СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" липня 2021 р. Справа № 922/451/21

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Медуниця О.Є., суддя Гребенюк Н.В. , суддя Пушай В.І.

при секретарі Казаковій О.В.

за участю представників сторін:

позивача- не з`явився,

відповідача- не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача (вх.1525) на рішення господарського суду Харківської області від 14.04.2021 (суддя Добреля Н.С., повний текст складено 14.04.2021) у справі №922/451/21

за позовом Акціонерного товариство "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Львівська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Віко2015"

про стягнення 138960,00 грн.,

ВСТАНОВИЛА:

Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Львівська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" звернулось до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Віко2015" про стягнення штрафу у розмірі 138960 грн. за порушення умов договору поставки № Л/НХ-20138/НЮ від 24.03.2020.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач, в порушення п.5.2 договору №Л/НХ-20138/НЮ від 24.03.2020, допустив прострочення виконання зобов`язання з поставки позивачу товару на суму 694800 грн. в строк до 29.08.2020 включно, що є підставою для нарахування йому штрафу в розмірі 20% від вартості товару на підставі п.7.2 договору.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 14.04.2021 у справі №922/451/21 в задоволенні позову відмовлено.

Вказане рішення суду мотивовано тим, що позивачем не доведено порушення відповідачем строків поставки товару, оскільки надані суду докази у їх сукупності, свідчать про те, що фактично представником позивача було отримано товар 29.08.2020 року, тобто у межах, визначеного договором строку поставки, в той час, як підписання позивачем акту приймання-передачі 01.09.2020 року не є безумовним доказом поставки товару саме у цей день.

Позивач із вказаним рішенням місцевого господарського суду не погодився, звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції всіх обставин справи, неправильне застосування норм матеріального права, просить вказане рішення скасувати та прийняти нове, яким позов задовольнити повністю.

В апеляційній скарзі позивач зазначає про те, що акт приймання-передачі товару №4 на суму 694800 грн. підписаний уповноваженими представниками позивача 01.09.2020, а отже, зважаючи на положення п.п.5.3., 5.6 договору, датою поставки товару вважається 01.09.2020. Позивач вважає необґрунтованими доводи відповідача про те, що товар був отриманий представником позивача 29.08.2020 та посилається на те, що надані відповідачем документи не містять підпис представника позивача на підтвердження вказаної обставини.

Відповідач надав суду відзив на апеляційну скаргу, в якому проти доводів апеляційної скарги позивача заперечує, зазначає про законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції. Просить апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, рішення Господарського суду Харківської області від 14.04.2021 у цій справі залишити без змін.

У відзиві на позов відповідач також просить суд за результатами розгляду спору стягнути з позивача витрати на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції в розмірі 3500 грн. та в суді апеляційної інстанції в розмірі 5000 грн.

До відзиву на позов відповідачем додано додаткову угоду №2 від 28.05.2021 до договору про надання професійної правничої допомоги, акт-рахунок №2 від 28.05.2021 на суму 5000 грн., платіжне доручення 3751 від 31.05.2021 про перерахування ТОВ «Віко2015» на рахунок адвокатського об`єднання грошових коштів в розмірі 5000 грн.

Відповідач в судове засідання 13.07.2021 не з`явився, хоча належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.179).

Позивач надав суду клопотання від 02.07.2021 про відкладення розгляду справи, в якому зазначає про неможливість прибуття представника в судове засідання через перебування з 29.06.2021 по 19.07.2021 включно у відпустці.

Судова колегія, розглянувши клопотання позивача, зазначає наступне.

Відповідно до ч. 11 ст. 270 ГПК України, суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними.

Судова колегія враховує, що явка представників сторін в судове засідання не визнавалася судом обов`язковою.

У клопотанні заявником жодним чином не обґрунтовано, які саме обставини підлягають встановленню та з`ясуванню саме у судовому засіданні та потребують присутності представника в судовому засіданні.

Колегія суддів приймає до уваги, що розгляд справи вже відкладався судом 15.06.2021, в тому числі, через неявку представника позивача.

Крім того, за змістом ч. 3 ст. 56 ГПК України, юридична особа бере участь у справі через свого керівника або члена виконавчого органу, уповноваженого діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення (самопредставництво юридичної особи), або через представника.

Враховуючи викладене, позивач не позбавлений права і можливості забезпечити участь у судовому засіданні іншого представника.

Судова колегія враховує приписи статті 129 Конституції України, статті 2 Господарського процесуального кодексу України, якими до основних засад судочинства віднесено, зокрема, розумні строки розгляду справи судом, що, також є одним з елементів права на справедливий суд, гарантованого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У постанові від 29.04.2020 у справі №910/6097/17 Верховний Суд зазначив, що відкладення розгляду справи є правом суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Враховуючи, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду апеляційної скарги, позивач належним чином повідомлений про час, дату і місце розгляду апеляційної скарги, розгляд справи вже відкладався судом, колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні клопотання позивача про відкладення розгляду справи.

Відповідно до ч.12 ст.270 ГПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце її розгляду, не перешкоджає розгляду справи.

Оскільки судом апеляційної інстанції належним чином повідомлено позивача та відповідача про дату, час та місце розгляду справи, розгляд справи вже відкладався судом, колегія суддів вважає за можливе розглянути її за відсутності представників позивача та відповідача.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила наступне.

24.03.2020 між Акціонерним товариством "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Львівська залізниця" (покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Віко2015" (постачальник) укладено договір поставки № Л/НХ-20131/НЮ (далі-договір) (а.с.9).

Відповідно до п. 1.1 договору, постачальник зобов`язується у 2020 поставити покупцеві товар, зазначений в Специфікації №1 (Додаток №1 до даного договору), а покупець - прийняти і оплатити такий товар.

Найменування (номенклатура, асортимент) товару: Бензин А-95 Код ДК 021:2015-09130000-9 (Нафта і дистиляти). Код УКТЗЕД: (п. 1.2. договору).

Кількість товару: 220000 л. (визначається у Специфікації № 1 (Додаток №1) (п. 1.3. договору).

Ціна товару визначається даним договором і приймається сторонами в національній валюті України - гривні. Постачання здійснюється за цінами, передбаченими у Специфікації №1 (Додаток №1). Ціна за одиницю товару визначається у Специфікації №1 ( Додаток №1) (п. 3.1. договору).

Сума цього договору на момент його підписання становить 5095200,00 грн., у тому числі ПДВ 20% (п. 3.2. договору).

Постачальник здійснює поставку товару на умовах DAP за правилами "Інкотермс-2010", за реквізитами, зазначеними в заявці покупця (реквізити виробничого підрозділу регіональної філії "Львівська залізниця" акціонерного товариства "Українська залізниця" (п. 5.1. договору).

Місце поставки товару (карток на паливо або талонів на паливо) зазначено в Специфікації № 1 (Додаток № 1 до цього договору) (п. 5.5. договору).

За умовами п.5.2 договору, поставка товару (карток на паливо або талонів на паливо) проводиться партіями протягом не більше 15 днів тільки на підставі наданої письмової рознарядки/заявки покупця, яка вважається дозволом на поставку та є підтвердженням готовності покупця до приймання продукції, але не пізніше 25.12.2020 року.

Датою поставки товару, а також переходу права власності на товар вважається дата підписання сторонами акту приймання-передачі товару (п. 5.6. договору).

Відповідно до п. 5.7 договору, постачальник вважаться таким, що виконав свої зобов`язання з поставки товару (Палива) у день отримання покупцем товару (Палива) на АЗС за пред`явленою карткою або талоном, що відповідають кількості, вартості та типу товару зазначеному у Специфікації № 1 (Додаток № 1) даного договору.

Згідно п.4.1 договору, розрахунки проводяться у безготівковій формі за наявності підписаного сторонами цього договору акта приймання-передачі товару, видаткової накладної, товарно-транспортної накладної. Оплата здійснюється покупцем протягом 30 банківських днів з дати реєстрації постачальником податкової накладної/розрахунку: коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, оформленої та зареєстрованої згідно вимог чинного законодавства.

Датою оплати вважається дата перерахування покупцем коштів на рахунок постачальника (п. 4.3. договору).

В п.7.2 договору визначено, що за прострочення поставки товару постачальник сплачує покупцю штраф в розмірі 20% від вартості непоставленого товару.

Цей договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до 31.12.2020 (п. 10.1. договору).

Сторонами підписано додаток № 1 до договору "Специфікацію №1" (а.с.16), в якій визначено товар, що підлягає поставці, а саме: Бензин А-95 у кількості 220000 л. загальною вартістю 5095200 грн. Місце поставки Служба організації та проведення закупівель, м.Львів, вул.Широка, 2 (а.с.16).

14.08.2020 позивачем засобами електронного зв`язку направлено відповідачу заявку на поставку товару (карток на паливо бензин А-95) у кількості 50000 л. на загальну суму 1158000 грн. (а.с. 17).

21.08.2020 року відповідач поставив позивачу товар у кількості 20000 л. на суму 463200 грн., що підтверджується актом приймання-передачі № 3 (а.с.18).

В подальшому відповідачем було поставлено позивачу товар у кількості 30000л. на загальну суму 694800 грн., на підтвердження чого позивач надав суду акт приймання-передачі від 01.09.2020 (а.с.21).

Звертаючись до суду із цим позовом, позивач вказує на те, що вищезазначений товар на загальну суму 694800 грн. поставлено відповідачем з порушенням строків, встановлених договором.

Відповідач проти позову заперечує, наполягає на тому, що товар на суму 694800 грн. направлено ним позивачу своєчасно, в межах строків, визначених договором, що підтверджується експрес-накладною ТОВ «Нова-пошта» №5771 від 28.08.2020, з якої вбачається вручення представнику позивача товару 29.08.2020 (а.с.67 ).

Судова колегія враховує наступне.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватись належним чином згідно умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства...

Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За положеннями статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

14.08.2020 позивачем засобами електронного зв`язку направлено відповідачу заявку на поставку товару (карток на паливо бензин А-95) у кількості 50000 л. на загальну суму 1158000 грн. (а.с. 17).

Таким чином, враховуючи положення п. 5.2. договору, відповідач повинен був поставити товар на адресу позивача у строк до 29.08.2020 року включно.

З матеріалів справи вбачається, що поставка товару відбулась двома партіями.

21.08.2020 відповідач, скориставшись послугами перевізника ТОВ «Нова-Пошта», поставив позивачу партію товару у кількості 20000 л. на загальну суму 463200 грн., що підтверджується підписаним обома сторонами актом приймання-передачі № 3 від 21.08.2020 (а.с.18), а також експрес-накладною ТОВ «Нова-Пошта» №5595 від 21.08.2020 (а.с.65).

На підтвердження поставки другої партії товару у кількості 30000 л. на суму 694800 грн. позивачем надано суду акт приймання-передачі товару №4, який датований 28.08.2020 (а.с.21).

У вказаному акті представником позивача власноручно здійснено виправлення дати його складання, закреслено 28.08.2020 та зазначено 01.09.2020.

Відповідач вважає, що відповідно до п.5.6 договору, датою поставки другої партії товару є дата складання акту приймання-передачі, тобто 01.09.2020, а отже, відповідачем порушено строки поставки товару.

Судова колегія не погоджується з доводами позивача, з огляду на наступне.

17.10.2019 набув чинності Закон України від 20.09.2019 № 132-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні", яким було, зокрема внесено зміни до Господарського процесуального кодексу України та змінено назву статті 79 Господарського процесуального кодексу України з "Достатність доказів" на нову - "Вірогідність доказів" та викладено її у новій редакції з фактичним впровадженням у господарський процес стандарту доказування "вірогідність доказів".

Стандарт доказування "вірогідність доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати саме ту їх кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Відповідно до статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Як вбачається із доданих до матеріалів справи експрес-накладних ТОВ «Нова-пошта» №5771 від 28.08.2020 (а.с.66-67), другу партію товару фактично було направлено відповідачем позивачу 28.08.2020 з міста Києва до м.Львова.

Зазначена експрес-накладна містить інформацію про отримання представником позивача -Бучковським І.Р. товару 29.08.2020 о 13 год. 58 хв. (а.с.67).

Таким чином, експрес-накладними ТОВ «Нова-пошта» №5771 від 28.08.2020 (а.с.66-67) підтверджується факт виконання відповідачем свого обов`язку з поставки товару 29.08.2020, тобто, в межах встановленого договором строку.

Крім того, 28.08.2020 відповідачем було зареєстровано податкову накладну №32, згідно якої податковому органу подано інформацію про здійснення господарської операції з поставки товару (бензину А-95) Акціонерному товариству "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Львівська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" на суму 694800 грн.

Стосовно внесення позивачем виправлення дати складання акту приймання-передачі №4, колегія суддів зазначає наступне.

Наказом Міністерства фінансів України №88 від 24.05.1995 затверджено «Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку», яке встановлює порядок створення, прийняття і відображення у бухгалтерському обліку, а також зберігання первинних документів, облікових регістрів, бухгалтерської та іншої звітності, що ґрунтується на даних бухгалтерського обліку, підприємствами незалежно від форм власності.

Відповідно до п.4.1 вказаного Положення, у тексті та цифрових даних первинних документів, облікових регістрів і звітності підчистки і необумовлені виправлення не допускаються.

Виправлення помилки повинно бути обумовлено надписом "виправлено" та підтверджено підписами осіб, що підписали цей документ, із зазначенням дати виправлення (п.4.4 Положення).

З акту приймання-передачі №4 вбачається, що позивачем самостійно в односторонньому порядку виправлено дату складання акту.

Вказаний акт не містить підпису представника відповідача на підтвердження внесення виправлення.

В матеріалах справи відсутні докази погодження відповідачем зміни дати складання акту приймання-передачі №4.

Враховуючи наведене, наданий позивачем суду акт приймання-передачі №4 є первинним документом на підтвердження факту здійснення господарської операції, однак, враховуючи встановлені вище обставини, дата його складання (яка виправлена позивачем в односторонньому порядку), не визначає момент виконання відповідачем зобов`язання з поставки товару, а отже, не є доказом прострочення відповідача.

На підставі вищевикладеного, враховуючи приписи статті 79 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів дійшла висновку, що надані відповідачем докази з більшою вірогідністю підтверджують факт поставки відповідачем позивачу товару на суму 694800 грн. в обумовлені договором строки (до 29.08.2020 включно), аніж докази та доводи, представлені позивачем на спростовування вказаної обставини.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції правомірно відмовив в задоволенні позову.

В апеляційній скарзі позивач вказує на необґрунтованість доводів відповідача про те, що товар був отриманий представником позивача 29.08.2020, оскільки надані відповідачем документи не містять підпис представника позивача на підтвердження вказаної обставини.

Судова колегія не погоджується з доводами апелянта, оскільки факт отримання 29.08.2020 о 13:58 хв. представником позивача Бучковським І.Р. товару підтверджується даними експрес-накладної №5771 і підписаним обома сторонами актом приймання-передачі №4.

Підписуючи акт приймання-передачі №4 позивач підтвердив здійснення господарської операції та відповідно отримання ним товару.

Крім того, вказані доводи апеляційної скарги суперечать доводам позивача під час розгляду справи в суді першої інстанції, оскільки підставою позовних вимог позивач вказав поставку товару з порушенням визначених договором строків, будь-яких доводів щодо неотримання товару не наводив.

Враховуючи наведене, а також надані до матеріалів справи докази у їх сукупності, судова колегія приходить до висновку, що відсутність підпису представника позивача на експрес-накладній №5771 від 28.08.2020 не спростовує факт поставки відповідачем спірної партії товару та отримання його позивачем.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків Господарського суду Харківської області.

Приймаючи до уваги всі наведені обставини в їх сукупності, судова колегія дійшла висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що є підставою для залишення апеляційної скарги позивача без задоволення, а рішення Господарського суду Харківської області від 14.04.2021 у справі №922/451/21 без змін.

З урахуванням приписів статті 129 ГПК України, витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на позивача.

У відзиві на позов відповідач просить суд за результатами розгляду спору стягнути з позивача витрати на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції в розмірі 3500 грн. та в суді апеляційної інстанції в розмірі 5000 грн.

До відзиву на позов відповідачем додано додаткову угоду №2 від 28.05.2021 до договору про надання професійної правничої допомоги, акт-рахунок №2 від 28.05.2021 на суму 5000 грн., платіжне доручення 3751 від 31.05.2021 про перерахування ТОВ «Віко2015» на рахунок адвокатського об`єднання грошових коштів в розмірі 5000 грн.

Стосовно понесених відповідачем витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції в розмірі 3500 грн., судова колегія зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст.126 ГПК України, за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Згідно ч.1 ст.237 ГПК України, при ухваленні рішення суд вирішує, в тому числі, питання як розподілити між сторонами судові витрати.

Як свідчать матеріали справи, під час розгляду справи судом першої інстанції відповідач у відзиві на позов просив суд за результатами вирішення спору розподілити судові витрати та стягнути з позивача на користь відповідача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3500 грн.

В оскаржуваному рішенні, Господарський суд Харківської області відмовив у стягненні з позивача на користь відповідача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 3500 грн., навівши відповідне мотивування.

Рішення суду першої інстанції в частині розподілу судових витрат відповідачем не оскаржувалося.

Апеляційна скарга позивача також не містить будь-яких доводів чи вимог, що стосуються розподілу судових витрат судом першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.269 ГПК України, суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що рішення суду першої інстанції за результатами апеляційного перегляду залишено без змін, у суду апеляційної інстанції відсутні підстави для вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, понесених відповідачем під час розгляду справи в суді першої інстанції.

Стосовно витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в розмірі 5000 грн., судова колегія зазначає наступне.

Статтею 123 ГПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Частинами 1-4 статті 126 ГПК України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч. ч. 5, 6 ст. 126 ГПК України, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Статтею 129 ГПК України визначено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі відмови в позові на позивача.

Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

25.02.2021 між відповідачем та адвокатським об`єднанням «Сі.Ел.Ес» укладено договір про надання професійної правничої (правової) допомоги №81 (а.с.72), за умовами якого, адвокатське об`єднання приймає на себе зобов`язання з надання професійної правничої допомоги на підставі доручень клієнта.

Згідно п.1.1 договору, зміст конкретного доручення клієнта про надання професійної правничої допомоги адвокатським об`єднанням та розмір гонорару (винагороди) за його виконання, що підлягає сплаті клієнтом, визначається сторонами на підставі цього договору шляхом укладення додаткових угод до нього.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи (доручення), кваліфікація і досвід адвокатів, які будуть виконувати доручення клієнта у відповідній категорії справи та інші істотні обставини (п.16 договору).

Розмір гонорару визначається сторонами в залежності від вказаних в п.16 договору обставин при отриманні адвокатським об`єднанням доручення від клієнта та вказується у додатковій угоді до цього договору або в іншій письмовій формі, наприклад, в актах приймання-передачі наданих послуг (п.17 договору).

28.05.2021 відповідач та адвокатське об`єднання «Сі.Ел.Ес» підписали додаткову угоду №2 (а.с.167) до договору про надання професійної правничої допомоги, відповідно до п.1 якої, клієнт надає доручення адвокатському обєднанню: вивчити та проаналізувати апеляційну скаргу АТ "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Львівська залізниця" АТ "Українська залізниця" на рішення Господарського суду Харківської області від 14.04.2021 у справі №922/451/21…, а також скласти відзив на апеляційну скаргу і подати такий відзив до Східного апеляційного господарського суду.

В п.2 вказаної додаткової угоди сторони погодили, що розмір гонорару адвокатського об`єднання за виконання доручення складає 5000 грн. та має бути сплачений клієнтом у день виставлення адвокатським об`єднанням акту-рахунку.

Адвокатським об`єднанням виставлено відповідачу акт-рахунок №2 від 28.05.2021, відповідно до якого, вартість наданих послуг з вивчення апеляційної скарги, складання відзиву на апеляційну скаргу у справі №922/451/21 відповідно до додаткової угоди №2 від 28.05.2021 складає 5000 грн. (а.с.168).

У вказаному акті-рахунку зазначено, що він є одночасно актом приймання-передачі наданих послуг.

ТОВ «Віко2015» перерахувало адвокатському об`єднанню «Сі.Ел.Ес» грошові кошти в розмірі 5000 грн. згідно рахунку №2 від 28.05.2021, що підтверджується платіжним дорученням №751 від 31.05.2021 (а.с.69).

З аналізу наданого відповідачем договору про надання професійної правничої допомоги від 25.02.2021, а також додаткової угоди №2 від 28.05.2021 до нього вбачається, що в ньому не встановлено погодинної оплати роботи адвоката та кількість витраченого адвокатом часу для виконання обумовлених з клієнтом робіт.

За наведеного, судова колегія керується рішенням Ради адвокатів Харківської області №17 від 21.03.2018, якими затверджено рекомендовані ставки адвокатського гонорару.

Відповідно до вказаних рекомендацій, участь в апеляційному розгляді справи (господарське судочинство) - від 6 000 грн. + 2 000 грн. (за другий та наступний судодень); складання апеляційної скарги - від 5 000 грн.

Вартість послуг адвоката з вивчення апеляційної скарги та складання відзиву на апеляційну скаргу у цій справі склала 5000 грн.

Отже, сума гонорару за правову допомогу у суді апеляційної інстанції у справі №922/451/21 не перевищує рекомендованого його розміру за рішенням Ради адвокатів Харківської області №17 від 21.03.2018.

Відзив на апеляційну скаргу складено адвокатом на 9 арк. та містить ґрунтовний аналіз обставин справи, посилання на норми матеріального та процесуального права, обґрунтування заперечень проти доводів апеляційної скарги позивача.

Отже, обсяг наданих адвокатом та оплачених відповідачем послуг за додатковою угодою від 28.05.2021 до договору про надання правничої допомоги документально підтверджений.

Враховуючи наведене та рекомендовану вартість складання апеляційної скарги (від 5000 грн.), керуючись принципом справедливості, судова колегія вважає, що розмір витрат відповідача на складання відзиву на апеляційну скаргу в розмірі 5000 грн. є доведеним, документально обґрунтованим та відповідає критерію розумної необхідності таких витрат.

Позивач клопотання в порядку ч.5 ст.126 ГПК України не заявляв.

Враховуючи наведене, судова колегія приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з позивача на користь відповідача витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в розмірі 5000 грн.

Враховуючи викладене, керуючись ст.129, ст.270, п.1 ч.1 ст. 275, ст.ст.276, 282, Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Харківської області від 14.04.2021 року у справі №922/451/21 залишити без змін.

Стягнути з Акціонерного товариство "Українська залізниця" (03150, м.Київ, вул.Єжи Гедройця, 5, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Віко2015" (61166, м.Харків, вул.Серпова, буд.4, офіс 621, ) витрати на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в розмірі 5000 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку ст.ст.287-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 19.07.2021р.

Головуючий суддя О.Є. Медуниця

Суддя Н.В. Гребенюк

Суддя В.І. Пушай