РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

06.07.2021Справа № 910/1661/21
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ЮТ-Агро"

до Приватного акціонерного товариства "Страхова група "ТАС"

про стягнення 494 829,95 грн., визнання договорів частково недійсними.

Суддя Борисенко І.І.

Секретар судового засідання Холодна Н.С.

Представники сторін: згідно протоколу судового засідання.

Обставини справи:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ЮТ-Агро" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства "Страхова група "ТАС" про:

- визнання недійсним підпункту 9.1.18 пункту 9.1 Договору страхування FО-00550575 від 22.10.2019;

- визнання недійсним підпункту 9.1.18 пункту 9.1 Договору страхування FО-00543856 від 15.10.2019;

- стягнення 167 477,96 грн. суми страхового відшкодування за Договором страхування FО-00550575 від 22.10.2019;

- стягнення 322 351,99 грн. суми страхового відшкодування за Договором страхування FО-00543856 від 15.10.2019;

Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем зобов`язань щодо виплати страхового відшкодування на користь позивача за вищевказаними договорами страхування на загальну суму 494 829,95 грн., у зв`язку з настанням страхового випадку. Також зазначав, що підпункти 9.1.18 пунктів 9.1 договорів суперечать чинному законодавству, зокрема, Правилам добровільного страхування наземного транспорту, тому підлягають визнанню їх недійсними.

Ухвалою суду від 23.02.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи ухвалено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

11.03.2021 позивачем через відділ діловодства суду подано заяву про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін.

Ухвалою суду від 29.03.2021 ухвалено розгляд справи № 910/1661/21 здійснювати у порядку загального позовного провадження.

04.03.2021 від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому він проти позову заперечував, посилаючись на те, що ним було відмовлено позивачу у здійсненні страхової виплати керуючись п.п. 9.1.18 договорів страхування, згідно яких до страхових випадків не відносяться та виплати страхового відшкодування не здійснюються у випадках: пошкодження ЗТЗ, завданих внаслідок завантаження/розвантаження, перевезення вантажу/багажу чи інших речей /предметів/рідин в ЗТЗ. Також зазначив, що п.п. 9.1.18 договорів страхування не суперечать чинному законодавству, тому підстав для визнання їх недійсними немає.

11.03.2021 позивач подав суду відповідь на відзив, в якій проти викладених відповідачем обставин у відзиві заперечував.

16.03.2021 відповідач подав суду заперечення на відповідь на відзив, в яких проти викладених позивачем у відповіді на відзив обставинах заперечував.

01.06.2021 позивач подав суду пояснення.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку, що наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення.

Розглянувши надані учасниками судового процесу документи і матеріали, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

15.10.2019 між Приватним акціонерним товариством «Страхова Група «ТАС» (відповідач), як страховиком та Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮТ-Агро» (позивач), як страхувальником укладено Договір добровільного страхування транспортного засобу №FO-OQ543856, згідно якого застраховано транспортний засіб Mercedes-Benz Actros, д/н НОМЕР_1 .

22.10.2019р. між Приватним акціонерним товариством «Страхова Група «ТАС», як страховиком та Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮТ-Агро», як страхувальником укладено Договір добровільного страхування транспортного засобу №FO-00550575, згідно якого застраховано транспортний засіб Wielton NS3K, д/н НОМЕР_2 .

30.06.2020 ОСОБА_1 подав відповідачу заяву про настання події, згідно якої повідомив: «водій ОСОБА_2 рухаючись близько 23:00 26.06.2020 на трасі М12 Кропивницький - Тернопіль на 699 км здійснивши поворот праворуч побачив перед собою перешкоду у вигляді ТЗ, які стояли на закритому залізничному переїзді та здійснив екстрене гальмування задля уникнення ДТП, внаслідок чого стався зсув вантажу, що пошкодив напівпричеп НОМЕР_2 та ТЗ Mercedes-Benz Actros, д/н НОМЕР_1 .»

26.06.2020 протоколом про адміністративне правопорушення БД №341019 встановлено: 26.06.2020 о 01 год. 18 хв. на трасі М-12 Кропивницький-Тернопіль 699 км, водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем Mercedes-Benz Actors 1845 LS, д.н.з. НОМЕР_1 з причіпом Wielton NS3K д.н.з. НОМЕР_2 , під час руху допустив падіння вантажу, що перевозиться, внаслідок чого ТЗ отримав механічні пошкодження з матеріальними збитками, чим порушив вимоги п. 22.2.2.3 (а) Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ст. 124 КУпАП.

Листом № 01/09/07 від 09.07.2020 позивач направив відповідачу рахунки на оплату вартості відновлювального ремонту транспортних засобів на загальну суму 494 829,95 грн.

Відповідач листами №№ 11636/9120 від 04.08.2020, 11801/9120 від 06.08.2020 відмовив позивачу у виплаті страхового відшкодування посилаючись на п.п. 9.1.18 договорів страхування.

31.08.2020 постановою Здолбунівського районного суду Рівненської області встановлено: «В судовому засіданні ОСОБА_2 не погодився з протоколом про адміністративне правопорушення, зазначив, що 25.06.2020 близько 23:00 год він, керуючи автомобілем Mercedes-Benz Actors, д.н.з. НОМЕР_1 з причіпом Wielton NS3K д.н.з. НОМЕР_2 , рухаючись на трасі М-12 Кропивницький-Тернопіль 699 км, під час руху, здійснюючи поворот праворуч побачив перед собою перешкоду, а саме транспортні засоби, які стояли на закритому залізничному переїзді. Завчасно помітити вказані транспортні засоби не було можливо, оскільки кут повороту становив близько 90 градусів, що з врахуванням темної пору доби обмежувало огляд та водій не побачив, що було за поворотом. Для того, щоб уникнути зіткнення з іншими транспортними засобами ОСОБА_2 був вимушений здійснити екстрене гальмування, в зв`язку з чим сталося ДТП, а саме вантаж, що знаходився в причепі та лежав горизонтально, порвавши кріплення почав рухатися в сторону кабіни у зв`язку з чим було пошкоджено автомобіль та сам причіп».

26.10.2020 позивач звернувся до відповідача з листом № 02/20/10 з проханням визнати подію, що мала місце 25.06.2020 страховим випадком та виплатити йому належну суму страхового відшкодування.

Відповідач листом № 03571/0120 від 26.11.2020 відмовив у виплаті страхового відшкодування з тих самих підстав, посилаючись на п.п. 9.1.18 договорів страхування.

Згідно ч. 4 ст. 25 Закону України "Про страхування" страховик та страхувальник мають право залучити за свій рахунок аварійного комісара до розслідування обставин страхового випадку. Страховик не може відмовити страхувальнику в проведенні розслідування і повинен ознайомити аварійного комісара з усіма обставинами страхового випадку, надати всі необхідні матеріальні докази та документи.

Відповідач звернувся до Суб`єкта оціночної діяльності Фізичної особи-підприємця Ільченко Д.В. (СОД ФОП Ільченко Д.В.) із запитом щодо причин та обставин виникнення пошкоджень транспортних засобів при ДТП, що мала місце 25.06.2020.

25.11.2020 Сюрвеєрським висновком №132/25, що виконаний СОД ФОП Ільченко Д.В. встановлено, що вантаж розміщений в кузові, був розташований на підлозі та стягнутий ременями кріплення, але з порушенням вимог Наказу Міністерства транспорту України № 363 від 14.10.1997 «Про затвердження Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні», а саме: п.п. 23.5. Метали і металеві вироби під час перевезення повинні бути захищені від пошкоджень, а відливки із чорних металів, кольорові метали, сплави і металеві вироби - також і від атмосферних впливів. При перевезенні слід вжити заходи, що уберігають метали від залишкових деформацій. Метали і металеві вироби слід перевозити: - стальний прокат, кутики, швелери і двотаври - в штабелях за профілями на дерев`яних підкладках. При перевезенні поміж окремими рядами прокатних виробів укладають дерев`яні прокладки (відсутні);

п.п. 23.18. Перевізники зобов`язані встановлювати у передній частині кузова автомобіля стальний лист для захисту кабіни від пошкодження вантажем (відсутнє).

Недотримання норм, та правил, а саме: Наказу Міністерства транспорту України № 363 від 14 жовтня 1997 року «Про затвердження Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні» являється основною причиною пошкодження ЗТЗ».

Заперечення позивача, з приводу того, що вказаний висновок складений не компетентною особою необгрутовані, оскільки Сюрвеєрський висновок №132/25 від 25.11.2020р. складено суб`єктом оціночної діяльності ОСОБА_3 , що має копію свідоцтва професійної компетентності № від 11.2017, копія сертифікату професійної компетентності від 24.11.2017р. Сертифікат та свідоцтво професійної компетентності ОСОБА_3 стосуються курсу з автомобільних перевезень вантажів і пасажирів у національному та міжнародному сполученні згідно положень Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів, Женева, 19.05.1956 року (до якої Україна приєдналась 01.08.2006).

Позивач не наводить та не надає суду інших доказів щодо причин зсуву вантажу та пошкодження вантажем застрахованих транспортних засобів, а тому надані відповідачем докази на підтвердження причин пошкодження застрахованих транспортних засобів ( ЗТЗ) суд приймає як належні докази.

Заперечення позивача проти викладених у Сюрвеєрському висновку №132/25 від 25.11.2020 обставинах безпідставні з огляду на наступне.

Згідно Сюрвеєрського висновку №132/25 від 25.11.2020р. «Пошкодження ЗТЗ сталося внаслідок завантаження, перевезення вантажу та зсуву вантажу через закономірне поєднання порушень завантаження та кріплення, а саме: відсутність дерев`яних прокладок та відсутність стального листа для захисту кабіни. Недотримання норм, та правил, а саме: Наказу Міністерства транспорту України № 363 від 14 жовтня 1997 року «Про затвердження Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні» являється основною причиною пошкодження 373».

Правила перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні затверджені Наказом Міністерства транспорту України від 14.10.97 № 363 та визначають права, обов`язки і відповідальність власників автомобільного транспорту - перевізників та вантажовідправників і вантажоодержувачів - замовників.

Згідно п. 8.15. Правил: «Вантаж повинен бути належним чином закріплений способами кріплення (ременями, ланцюгами, розтяжками, розпірними перекладинами, якірними рейками (балками), сітками і т.п.). Кількість способів кріплення вантажу повинно бути достатнім для здійснення його безпечного перевезення».

Згідно п. 12.5 Правил: «Вантаж не повинен зміщуватися під час руху, випадати з кузова, волочитися і створювати небезпеку для пішоходів та інших учасників дорожнього руху».

Згідно п.23.5 Правил: «Метали і металеві вироби під час перевезення повинні бути захищені від пошкоджень, а відливки із чорних металів, кольорові метали, сплави і металеві вироби - також і від атмосферних впливів. Прй перевезенні слід вжити заходів, що уберігають метали від залишкових деформацій. Метали і металеві вироби слід перевозити: стальний прокат, кутики, швелери і двотаври - в штабелях за профілями на дерев`яних підкладках. При перевезенні поміж окремими рядами прокатних виробів укладають дерев`яні прокладки»

Згідно п. 23.18 Правил: «Перевізники зобов`язані встановлювати у передній частині кузова автомобіля стальний лист для захисту кабіни від пошкодження вантажем».

В п. 23.18 Правил йдеться про кузов транспортного засобу, в якому перевозиться вантаж. У нашому випадку кузов транспортного засобу - це кузов причепа. У зчепленні може бути 2 причепа і вони також будуть вважатися кузовами транспортного засобу.

Під час різкого гальмування, під дією інерційних сил, вантаж зміщується в передню частину кузова, а тому в передній частині кузова повинні бути встановлені упори, що перешкоджають переміщенню вантажу вперед.

Залежно від типу вантажу і в залежності від того як цей вантаж може впливати на елементи конструкції передньої частини кузова, при гальмуванні і дії інерційних сил, застосовуються різні типи упорів (блокуючих елементів).

У даному випадку для запобігання зсуву металевих полос до переднього борту законодавцем був обраний упор - металевий лист.

Наказом ДП "УкрНДНЦ" від 23.08.2018р. № 299 прийнято національні нормативні документи, гармонізовані з європейськими нормативними документами, методом перекладу з наданням чинності з 01 червня 2019 року, а саме ДСТУ EN 12195-1:2018 (EN 12195- 1:2010; АС:2014, ЮТ) Пристрої кріплення вантажу на колісних транспортних засобах. Безпека. Частина 1. Розрахунок сил кріплення. Витяг з ДСТУ EN 12195-1:2018 (EN 12195-1:2010):

«Було б неправильним вважати, що однієї ваги вантажу буде достатньо для утримання вантажу в потрібному положенні. При інтенсивному гальмуванні, наприклад, сила впливу вантажу на передній борт вантажної платформи може бути значною за величиною і практично дорівнює вазі вантажу. Так, при різкому гальмуванні вантаж масою в 1 тонну може діяти на передній борт з силою, практично рівної 1000 даН (деканьютонов) (На практиці зазвичай приймається співвідношення 1 даН ~ 1 кг), тобто з силою, практично рівній вазі вантажу. Однак при ДТП можуть виникати і більші сили. Тому встановлені вимоги до кріплення вантажів повинні розглядатися як мінімальні. Роз`яснення відмінності понять «маса» і «вага» наведено в наступному підрозділі. Можна зробити висновок, що при гальмуванні транспортного засобу вантаж за інерцією буде прагнути продовжити рух по своїй первісній траєкторії. Чим інтенсивніше гальмування, тим швидше вантаж буде прагнути до переміщення по підлозі вантажної платформи в напрямку руху. Якщо вантаж закріплений ненадійно, він буде рухатися в поздовжньому напрямку незалежно від транспортного засобу».

Отже, вантаж, який знаходився в причепі почав рухатися в сторону кабіни та став причиною пошкодження автомобіля та причепа у зв`язку відсутністю дерев`яних прокладок та стального листа для захисту кабіни.

Згідно пункту 9.1.18 договорів страхування FО-00550575 від 22.10.2019, FО-00543856 від 15.10.2019 до страхових випадків не відносяться та виплати страхового відшкодування не здійснюються у випадках: пошкодження ЗТЗ, завданих внаслідок завантаження/розвантаження, перевезення вантажу/багажу чи інших речей /предметів/рідин в ЗТЗ.

За змістом положень статті 988 Цивільного кодексу України та статті 20 Закону України «Про страхування» обов`язок страховика здійснити страхове відшкодування виникає лише у разі настання страхового випадку.

У висновках, викладених у постанові Верховного Суду від 23.04.2018 у справі № 910/7686/17 визначено, що положення наведених норм нерозривно пов`язують момент виникнення обов`язку страховика здійснити виплату страхової суми із настанням страхового випадку. Настання події, яка може належати до страхових ризиків, але згідно з умовами договору страхування с винятком зі страхових випадків, не породжує обов`язку страховика щодо виплати страхового відшкодування.

Оскільки подія пошкодження застрахованого транспортного засобу внаслідок перевезення вантажу належить до виключень із страхових випадків передбачених п. 9.1.18 договорів страхування, тому у відповідача не настав обов`язок здійснення страхової виплати.

Згідно вимог ч. 2 ст. 8 Закону України "Про страхування" страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Відповідно до ч. 1 ст. 25 Закону України "Про страхування", яка кореспондується зі ст. 990 ЦК України здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Вимоги позивача про стягнення страхового відшкодування внаслідок випадку, який віднесено до виключень із страхових випадків, суперечать статті 990 ЦК України, ч. 2 ст. 8, ч. 1 ст. 25 Закону України "Про страхування", а тому позовні вимоги в частині вимог про стягнення з відповідача на користь позивача 494 829,95 грн. страхового відшкодування задоволенню не підлягають.

З приводу позовних вимог про визнання недійсними підпунктів 9.1.18 пункту 9.1 договорів страхування №№ FО-00550575 від 22.10.2019, FО-00543856 від 15.10.2019 суд зазначає наступне.

Стаття 203 Цивільного кодексу України встановлює загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків. Аналогічна правова позиція міститься в пункті 2.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" від 29.05.2013 № 11.

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. У силу приписів статті 204 Цивільного кодексу України правомірність правочину презюмується.

Згідно ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно ст. 29 Закону України «Про страхування» договір страхування вважається недійсним з моменту його укладання у випадках, передбачених Цивільним кодексом України.

Частиною 1 ст. 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно частини 1 статті 203 Цивільного кодексу України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Враховуючі встановлені у справі обставини, між сторонами у справі виникли правовідносини з договорів страхування, а саме правовідносини майнового страхування, то такі відносини врегульовані главою 67 Цивільного кодексу України і спеціальним Законом України "Про страхування".

Згідно ст. 5, п. 6 ч. 4 ст. 6 Закону України «Про страхування» добровільне страхування наземного транспорту належить за формою до добровільного, а за видом - до страхування наземного транспорту (крім залізничного).

Згідно ч. 1 ст. 6 Закону України «Про страхування» добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються згідно вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно ч. 4 ст. 16 Закону України «Про страхування» договір страхування повинен містити: назву документа; назву та адресу страховика; прізвище, ім`я, по батькові або назву страхувальника та застрахованої особи, їх адреси та дати народження; прізвище, ім`я, по батькові, дату народження або назву вигодонабувача та його адресу; зазначення предмета договору страхування; розмір страхової суми за договором страхування іншим, ніж договір страхування життя; розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат за договором страхування життя; перелік страхових випадків; розміри страхових внесків (платежів, премій) і строки їх сплати; страховий тариф (страховий тариф не визначається для страхових випадків, для яких не встановлюється страхова сума); строк дії договору; порядок зміни і припинення дії договору; умови здійснення страхової виплати; причини відмови у страховій виплаті; права та обов`язки сторін і відповідальність за невиконання або неналежне виконання умов договору; інші умови за згодою сторін; підписи сторін.

Згідно ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Згідно ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ч. 1 ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості

Конституційним Судом України у п. 3.1 рішення від 11.07.2014 р. № 7-рп/2013 наголошено, що свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства.

Згідно ч .4 ст. 203 ЦК України правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Згідно ст. 981 ЦК України договір страхування укладається в письмовій формі. У разі недодержання письмової форми договору страхування такий договір є нікчемним.

Страхувальник сам вибрав страховика, з яким уклав договір добровільного страхування та погодив конкретні умови страхування.

Підпис уповноваженої особи та печатка страхувальника на Заявах на страхування від 15.10.2019 р. та від 22.10.2019 р. свідчить про те, що позивач погодився з умовами страхування та Правилами страхування, на підставі яких просив укласти договори страхування.

Згідно п. 5.4.9 Правил страхування: До страхових випадків не відносяться і виплата страхового відшкодування не здійснюються щодо збитків Страхувальника внаслідок: зміщення багажу/вантажу, який перевозився Застрахованим ТЗ або причепі (напівпричепі) у складі Застрахованого ТЗ, окрім випадків, коли таке зміщення спричинене настанням страхового ризику.

Крім того, згідно п. 5.6 Правил страхування договором можуть бути передбачені інші виключення зі страхових випадків та обмеження страхування.

Уклавши договори страхування, позивач погодився з їх умовами, а також з виключенням із страхових випадків передбачених пунктами 9.1.18 договорів страхування.

Правила перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні (надалі - Правила) затверджені Наказом Міністерства транспорту України від 14.10.97 № 363 та визначають права, обов`язки і відповідальність власників автомобільного транспорту - перевізників та вантажовідправників і вантажоодержувачів - замовників.

Згідно п. 8.15. Правил вантаж повинен бути належним чином закріплений способами кріплення (ременями, ланцюгами, розтяжками, розпірними перекладинами, якірними рейками (балками), сітками і т.п.). Кількість способів кріплення вантажу повинно бути достатнім для здійснення його безпечного перевезення.

Згідно п. 12.5 Правил вантаж не повинен зміщуватися під час руху, випадати з кузова, волочитися і створювати небезпеку для пішоходів та інших учасників дорожнього руху.

На етапі виконання договору добросовісною буде поведінка сторони договору, спрямована на належне, вчасне виконання взятих на себе обов`язків.

На підставі вищевикладеного, положення пунктів 9.1.18 договорів страхування відповідають положенням пунктів 5.4.9, 5.6 Правил страхування, узгоджуються з вимогами Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, та не суперечать чинному законодавству України.

Враховуючи викладене, особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести на підставі належних і допустимих доказів, у тому числі пояснень сторін і письмових доказів, наявність обставин, які вказують на помилку - неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, дійсно було і має істотне значення.

Статтею 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Керуючись вказаним, беручи до уваги вказані вище обставини, суд дійшов висновку, що позивач належними та допустимими доказами не доведено наявності умов, які є обов`язковими для визнання недійсними підпункти 9.1.18 пункту 9.1 Договорів страхування №№ FО-00550575 від 22.10.2019, FО-00543856 від 15.10.2019, а тому позовні вимоги в цій частині вимог також не підлягає задоволенню.

При цьому, суд відзначає, що інші доводи та заперечення сторін не спростовують встановлених судом обставин та не можуть впливати на законність судового рішення. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа "Серявін проти України", § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до приписів ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 13, 74, 129, 232, 236-241, 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "ЮТ-Агро" до Приватного акціонерного товариства "Страхова група "ТАС" про стягнення 494 829,95 грн., визнання договорів частково недійсними відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 14.07.2021

Суддя І.І. Борисенко