ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

12.07.2021 м. Ужгород Справа № 907/344/21

Суддя Господарського суду Закарпатської області Андрейчук Л.В., розглянувши матеріали

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Закарпатгаз Збут, м. Ужгород

до відповідача Івановецької сільської ради, с. Іванівці Мукачівського району

про стягнення 180040,64 грн

секретар судового засідання Штундер Д.В.

сторони не викликались

СУДОВІ ПРОЦЕДУРИ

Товариство - позивач звернулося до суду з позовом, яким просить стягнути з відповідача - Івановецької сільської ради суму 175830,35 грн боргу за поставлений природний газ на виконання Договору № 41ВВ887-30-21 постачання природного газу для потреб споживача, що не є побутовим. Крім суми боргу на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України, ст. 230-232 Господарського кодексу України та п. 6.2.1 Договору позивачем нараховано та поставлено вимогу про стягнення 751,49 грн 3% відсотків річних та 3458,80 грн пені за прострочення строку виконання зобов`язання. Позов заявлено з посиланням на статті 526, 530, 536, 625, 629, 712 Цивільного кодексу України, ст. ст. 173, 193 Господарського кодексу України.

Попередній розрахунок понесених позивачем судових витрат становить суму 17700,61 грн, які складаються з 2700,610 грн сплаченого судового збору та 15000,00 грн витрат на правову допомогу.

Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 11.05.2021 відкрито провадження у справі, постановлено розглянути спір за правилами спрощеного позовного провадження, встановлено сторонам процесуальні строки для подання заяв по суті спору.

Відповідач не скористався наданим йому правом надати суду відзив на позов, хоча був повідомлений своєчасно та належним чином (ухвала суду була надіслана на його офіційну юридичну адресу та отриманий ним 19.05.201, про що зроблено відмітку на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення). За таких обставин суд дійшов висновку, що він мав час та можливість надати свої заперечення з приводу предмета спору, та докази, які мають значення для розгляду справи по суті.

Учасник справи розпоряджається своїми правами на власний розсуд (ч. 2 ст. 14 ГПК України).

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 4 ст. 13 ГПК України).

Відтак, відповідно до положень ч. ч. 8, 9 ст. 165, ч. 1 ст. 251 ГПК України у зв`язку з ненаданням відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідно до ст. 233 Господарського процесуального кодексу України рішення у справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами дослідження та оцінки доказів, поданих сторонами у спорі. При цьому, розподіл судових витрат на правову допомогу буде вирішено шляхом ухвалення додаткового рішення.

АРГУМЕНТИ СТОРІН

Правова позиція позивача

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач порушив взяті на себе за Договором № 41ВВ887-30-21 постачання природного газу для потреб споживача, що не є побутовим, зобов`язання, внаслідок чого у нього рахується борг в розмірі 175830,35 грн вартості поставленого у грудні 2020 року природного газу. Крім суми боргу на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України, ст. 230-232 Господарського кодексу України та п. 6.2.1 Договору позивачем нараховано та поставлено вимогу про стягнення 751,49 грн 3% відсотків річних та 3458,80 грн пені за прострочення строку виконання зобов`язання

Заперечення відповідача

Відповідач відзиву на позов не подав.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Між Товариством з обмеженою відповідальністю Закарпатгаз Збут (Позивач, Постачальник) та Івановецькою сільською радою 06 січня 2021 року укладено Договір № 41ВВ887-30-21 на постачання природного газу для потреб споживача, що не є побутовим, за умовами якого Постачальник зобов`язався передати у власність Споживачу у 2021 році товар за кодом ДК 021:2015-09120000-6 «Газове паливо»(природний газ), а Споживач - прийняти та оплатити вартість газу у розмірах, строки та порядку, що визначені Договором.

Згідно з п. 4.2. Договору оплата газу за Договором здійснюється Споживачем виключно грошовими коштами у національній валюті - гривні в наступному порядку: внести оплату 100% від за фактично переданий постачальником газ здійснюється до десятого числа місяця, наступного за звітним місяцем.

Ціна газу обумовлена пунктом 3.2 Договору.

На виконання умов договору позивач передавав споживачу газ. Так, згідно з актом приймання-передачі природнього газу №ЗЗК81001566 від 31.01.2021 Відповідачем спожито 17040,22 м. куб. природного газу на суму 168698,18 грн, №ЗЗК81005978 від 28.02.2021 Відповідачем спожито 17760,641 м. куб. природного газу на суму 175830,35 грн, а згідно з актом № ЗЗК81004804 від 28.02.2021 1646,639 на суму 16301,72 грн. Вказані акти підписані та скріплені печаткою споживача.

За доводами позивача, відповідач не оплатив спожитий у лютому 2021 року газ, внаслідок чого у в нього виникла та рахується заборгованість на суму 175830,35 грн, яка складає предмет спору.

Відповідно до 6.2.1. Договору у разі порушення Споживачем строків оплати, передбачених розділом 4 Договору, Споживач сплачує Постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

У зв`язку з наявністю боргу, 13.04.2021 року Постачальник звертався до Споживача із вимогою №88708-Сл-1497-0421 про сплату заборгованості у 7-денний термін з моменту отримання такої вимоги.

Оскільки вказана вимога Відповідачем залишена без відповіді та задоволення, це послужило підставою для звернення до суду з цим позовом.

Крім суми боргу, позивачем поставлена вимога про стягнення 3458,80 грн пені за період 16.03.2021 до 06.05.2021.

Також, на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України відповідачу нараховано 751,49 грн 3% відсотків річних.

ПРАВОВЕ ОБГРУНТУВАННЯ І ОЦІНКА СУДУ.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Оскільки між сторонами було укладено договір на постачання природного газу для потреб не побутових споживачів, правовідносини між ними підпадають під правове регулювання параграфа 1 глави 30 Господарського Кодексу України та параграфів 1 і 3 глави 54 Цивільного кодексу України.

Частинами 1, 6 статті 265 Господарського кодексу України передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. Реалізація суб`єктами господарювання товарів негосподарюючим суб`єктам здійснюється за правилами про договори купівлі-продажу. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Аналогічні положення містяться і у статті 712 Цивільного кодексу України, згідно з якою за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань.

Частиною 1 статті 692 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно з пунктом 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Спір у даній справі виник у зв`язку з невиконанням відповідачем своїх зобов`язань в частині своєчасної оплати за поставлений позивачем товар.

Матеріалами справи встановлено, що лютому 2021 року Відповідачем спожито природний газ на загальну суму 192132,07 грн.

Доказів повної оплати відповідачем отриманого природного газу(в частині 175830,35 грн) матеріали справи не містять.

В ході судового розгляду, відповідач не спростував доводів позовної заяви, не надав суду належних та допустимих доказів про наявність інших обставин ніж ті, що досліджені судом.

За таких обставин. заявлена до стягнення сума боргу підлягає стягненню з відповідача.

Щодо 3 % річних

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно зі статтею 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

З огляду на це, суд перевірив здійснений позивачем розрахунок річних, і такий є вірним, тому суд задовольняє вимогу про стягнення 751,49 грн 3% відсотків річних від прострочених сум в повному обсязі..

Пеня

Відповідно до частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пунктом 6.2.1 Договору передбачено, що у разі порушення споживачем строків оплати, передбачених розділом 4 Договору, споживач сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період. за який сплачується пеня, від суми прострочення платежу за кожен день прострочення.

В силу положень статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Окрім того, нарахування позивачем відповідачеві пені повинно відповідати встановленим правилам. Так, відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано. Умовами Договору сторони не погодили інший період нарахування пені.

Судом перевірено розрахунок пені та встановлено і такий є вірним, тому суд задовольняє вимогу про стягнення 3458,801 грн.

Положеннями статей 13-14 ГПК України унормовано, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В той же час, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до статей 73, 74, 76-80 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За таких обставин, позовні вимоги п є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Розподіл судових витрат.

За загальним правилом, на підставі статті 129 Господарського процесуального кодексу України у випадку задоволення позову судові витрати покладаються відповідача.

При зверненні з позовом позивачем подано орієнтовний розрахунок судових витрат, який складався в витрат на оплату судового збору в розмірі 2270,00 грн. та витрат на професійну правничу допомогу на суму 15000,00 грн.

Питання про розподіл судових витрат, понесених позивачем на професійну правничу допомогу у справі №907/344/21 у суді першої інстанції буде вирішено в додатковому рішення після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Відтак, на відповідача покладається 2270,00 грн витрат по сплаті судового збору.

Керуючись ст. ст. 12, 129, 236-240, 248 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Івановецької сільської ради (89622, Закарпатська обл., Мукачівський р-н, село Іванівці, вул. Миру, буд. 15, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Закарпатгаз Збут» (88015, Закарпатська обл., м. Ужгород, вул. Погорєлова, 2, ) борг за поставлений природній газ в розмірі 180040,64 грн (сто вісімдесят тисяча сорок гривень 64 коп.), в т. ч. 175830,35 грн боргу за поставлений природний газ на виконання Договору, 751,49 грн 3% відсотків річних та 3458,80 грн пені, а також 2270,00 грн. (дві тисячі двісті сімдесят гривень 00 коп.) на відшкодування витрат по оплаті судового збору.

Рішення набирає законної сили в порядку ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду у строк, визначений ст. 256 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено та підписано 20.07.2021

Суддя Л.В. Андрейчук