ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

05.07.2021 Справа № 905/682/21

Господарський суд Донецької області у складі судді Огороднік Д.М., при секретарі судового засідання (помічник судді) Нікішиній Ю.О., розглянувши матеріали

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Калугин Україна» (вул. Філософська, б.67, Дніпро, 49006, )

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Метінвест Інжиніринг» (вул.Лепорського, буд.5, Маріуполь, Донецька область, 87500, )

про визнання недійсним п. 9.2. Договору поставки №1540/18 від 16.02.2021, яке містить третейське застереження

За участю представників сторін:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: не з`явився;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Предмет та підстави спору

На розгляд Господарського суду Донецької області передані позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Калугин Україна» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Метінвест Інжиніринг» про визнання недійсним п. 9.2. Договору поставки №1540/18 від 16.02.2018, яке містить третейське застереження.

Позов обґрунтований тим, що третейське застереження, викладене в п. 9.2. договору поставки №1540/18 суперечить положенням ч. 1, 3 ст. 203 Цивільного кодексу України, ст. 55, 64 Конституції України, а також вимогам ч.5 ст.12 Закону України «Про третейські суди», оскільки не містить узгодженого сторонами однозначного трактування предмета такої угоди, що з огляду на положення ст. 215 Цивільного Кодексу України та ст.12 Закону України «Про третейські суди» є підставою для визнання третейської угоди, яка викладена у вигляді третейського застереження, недійсною.

Заперечення учасників процесу

Позиція відповідача

11.05.2021, через канцелярію суду, від Товариства з обмеженою відповідальністю «Метінвест Інжиніринг» надійшов відзив б/н від 06.05.2021 (вх. №9783/21) на позовну заяву, у якому відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Відзив обґрунтований тим, що згідно з пунктом 9.2 договору поставки №1540/18 від 15.02.2018 сторони узгодили що спори, майнові вимоги за якими не перевищують еквівалент 10000 доларів США (з урахуванням обмінного курсу НБУ на дату виникнення вимог) за основною, сумою зобов`язань, вирішуються у Постійно діючому Регіональному Третейському суді України при Асоціації «Регіональна правова група» (відповідно до регламенту зазначеного суду), рішення якого є кінцевим та обов`язковим для сторін та підлягає виконанню сторонами у строки, зазначені у рішенні суду.

Як убачається із самого третейського застереження, сторонами зазначено назву конкретного третейського суду - Регіональний Третейський суд України при Асоціації «Регіональна правова група», що, у свою чергу, виключає можливість фіктивності такої угоди, а навпаки вбачається спрямованість на чинність та виконуваність останньої, а відтак, й на дійсність самого третейського застереження.

Окрім того, відповідач посилається на те, що основна сума зобов`язань не обмежується сумою основної заборгованості за договором, а може включати суму відповідальності за невиконання зобов`язань.

Хід розгляду справи та процесуальні дії

Ухвалою суду від 20.04.2021 відкрито провадження у справі №905/682/21, справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначено на 20.05.2021.

Ухвалою суду від 20.05.2021 постановлено відкласти підготовче засідання у справі №905/682/21 на 01.06.2021.

Ухвалою суду від 01.06.2021 постановлено закрити підготовче провадження та призначити справу №905/682/21 до судового розгляду по суті; призначити розгляд справи на 22.06.2021 року.

Ухвалою суду від 01.06.2021 постановлено відкласти судове засідання у справі №905/682/21 на 05.07.2021; задовольнити клопотання представниці відповідача Дмитрашко О.О. про розгляд справи 05.07.2021 без її участі.

02.07.2021, на електронну пошту суду, від представника позивача надійшла заява про проведення судового засідання. Яке призначено на 05.07.2021 без його участі.

Представники сторін у судове засідання призначене на 05.07.2021 не з`явились, про дату, час та місце судового засідання були повідомлені належним чином.

Розглянувши матеріали справи, керуючись принципом верховенства права, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд

ВСТАНОВИВ:

Фактичні обставини справи, зміст спірних правовідносин та перевірка їх доказами

16.02.2018, між Товариством з обмеженою відповідальністю «Метінвест Інжиніринг» (покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Калугин Україна» (постачальник) підписаний договір поставки №1540/18, відповідно до умов якого постачальник згідно з п. 1.1. зобов`язується поставити, а покупець прийняти та оплатити механічне обладнання на умовах, які встановлено у цьому договорі.

Кількість, номенклатура обладнання вказуються у специфікаціях до цього договору. Які є його невід`ємною частиною (п. 2.1. договору).

Поставка обладнання здійснюється видами транспорту, які вказані у специфікаціях. Постачальник зобов`язується поставити обладнання на умовах поставки, які вказані у специфікаціях у відповідності з міжнародними правилами інтерпретації комерційних термінів «Інкомтермс» у редакції 2010 року. Строк поставки обладнання вказується у специфікаціях (пункти 3.1.-3.3 договору).

За не виконання або неналежне виконання умов цього договору сторони несуть відповідальність відповідно до чинного законодавства України (п. 7.1. договору).

У разі порушення строків або обсягів поставок обладнання більше ніж на 10 календарних днів, постачальник сплачує покупцю неустойку у розмірі 1% (один відсоток) від вартості не поставленого у строк обладнання за кожен день прострочення, але не більше 8% від вартості не поставленого у строк обладнання (п. 7.3. договору).

Спори та розбіжності, які виникли у зв`язку із цим договором або які відносяться до його укладання, зміни, виконання, порушення, розірвання, недійсності будуть за можливості вирішуватись шляхом перемовин (п. 9.1. договору).

Відповідно до абз. 3 п. 9.2. договору якщо спори та розбіжності, визначені у п. 9.1. цього договору, не будуть врегульовані шляхом перемовин, їх вирішення здійснюється у відповідності до матеріального права України наступним шляхом: спори, майнові вимоги за якими не перевищують еквівалент 10000 доларів США (з урахуванням обмінного курсу НБУ на дату виникнення вимог) за основною сумою зобов`язань, вирішуються у Постійно діючому Регіональному Третейському суді України при Асоціації «Регіональна правова група» (відповідно до регламенту зазначеного суду), рішення якого є кінцевим та обов`язковим для сторін та підлягає виконанню сторонами у строки, зазначені у рішенні суду.

Цей договір діє до 31 грудня 2019 року. Закінчення строку дії договору не звільняє сторін від виконання прийнятих на себе зобов`язань (у тому числі гарантійних) за цим договором (п. 10.5. договору).

Цей договір складено російською мовою у 2-х примірниках. Які мають однакову юридичну силу по одному для кожної сторони (п. 10.16. договору).

Судом встановлено, що договір поставки підписаний сторонами та скріплений печатками.

16.02.2016, сторонами підписано специфікацію №1 на загальну суму 4034382,84 грн, відповідно до якої позивач зобов`язався передати, а відповідач прийняти та оплатити на умовах договору обладнання, згідно переліку, який визначений у специфікації в рамках реалізації стратегічного проекту «Капітальний ремонт ДП№3 ПрАТ «МК «АЗОВСТАЛЬ» (реконструкції з новим будівництвом)».

Судом встановлено, що специфікація підписана сторонами та скріплена печатками.

У січні 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Метінвест Інжиніринг» звернулось до Постійно діючого Регіонального Третейського суду України при Асоціації «Регіональна правова група» із позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «КАЛУГИН УКРАЇНА» про стягнення суми неустойки у розмірі 268958,86 грн за договором поставки №1540/18 від 16.02.2018 в межах п. 9.2. договору.

Оцінка аргументів учасників справи та мотиви рішення суду.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюється виключно судами.

Рішенням Конституційного Суду України від 9 липня 2002 року № 15-рп/2002 визначено, що передбачене Конституцією України право юридичної особи на захист судом своїх прав, установлює юридичні гарантії їх реалізації, надаючи можливість кожному захищати свої права будь-якими не забороненими законом засобами. Кожна особа має право вільно обирати не заборонений законом спосіб захисту прав, у тому числі судовий захист. Суб`єкти правовідносин, у тому числі юридичні особи, у разі виникнення спору можуть звертатися до суду за його вирішенням. Юридичні особи мають право на звернення до суду за захистом своїх прав безпосередньо на підставі Конституції України. Держава має забезпечувати захист прав усіх суб`єктів правовідносин, у тому числі в судовому порядку. Право юридичної особи на звернення до суду за вирішенням спору не може бути обмежене законом, іншими нормативно-правовими актами.

Рішенням Конституційного Суду України у справі про завдання третейського суду від 10.01.2008 № 1-рп/2008 встановлено, що гарантуючи судовий захист з боку держави, Основний Закон України водночас визнає право кожного будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань (ч.5 ст. 55). Це конституційне право не може бути скасоване або обмежене (ч. 2 ст. 22, ст. 64 Конституції України). Це відповідає також нормі ч. 1 ст. 55 Конституції України за якою, права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Водночас відповідно до частини 3 статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Згідно з частиною 1 ст. 20 Господарського процесуального кодексу України спір, який відноситься до юрисдикції господарського суду, може бути переданий сторонами на вирішення третейського суду або міжнародного комерційного арбітражу, крім: 1) спорів про визнання недійсними актів, спорів про державну реєстрацію або облік прав на нерухоме майно, прав інтелектуальної власності, прав на фінансові інструменти, а також спорів, що виникають при укладанні, зміні, розірванні та виконанні договорів про публічні закупівлі з урахуванням частини другої цієї статті; 2) спорів, передбачених пунктами 2, 3, 7-13 першої, пунктами 2, 3, 6 частини другої статті 20 цього Кодексу, з урахуванням частини другої цієї статті; 3) інших спорів, які відповідно до закону не можуть бути передані на вирішення третейського суду або міжнародного комерційного арбітражу.

Частиною 1 статті 5 Закону України «Про третейські суди» передбачено право юридичних та/або фізичних осіб, а також адміністратора за випуском облігацій, який діє в інтересах власників облігацій відповідно до положень Закону України «Про ринки капіталу та організовані товарні ринки», мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього Закону.

Статтею 2 Закону України «Про третейські суди» третейську угоду визначено як угоду сторін про передачу спору на вирішення третейським судом.

Статтею 3 Закону України «Про третейські суди» встановлено, що завданням третейського суду є захист майнових і немайнових прав та охоронюваних законом інтересів фізичних чи юридичних осіб шляхом всебічного розгляду та вирішення спорів відповідно до закону.

Положення ст. 12 Закону України «Про третейські суди» визначають, що третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди.

Посилання у договорі, контракті на документ, який містить умову про третейський розгляд спору, є третейською угодою за умови, що договір укладений у письмовій формі і це посилання є таким, що робить третейську угоду частиною договору.

У разі недодержання правил, передбачених цією статтею, третейська угода є недійсною.

Аналіз чинного законодавства України про третейський розгляд господарських спорів дозволяє зробити висновок, що це вид недержавної незалежної діяльності, яку третейські суди здійснюють на підставі Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів та міжнародних договорів України шляхом всебічного розгляду та вирішення спорів відповідно до закону. Здійснення третейськими судами функцій захисту є здійснення ними не правосуддя, а третейського розгляду спорів у цивільних і господарських правовідносинах.

Разом з тим, відповідно до ст. 627 Цивільного кодексу України та до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Таким чином, третейська угода про передання спору на розгляд третейського суду не є відмовою від права на звернення до суду, жодним чином не обмежує визначені ст. 55 Конституції України механізми захисту прав суб`єкта, а є одним із додаткових способів реалізації права на захист своїх прав.

Зі змісту статті 27 Закону України «Про третейські суди» вбачається, що питання компетенції третейського суду вирішується самим третейським судом, вирішення питання дійсності угоди про передачу спору на розгляд третейського суду здійснюється третейським судом при прийнятті позову, а у разі, коли третейський суд дійде висновку про відсутність чи недійсність такої угоди він повинен відмовити в розгляді справи, про що винести мотивовану ухвалу (частини сьома та восьма статті 27 Закону України «Про третейські суди»). Якщо третейський суд дійде висновку про неможливість розгляду справи з мотивів відсутності у нього компетенції (з визначених законодавством підстав) під час розгляду справи, він припиняє третейський розгляд, про що також виносить мотивовану ухвалу.

Припис ч. 1 ст. 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» спрямований на захист права суб`єкта звертатися до відповідного суду від будь-якого зовнішнього (зумовленого діями, приписами чи іншим волевиявленням іншого суб`єкту чи органу) обмеження такого права, проте не може тлумачитися як правило, що обмежує суб`єкта самостійно визначатися із обранням механізму захисту своїх прав судового чи позасудового (зокрема третейського), які рівною мірою гарантовані ст. 55 Конституції України, але розрізняються умовами реалізації. Так судовий спосіб може бути використаний у будь-якому випадку, тоді як третейський лише за умов наявності третейської угоди (застереження).

Недійсність угоди як цивільно-правового правочину також встановлюється на підставі ст. 215 Цивільного кодексу України, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього кодексу, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Вирішуючи спори про визнання правочинів недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 12.06.2018 у справі № 908/2058/17.

Судом досліджено спірну третейське застереження та встановлено наступне.

Третейське застереження, викладене у пункті 9.2. договору поставки №1540/18 від 16.02.2018 є елементом договору, який складено у письмовій формі (п. 10.16 договору); підписано сторонами та скріплено печатками юридичних осіб без зауважень.

Позивачем не подано, а матеріали справи не містять доказів наявності таких зауважень до договору поставки №1540/18 від 16.02.2018.

Умовами статті 12 Закону України «Про третейські суди» визначені види і форма третейської угоди:

- третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди;

- якщо сторони не домовилися про інше при передачі спору до постійно діючого третейського суду, а також при вказівці у третейській угоді на конкретний постійно діючий третейський суд регламент третейського суду розглядається як невід`ємна частина третейської угоди;

- за будь-яких обставин у разі суперечності третейської угоди регламенту третейського суду застосовуються положення регламенту;

- третейська угода укладається у письмовій формі. Третейська угода вважається укладеною, якщо вона підписана сторонами або міститься у проспекті цінних паперів (рішенні про емісію цінних паперів), що передбачає призначення адміністратора за випуском облігацій, чи укладена шляхом обміну листами, повідомленнями по телетайпу, телеграфу або з використанням засобів електронного чи іншого зв`язку, що забезпечує фіксацію такої угоди, або шляхом направлення відзиву на позов, в якому одна із сторін підтверджує наявність угоди, а інша сторона проти цього не заперечує.

- третейська угода має містити відомості про найменування сторін та їх місцезнаходження, предмет спору, місце і дату укладання угоди.

- посилання у договорі, контракті на документ, який містить умову про третейський розгляд спору, є третейською угодою за умови, що договір укладений у письмовій формі і це посилання є таким, що робить третейську угоду частиною договору.

Судом встановлено, що при укладанні договору поставки №1540/18 від 16.02.2018 сторони дотримались умов, викладених у ст. 12 Закону України «Про третейські суди», а саме: третейське застереження викладено письмово; сторони домовились та визначили суд, до якого передається спір; п. 9.2. є частиною цього договору, у якому сторони вказали свої найменування та місцезнаходження, предмет спору, місце і дату укладання угоди.

Положення абз. 7 ст. 12 Закону України «Про третейські суди» визначено, що у разі недодержання правил, передбачених цією статтею, третейська угода є недійсною.

Враховуючи те, що судом не встановлено обставин, які свідчили про недодержання сторонами правил, передбачених ст. 12 Закону України «Про третейські суди» при укладанні третейського застереження у п. 9.2. договору поставки №1540/18 від 16.02.2018 суд вважає, що позовні вимоги про визнання недійсним п. 9.2. договору є необґрунтованими.

Отже, третейське застереження, викладене у п. 9.2. договору поставки №1540/18 від 16.02.2018 є власним волевиявленням сторін договору поставки і не може розцінюватися як встановлення обмеження прав позивача.

Наявність дійсного третейського застереження та обов`язковість звернення до третейського суду за наявності волі на розгляд справи третейським судом, що її виявив відповідач, не є обмеженням прав позивача, гарантованих статтею 6 Конвенції, статтею 55 Конституції України.

Проте, слід зазначити, що ухилення позивача від виконання положень п. 9.2. договору поставки №1540/18 від 16.02.2018, має розглядатися як дії, що суперечать самій ідеї Закону України «Про третейські суди», яка полягає у гарантуванні, у даному випадку, учасникам господарських відносин права розраховувати на швидкий та ефективний спосіб вирішення господарського спору альтернативним шляхом.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 12.06.2018 у справі № 908/2058/17.

Враховуючи вищезазначене та встановивши, що третейська угода у вигляді третейського застереження, викладена у пункті 9.2. договору поставки №1540/18 від 16.02.2018, не порушує та не обмежує права позивача на судовий захист його порушених прав, зміст угоди відповідає приписам ст.ст. 2, 5, 12 Закону України «Про третейські суди», не суперечить вимогам цивільного законодавства щодо форми та змісту господарський суд вважає позовні вимоги про визнання недійсним п. 9.2. Договору поставки №1540/18 від 16.02.2018, яке містить третейське застереження необґрунтованими та не доведеними доказами, що містяться в матеріалах справи та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 129 Конституції України та ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Згідно з ст.ст. 73, 74, 77, 79 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Судові витрати.

Відповідно до положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 13, 73, 74, 76, 77, 79, 86, 129, 210, 232, 233, 236, 237, 238, 240, Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. У задоволенні позову відмовити повністю.

2. Рішення набирає законної сили в порядку та строки передбачені ст. 241 Господарського процесуального кодексу України.

3. Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до суду апеляційної інстанції у порядку та строки передбаченими ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

У судовому засіданні 05.07.2021 підписано вступну та резолютивну частини рішення. Повне рішення складено та підписано 15.07.2021.

Суддя Діна Миколаївна Огороднік

(Д.М. Огороднік)