової можливості виконання зобов`язання, яке прийнято Товариством з обмеженою відповідальністю "Маріупольський млинкомбінат", а також того, що договір поруки спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, та вчинений для штучної заборгованості боржника, заявленої під час проведення його процедури банкрутства.

Колегія суддів вважає дані доводи апелянта необґрунтованими з огляду на наступне.

Інститут визнання недійсними правочинів боржника у межах справи про банкрутство є універсальним засобом захисту у відносинах неплатоспроможності та частиною єдиного механізму правового регулювання відносин неплатоспроможності, що спрямована на дотримання балансу інтересів не лише осіб, які беруть участь у справі про банкрутство, а й осіб, залучених у справу про банкрутство, наприклад, контрагентів боржника. Визнання недійсними правочинів боржника у межах справи про банкрутство спрямоване на досягнення однієї з основних цілей процедури неплатоспроможності - максимально можливе справедливе задоволення вимог кредиторів.

Відповідно до статті 202 Цивільного кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Відповідно до частини 1 статті 553 Цивільного кодексу України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Частинами 1, 2 статті 554 Цивільного кодексу України в разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до частини 1 ст.215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Приписи статті 203 Цивільного кодексу України передбачають, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Угоди, що укладаються учасниками цивільних відносин, повинні мати певну правову та фактичну мету, яка не має бути очевидно неправомірною та недобросовісною.

Згідно з частинами 1, 2 статті 234 Цивільного кодексу України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Для визнання правочину фіктивним суд повинен встановити наявність умислу в усіх сторін правочину. У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно, а його правова мета є іншою, ніж та, що безпосередньо передбачена правочином (у даному випадку - заміна кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги боргу).

Фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише "про людське око", знаючи заздалегідь, що він не буде виконаним; вчиняючи фіктивний правочин, сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином. Фіктивним може бути визнаний будь-який правочин, якщо він не має на меті встановлення правових наслідків, які встановлені законом для цього виду правочину (така правова позиція викладена, зокрема, в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі №369/11268/16-ц та постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 07.12.2018 у справі № 910/7547/17).

Основними ознаками фіктивного правочину є введення в оману (до або в момент укладення угоди) третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину.

Таким чином, суд з`ясовуючи питання щодо фіктивності договору, як укладеного всупереч інтересам заявника, має з`ясувати дійсні наміри сторін, тобто чи була мета укладення договору іншою, аніж це випливає зі змісту договору. Будь-яка господарська операція, дія суб`єкта господарювання повинна мати розумне пояснення мети та мотивів її здійснення. Оскільки договір поруки є безоплатним, тобто не має очевидної економічної мети (за виключенням випадків коли поручитель бере плату за свої послуги з боржника відповідно до статті 558 Цивільного кодексу України), то суд при вирішенні питання щодо фіктивності договору має з`ясувати дійсні мотиви, через які особа поручається за боржника перед кредитором і чи є такі мотиви добросовісними.

У той же час однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 Цивільного кодексу України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто, відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

В обранні варіанта добросовісної поведінки боржник зобов`язаний піклуватися про те, щоб його юридично значимі вчинки були економічно обґрунтованими. Також поведінка боржника повинна відповідати критеріям розумності, які передбачають, що кожне зобов`язання, яке правомірно виникло, повинно бути виконано належним чином, а тому кожний кредитор вправі розраховувати, що усі існуючі перед ним зобов`язання за звичайних умов будуть належним чином та своєчасно виконані. Боржник повинен мати на меті добросовісне виконання усіх своїх зобов`язань, а в разі неможливості такого виконання - надати справедливе та своєчасне задоволення прав та правомірних інтересів кредитора.

Згідно із частинами 2, 3 статті 13 Цивільного кодексу України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Цивільно-правовий договір не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення про стягнення коштів, а тому у разі, якщо сторони, які укладають договір, діють очевидно недобросовісно та зловживають правами стосовно кредитора, то правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом.

Як наслідок, не виключається визнання договору недійсним, як такого, що направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 Цивільного кодексу України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 Цивільного кодексу України), з одночасним посиланням на спеціальну норму, що передбачає підставу визнання правочину недійсним, якою може бути як підстава, передбачена статтею 234 Цивільного кодексу України.

Як зазначалось вище, боржник, як поручитель за договором поруки від 02.04.2018, прийняв на себе зобов`язання щодо солідарної відповідальності із боржником - Публічним акціонерним товариством "Одеський коровай" за виконання грошових зобов`язань у сумі 445002143,53грн.

Вчинення оспорюваного договору відбулось за обставин здійснення органами виконавчої служби заходів щодо примусового стягнення заборгованості боржника, отже боржник взяв на себе нові значні зобов`язання у період існування у нього невиконаного зобов`язання із погашення заборгованості перед іншими кредиторами.

Боржником не підтверджена належними доказами фінансова можливість виконання фінансового зобов`язання у розмірі 445002143,53грн за договором поруки.

Особа, яка є боржником перед своїми контрагентами повинна утримуватись від дій, які безпідставно або сумнівно зменшують розмір її активів. У період протягом трьох років, що передували відкриттю процедури банкрутства або після відкриття справи про банкрутство дії щодо взяття на себе зобов`язання, внаслідок виконання якого грошові зобов`язання боржника перед іншими кредиторами повністю або частково стало неможливим є підозрілими і можуть становити втручання у право власності кредиторів, а неврахування інтересів кредиторів у такому випадку є зловживанням з боку боржника своїми правами щодо розпорядження майном як власника, за умови, що взяття на себе зобов`язання, внаслідок виконання якого грошові зобов`язання боржника перед іншими кредиторами повністю або частково стало неможливим призводить завідомо до зменшення обсягу платоспроможності боржника і наносить шкоду кредиторам, в тому числі Акціонерному товариству «Сбербанк».

Враховуючи викладене колегія суддів зазначає, що боржник прийняв значне зобов`язання, за наявності заборгованості перед іншими кредиторами, при цьому не вбачається наявності можливості виконання зобов`язання та така можливість не відстежується на протязі дії поруки.

Крім того, за відсутності доказів фінансової спроможності, як при укладанні договору, так і у подальшому, звертаючись до специфіки оспорюваного договору, не можна дійти висновку про намагання досягти правового результату у вигляді направлення вимоги боржнику.

Беручи до уваги розмір зобов`язання за договором поруки, правову природу цього правочину та його мету, враховуючи відкритість доступів до Єдиного державного реєстру судових рішень та Автоматизованої системи виконавчого провадження не можна вважати Товариство з обмеженою відповідальністю "Профі Трейдінг" таким, що не могло бути обізнано про наявність у боржника значної заборгованості перед іншими кредиторами.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, боржником та Товариством з обмеженою відповідальністю "Профі Трейдінг" не спростовано доводів заявника та не доведено зворотного, а з матеріалів оскарження не вбачається існування ознак реального виконання або фінансової можливості виконання зобов`язання, яке прийнято Товариством з обмеженою відповідальністю "Маріупольський млинкомбінат".

Стосовно заперечень ТОВ «Профі Трейдінг», що судом першої інстанції не наведено посилання на норми права, які забороняють юридичній особі укладати договори поруки при наявності виконавчого провадження, боргів або негативного фінансового стану поручителя або вимагають підтвердження боржником фінансової можливості виконання фінансового зобов`язання, колегія суддів зазначає, що такі норми права хоча і не були застосовані судом першої інстанції, однак дані обставини (наявність виконавчого провадження, борги, негативний фінансовий стан) лише підтверджують, що договір поруки від 02.04.2018 не був спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, та був вчинений для створення штучної заборгованості боржника, заявленої під час проведення його процедури банкрутства.

Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням частин першої та п`ятої статті 203 Цивільного кодексу України, що за правилами статті 215 названого Кодексу є підставою для визнання його недійсним.

Разом з цим, колегія суддів зазначає, що правочини, які укладаються учасниками цивільних відносин, повинні мати певну правову та фактичну мету, яка не має бути очевидно неправомірною та недобросовісною. Правочин не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення.

Обираючи варіант добросовісної поведінки, боржник зобов`язаний піклуватися про те, щоб його юридично значимі вчинки були економічно обґрунтованими. Також поведінка боржника, повинна відповідати критеріям розумності, що передбачає, що кожне зобов`язання, яке правомірно виникло, повинно бути виконано належним чином, а тому кожний кредитор вправі розраховувати, що усі існуючі перед ним зобов`язання за звичайних умов будуть належним чином та своєчасно виконані. Доброчесний боржник повинен мати на меті добросовісно виконати усі свої зобов`язання, а в разі неможливості такого виконання - надати справедливе та своєчасне задоволення (сатисфакцію) прав та правомірних інтересів кредитора (див. висновок викладений у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 28.11.2019 у справі № 910/8357/18).

Договором, що вчиняється на шкоду кредиторам (фраудаторний договір), може бути як оплатний, так і безоплатний договір. Застосування конструкції "фраудаторності" при оплатному цивільно-правовому договорі має певну специфіку, яка проявляється в обставинах, що дають змогу кваліфікувати оплатний договір як такий, що вчинений на шкоду кредитору. До таких обставин, зокрема, відноситься: момент укладення договору; контрагент, з яким боржник вчиняє оспорюваний договір (наприклад, родич боржника, пасинок боржника, пов`язана чи афілійована юридична особа); ціна (ринкова/неринкова), наявність/відсутність оплати ціни контрагентом боржника.

Вчинення власником майна правочину з розпорядження належним йому майном з метою унеможливити задоволення вимоги іншої особи - стягувача за рахунок майна цього власника може бути кваліфіковане як зловживання правом власності, оскільки власник використовує правомочність розпорядження майном на шкоду майновим інтересам кредитора (висновок викладений у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 07.12.2018 у справі № 910/7547/17).

Особа, яка є боржником перед своїми контрагентами, повинна утримуватися від дій, які безпідставно або сумнівно зменшують розмір її активів. Угоди, що укладаються учасниками цивільних відносин, повинні мати певну правову та фактичну мету, яка не має бути очевидно неправомірною та недобросовісною. Угода, що укладається "про людське око", таким критеріям відповідати не може.

Поручитель, який став солідарним боржником у зв`язку з невиконанням позичальником свого обов`язку у кредитному зобов`язанні, що виникло первинно з його волі та згідно з його бажанням, не є абсолютно вільним в обранні варіантів власної поведінки, його дії не повинні призводити до такого стану, в якому він ставатиме неплатоспроможним перед своїми кредиторами. Боржник, який відчужує майно (вчиняє інші дії, пов`язані, із зменшенням його платоспроможності) після виникнення у нього зобов`язання діє очевидно недобросовісно та зловживає правами стосовно кредитора.

Тому правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом, спрямованим на недопущення (уникнення) задоволення вимог такого кредитора.

Отже будь-який правочин, вчинений боржником у період настання у нього зобов`язання з погашення заборгованості перед кредитором, внаслідок якого боржник перестає бути платоспроможним, має ставитися під сумнів у частині його добросовісності та набуває ознак фраудаторного правочину - правочину, що вчинений боржником на шкоду кредиторам.

Наведений висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство від 02.06.2021 у справі № 904/7905/16.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що договір поруки від 02.04.2018 укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Профі Трейдінг" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Маріупольський млинкомбінат" має ознаки фіктивного, та підлягає визнанню недійсним.

Разом з цим колегія суддів зазначає, що укладання боржником договору поруки від 02.04.2018, тобто протягом трьох років, що передували відкриттю провадження у справі про банкрутство (02.12.2019), в даному випадку призвело до того, що виконання його грошових зобов`язань перед іншими кредиторами повністю або частково стало неможливим, що свідчить про завдання збитків кредиторам, зокрема Акціонерному товариству "Сбербанк" та є підставою для визнання вказаного правочину недійсним.

З огляду на наведене, Східний апеляційний господарський суд дійшов висновку, що доводи заявника, викладені в апеляційній скарзі не обґрунтовані та не підтверджуються належними та допустимими доказами.

Твердження заявника апеляційної скарги про неправильне застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права при постановленні ухвали не знайшли свого підтвердження, у зв`язку з чим відсутні підстави для скасування ухвали господарського суду Донецької області 23.03.2021 у справі № 905/2382/18.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 271, 273, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Профі Трейдінг" на ухвалу господарського суду Донецької області від 23.03.2021 у справі №905/2382/18 залишити без задоволення.

Ухвалу господарського суду Донецької області від 23.03.2021 у справі №905/2382/18 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Порядок та строки оскарження постанови передбачені статтями 287-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 15.07.2021.

Головуючий суддя Т.Д. Геза

Суддя Л.М. Здоровко

Суддя Н.О. Мартюхіна