ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" липня 2021 р. м. Київ Справа № 911/790/21

Господарський суд Київської області у складі судді Сокуренко Л.В.,

дослідивши в спрощеному позовному провадженні матеріали справи

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІТА-ЛОГІСТІК»
до Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНОКС-Л»
проcтягнення 199 910, 16 грн.
Без виклику учасників судового процесу;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ВІТА-ЛОГІСТІК» звернулося до Господарського суду Київської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНОКС-Л» про стягнення 199 910, 16 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язання в частині здійснення оплати за надані послуги. У зв`язку із цим позивачем подано зазначену позовну заяву до відповідача про стягнення 185 850,00 грн. основного боргу, 6 446,20 грн. пені, 1 603,91 грн. 3 % річних та 6010,05 грн. інфляційних витрат.

Ухвалою Господарського суду Київської області у справі № 911/790/21 від 05.04.2021 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІТА-ЛОГІСТІК» залишено без руху.

12.04.2021 від позивача надішли до суду документи на виконання вимог ухвали суду від 05.04.2021.

Ухвалою суду від 20.04.2020 було відкрито провадження у справі № 911/790/21. Приймаючи до уваги малозначність справи в розумінні частини 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України, враховуючи ціну позову, характер спірних правовідносин та предмет доказування, господарським судом вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, у зв`язку з чим надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву, а позивачу для подання відповіді на відзив.

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Згідно з ч. 4 ст. 89 Цивільного кодексу України відомості про місцезнаходження юридичної особи вносяться до Єдиного державного реєстру.

За приписами частини 1 статті 7 Закону України Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру.

Так, з метою повідомлення відповідача про розгляд справи судом та про його право подати відзив на позовну заяву, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, ухвала суду про відкриття провадження у справі від 20.04.2021 була направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: 09833, Київська обл., Тетіївський р-н, с. Голодьки, вул. 60 річчя Жовтня, 21.

Зазначене поштове відправлення було вручено адресату 28.04.2021, що підтверджується наявним у матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Згідно з ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Відтак, в силу положення пункту 5 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України, день проставлення відмітки про вручення поштового відправлення, вважається днем вручення відповідачу ухвали суду про відкриття провадження у справі.

У даному випадку судом також враховано, що за приписами частини 1 статті 9 Господарського процесуального кодексу України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.

Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України Про доступ до судових рішень усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 3 Закону України Про доступ до судових рішень для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України Про доступ до судових рішень).

Враховуючи наведене, господарський суд зазначає, що відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитись, зокрема, з ухвалою про відкриття провадження у справі від 20.04.2021 у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Згідно з ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Приймаючи до уваги, що відповідач у строк, встановлений частиною 1 статті 251 Господарського процесуального кодексу України, не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, за висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Відповідно до ч. 6 ст. 233 ГПК України, у виняткових випадках залежно від складності справи складання повного рішення (постанови) суду може бути відкладено на строк не більш як десять днів, а якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження - п`ять днів з дня закінчення розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд Київської області, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ч. 1 ст. 181 ГП України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Враховуючи вимоги законодавства України, Товариство з обмеженою відповідальністю Науково-виробниче підприємство ВІТА-ЛОГІСТІК(позивач) та Товариство з обмеженою відповідальністю ІНОКС-Л (відповідач) домовились про укладання договору в усній формі шляхом прийняття до виконання замовлень. Відповідач зобов`язався надати позивачу послуги в три етапи, а саме: 1) надання послуг з піскоструменевого чищення ємностей; 2) надання послуг з виготовлення та встановлення підсилювачів в цистерни; 3) надання послуг з підготовки та нанесення полімочевини на стінки цистерни, а позивач зобов`язався прийняти дані послуги та оплатити їх на підставі виставлених рахунків.

Судом встановлено, що 03.09.2020, 25.09.2020 та 25.09.2020 Товариством з обмеженою відповідальністю ІНОКС-Л (відповідачем) було виставлено Товариству з обмеженою відповідальністю Науково-виробниче підприємство ВІТА-ЛОГІСТІК (позивачу) рахунки на оплату № 66 на суму 120 000,00 грн. щодо надання послуг з піскоструменевого чищення ємностей, № 69 на суму 90 747,60 грн. щодо надання послуг з виготовлення та встановлення підсилювачів в цистерни, а також, № 70 на суму 265 500,00 грн. щодо надання послуг з підготовки та нанесення полімочевини на стінки цистерни відповідно.

Відповідно до зазначених рахунків, визначено, що постачальником є Товариство з обмеженою відповідальністю ІНОКС-Л, покупцем є Товариство з обмеженою відповідальністю Науково-виробниче підприємство ВІТА-ЛОГІСТІК, визначено вартість кожної послуги відповідно до кожного рахунку.

В свою чергу, позивачем здійснено перерахування грошових коштів на рахунок відповідача в якості авансу за послуги у розмірі 369 373,32 грн., а саме: 11.09.2020 позивачем сплачено грошові кошти у сумі 120 000,00 грн. за рахунком на оплату № 66 (платіжне доручення № 778 від 11.09.2020); 28.09.2020 позивачем сплачено грошові кошти у сумі 63 523,32 грн. за рахунком № 69 (платіжне доручення № 808 від 28.09.2020), а також, 28.09.2020 позивачем сплачено грошові кошти у сумі 185 850,00 грн. за рахунком № 70 (платіжне доручення №809 від 28.09.2020).

Згідно із ст. 11 Цивільного кодексу України, вказаного підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Юридичними фактами є такі факти, які тягнуть певні правові наслідки: виникнення, зміну чи припинення правовідносин. Аналогічну позицію наведено у постановах Вищого господарського суду України від 14.07.2014 та від 26.06.2014 № 904/1378/14 та № 911/4611/13.

Статтею 639 Цивільного кодексу України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

За змістом ст.205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

При цьому, за приписами ст.207 Цивільного кодексу України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Частиною 1 ст.181 Господарського кодексу України(в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Відповідно до ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

За висновками суду, виставлення відповідачем рахунків на оплату послуг, та, в свою чергу, їх оплата позивачем, свідчать про виникнення між сторонами правовідносин щодо надання послуг. Також зазначені обставини свідчать про волю сторін до настання відповідних правових наслідків, що не суперечить вимогам ст.205 Цивільного кодексу України. З огляду на встановлений ст.204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, та у розумінні норм ст.11 названого Кодексу України, у позивача та відповідача виникли взаємні цивільні права та обов`язки.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно статті 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частинами 1, 2 ст. 530 Цивільного кодексу України вставлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Судом встановлено, що на виконання укладених сторонами у спрощений спосіб договорів надання послуг, позивачем сплачено на користь позивача грошові кошти в якості авансу за послуги у розмірі 369 373,32, а саме: 11.09.2020 позивачем сплачено грошові кошти у сумі 120 000,00 грн. за рахунком на оплату № 66 (платіжне доручення № 778 від 11.09.2020); 28.09.2020 позивачем сплачено грошові кошти у сумі 63 523,32 грн. за рахунком № 69 (платіжне доручення № 808 від 28.09.2020), а також, 28.09.2020 позивачем сплачено грошові кошти у сумі 185 850,00 грн. за рахунком № 70 (платіжне доручення №809 від 28.09.2020).

В свою чергу, як стверджує позивач, послуги з третього етапу за рахунком № 70, а саме: підготовки та нанесення полімочевини на стінки цистерни, відповідачем не надані, а позивачем не отримані.

При цьому, позивачем сплачено в якості попередньої оплати за рахунком № 70 грошові кошти у розмірі 185 850,00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 907 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 527 Цивільного кодексу України визначено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Одночасно, матеріали справи містять претензію позивача до відповідача вих. № 45 від 08.12.2020, в якій позивач стверджує, що відповідачем не було надано послуги, у зв`язку із чим вимагає від останнього повернути йому грошові кошти у сумі 185 850,00 грн. Зазначена претензія була вручена відповідачу 19.12.2020, що підтверджується наявною у матеріалах справи копією рекомендованого повідомлення про вручення.

Проте відповідачем вимога позивача про повернення попередньої оплати у сумі 185 850,00 грн. залишена без задоволення, грошові кошти не повернуті.

Одночасно, посилання заявника при зверненні із даною позовною заявою, на приписи ст.612 Цивільного кодексу України, суд до уваги не приймає, з урахуванням наступного.

Відповідно до ст. 5 Господарського процесуального кодексу України, здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

З`ясувавши у розгляді справи, що сторона або інший учасник судового процесу в обґрунтування своїх вимог або заперечень послалися не на ті норми, що фактично регулюють спірні правовідносини, суд самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує у прийнятті рішення саме такі норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини. Аналогічну правову позицію висловлено у п.3.12 Постанови №18 від 26.12.2011р. Пленуму Вищого господарського суду України Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Цивільного кодексу України, якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону).

Оскільки у Цивільному кодексу України не визначено порядок, який, у разі невиконання умов договору надання послуг, регулює процедуру повернення сплаченої попередньої оплати, тому суд вважає за необхідне застосувати до даних правовідносин аналогію закону.

Питання щодо повернення попередньої оплати у випадку непоставки товару врегульовано статтею 693 Цивільного кодексу України.

Так, відповідно до частин 1, 2 статті 693 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Зі змісту цієї норми вбачається, що договором на покупця може покладатися обов`язок здійснити попередню оплату товару, тобто оплату до передання товару продавцем. Шляхом попередньої оплати може бути сплачено повну вартість товару або її частину. Розмір попередньої оплати та строки її сплати встановлюються договором. У випадках, коли договір передбачає обов`язок покупця щодо попередньої оплати, проте не встановлює строків її здійснення, строки оплати визначаються відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України. Отже, продавець має право вимагати здійснення попередньої оплати у будь-який час, а покупець повинен здійснити таку оплату у семиденний строк із дня пред`явлення вимоги.

Непередання продавцем, який одержав суму попередньої оплати, товару у встановлений строк надає покупцеві право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Статтею 663 Цивільного кодексу України передбачено, що продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

З аналізу вищевказаних положень чинного законодавства вбачається, що умовою застосування положень статті 693 Цивільного кодексу України є неналежне виконання продавцем свого зобов`язання зі своєчасного передання товару покупцю (в даній справи своєчасного надання послуг). У разі настання такої умови покупець має право діяти альтернативно: або вимагати передання оплаченого товару від продавця (в даній справі вимагати надання оплачених послуг), або вимагати повернення суми попередньої оплати. Можливість обрання певно визначеного варіанта правової поведінки боржника є виключно правом покупця, а не продавця. Отже, волевиявлення щодо обрання одного з варіантів вимоги покупця має бути вчинено ним в активній однозначній формі такої поведінки, причому доведеної до продавця.

Таким чином, замовник має право вимагати повернення суми попередньої оплати лише у випадку, якщо виконавець не надасть замовнику послуги у встановлений строк.

Матеріали справи свідчать про те, що сторонами не узгоджено строк виконання послуг за рахунком № 70, в зв`язку з чим суд вважає, що такі послуги мали бути надані відповідачем після спливу семиденного строку від дня пред`явлення позивачем вимоги про виконання обов`язку із надання послуг, в порядку частини 2 статті 530 Цивільного кодексу України.

Судом встановлено, що позивачем долучено до матеріалів справи електронне листування з певними особами, які, за твердженнями позивача є бухгалтером відповідача - Романенко Наталія Олегівна, а також, директором відповідача - Дяченко Леонід Михайлович. При цьому, як свідчать зазначені докази, позивач повідомляє адресатів, що ним було здійснено помилкове перерахування грошових коштів у сумі 185 850,00 грн., а тому останні мають бути повернуті позивачу.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Наразі, господарський суд зазначає, що він критично розцінює вищенаведені докази, оскільки, позивачем не долучено до матеріалів справи жодних доказів, які б підтверджували, що електроні адреси, на які були направлені позивачем листи щодо повернення грошових коштів є офіційними електронними адресами співробітників відповідача.

Одночасно, матеріали справи містять претензію позивача до відповідача вих. № 45 від 08.12.2020, в якій позивач стверджує, що відповідачем не було надано послуги, у зв`язку із чим вимагає від останнього повернути йому грошові кошти у сумі 185 850,00 грн. Зазначена претензія була вручена відповідачу 19.12.2020, що підтверджується наявною у матеріалах справи копією рекомендованого повідомлення про вручення.

Проте, з огляду на наявні докази у справі, господарський суд встановив, що звертаючись до суду з даним позовом, позивачем не було надано жодних доказів на підтвердження направлення відповідачу вимоги саме про надання послуг згідно рахунку на оплату № 70 від 25.09.2020.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що строк виконання відповідачем обов`язку надати послуги за рахунком № 70, щодо підготовки та нанесення полімочевини на стінки цистерни, не настав.

За таких обставин, оскільки строки надання послуг між сторонами врегульовані не були і позивачем не надано доказів звернення до відповідача з письмовою вимогою про надання послуг, в порядку частини 2 статті 530 Цивільного кодексу України, у відповідача обґрунтовано були відсутні підстави виконувати вимогу позивача про повернення коштів з огляду на те, що за аналогією з приписами ст. 693 Цивільного кодексу України, вимогу про повернення коштів позивач має пред`являти у разі невиконання вимоги надати послуги.

Крім того, суд звертає увагу позивача на те, що за аналогією закону, а саме, відповідно до частин 1, 2 статті 693 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

З урахуванням того, що зі змісту рахунку на оплату № 70 від 25.09.2020 на загальну суму 265 500,00 грн. не вбачається, що сторонами визначено право позивача здійснити попередню оплату не в повному обсязі, а частково, тому фактично, на момент звернення позивачем із даним позовом, останнім не виконано в повному обсязі свого обов`язку із здійснення оплати зазначеного рахунку.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З огляду на вищевикладене, оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження неналежного виконання відповідачем свого зобов`язання зі своєчасного надання послуг позивачу, що є умовою для застосування положень статті 693 Цивільного кодексу України, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову в частині стягнення з відповідача попередньої оплати в сумі 185 850,00 грн.

Також, вимоги позивача щодо нарахування та стягнення з відповідача пені, 3% річних та інфляційних втрат за прострочення повернення відповідачем позивачу попередньої оплати, задоволенню не підлягають, з огляду на те, що останні є похідними від заявленої до стягнення з відповідача суми попередньої оплати, в задоволенні якої господарським судом відмовлено позивачу.

Приймаючи до уваги висновки суду про відмову в задоволенні позовних вимог, судовий збір залишається за позивачем.

Керуючись ст.ст. 74, 76-80, 129, 236 - 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. В задоволенні позовних вимог відмовити.

2. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

3. У разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

4. Згідно з п.п. 17.5 пункту 17 розділу ХІ Перехідні положення Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03.10.2017 №2147-VIII до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя Л.В. Сокуренко