ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"06" липня 2021 р.м. Одеса Справа № 916/1326/21

Господарський суд Одеської області у складі судді Погребна К.Ф.

при секретарі судового засідання Арзуманян В.А.

розглянувши справу №916/1326/21

за позовом Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом (01032, м. Київ, вул. Назарівська, буд.3) в особі Відокремленого підрозділу Автоматика та машинобудування ДП НАЕК Енергоатом (52204, Дніпропетровська область, м. Жовті Води, вул. Гагаріна, 4, )

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю АТОМТЕПЛОЕНЕРГО (65007, м. Одеса, вул. Ватутіна Генерала, буд. 14, )

про стягнення 11 028грн.

Представники сторін:

від позивача - не з`явився;

від відповідача - не з`явився;

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Автоматика та машинобудування» ДП «НАЕК «Енергоатом» звернулось до господарського суду Одеської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю АТОМТЕПЛОЕНЕРГО про стягнення 11 028грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконання відповідачем зобов`язань за договором поставки №12с/58/53-142-01-20-01214 від 16.04.2020р.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 21.05.2021р. було відкрито провадження по справі №916/1326/21. Розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження.

Відповідач про місце, дату та час судових засідань повідомлявся судом за юридичною адресою, що підтверджується поштовими повідомлення про вручення 26.05.2021р. (вх. ГСОО №14314/21 від 02.06.2021) та від 16.06.2021р. (вх. ГСОО №16399/21 від 24.06.2021р.). Відзив на позовну заяву від відповідача до суду не надходив.

Відповідно до ч.9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Судом після повернення з нарадчої кімнати, в порядку ст. 240 ГПК України, було проголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив наступне.

16.04.2020р. між Товариством з обмеженою відповідальністю АТОМТЕПЛОЕНЕРГО (Постачальник) та Державним підприємством Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом в особі Відокремленого підрозділу Автоматика та машинобудування ДП НАЕК Енергоатом був укладений договір №12с/58/53-142-01-20-01214, за умовами якого Постачальник зобов`язується в порядку та на умовах, визначених в Договорі, поставити Покупцеві Лічильники (далі Продукція, код ДК 021:2015:38340000-0- Прилади для вимірювання величин), а Покупець прийняти і оплатити Продукцію на умовах, визначених Договором (п.1.1 договору).

Найменування, одиниця виміру і загальна кількість Продукції, її номенклатура, ціна визначені в Специфікації (додаток №1 до Договору), яка є невід`ємною частиною даного Договору (п.1.2 договору).

Пунктом 3.2 договору встановлено, що сума договору є твердою та становить 55 140грн., у тому числі ПДВ 9 190грн.

Згідно пункту 4.1 договору, поставка Продукції здійснюється у відповідності до вимог Міжнародних правил тлумачення торгових термінів «Інкотермс 2010» на умовах DDP склад Покупця (м. Жовті Води, Дніпропетровська обл., вул. Гагаріна, 4).

Відповідно до пункту 4.3 договору, строк поставки Продукції до 30.06.2020р.

У разі порушення строків чи об`ємів поставок Продукції до 20 календарних днів, Постачальник сплачує Покупця пеню в розмірі 0,5% від вартості Продукції, по якій допущено прострочення, за кожен день прострочки, а в разі прострочки поставки понад 20 календарних днів Покупець сплачує штраф у розмірі 20% від вартості суми Договору (п.5.3 договору).

Згідно пункту 7.1 договору, цей договір набирає чинності з моменту підписання та скріплення печатками Сторонами та реєстрації в ДП «НАЕК «Енергоатом» та діє до 28.12.2020р, а в частині виконання зобов`язань до їх повного виконання.

Як вказує позивач, 03.08.2020р. відповідач поставив позивачу продукцію за договором на суму 55140грн., що підтверджується видатковою накладною №20 від 03.08.2020р., чим порушив умови договору щодо строків поставки.

Позивач зазначає, що в зв`язку з порушенням відповідачем строків поставки товару відповідно до п. 5.3 нарахував останньому штраф в розмірі 11 028грн.

24.12.2020р. позивач направив на адресу відповідача претензію №1207/3142 від 23.12.2020р. з вимогою сплатити нарахований штраф. Відповідну претензію відповідач отримав 31.12.2020р., проте вона була залишена без відповіді та задоволення.

Отже, приймаючи до уваги порушення відповідачем своїх зобов`язань за договором №12с/58/53-142-01-20-01214 від 16.04.2020р. Державне підприємство «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Автоматика та машинобудування» ДП «НАЕК «Енергоатом» звернулось до господарського суду Одеської області з відповідним позовом за захистом свого порушеного права.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши наявні у справі докази у сукупності та давши їм відповідну правову оцінку, суд дійшов наступних висновків:

Відповідно до ч. 1 ст. 181 ГК України Господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

У відповідності до ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. Правочин, різновидом якого є договори - основний вид правомірних дій це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. При цьому, ст.12 ЦК України передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Він може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків (ст.ст.202, 205 Цивільного кодексу України).

Відповідно ст.. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до п. п. 1,2 ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з частиною 2 статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного кодексу України.

Відповідно до частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно ст.626 Цивільного кодексу України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст.628 Цивільного кодексу України). Відповідно до ст.629 цього ж Кодексу договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтю 655 ЦК України передбачено, що за договором купівлі продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським Кодексом України.

Судом встановлено, що 16.04.2020р. між Товариством з обмеженою відповідальністю АТОМТЕПЛОЕНЕРГО (Постачальник) та Державним підприємством Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом в особі Відокремленого підрозділу Автоматика та машинобудування ДП НАЕК Енергоатом був укладений договір №12с/58/53-142-01-20-01214, за умовами якого Постачальник зобов`язується в порядку та на умовах, визначених в Договорі, поставити Покупцеві Лічильники (далі Продукція, код ДК 021:2015:38340000-0- Прилади для вимірювання величин), а Покупець прийняти і оплатити Продукцію на умовах, визначених Договором (п.1.1 договору).

Пунктом 3.2 договору встановлено, що сума договору є твердою та становить 55 140грн., у тому числі ПДВ 9 190грн.

Положеннями ч.1 ст.530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до пункту 4.3 договору, строк поставки Продукції до 30.06.2020р.

Як вбачається з матеріалів справи, 03.08.2020р. відповідач поставив позивачу продукцію за договором на суму 55140грн., що підтверджується видатковою накладною №20 від 03.08.2020р.

Позивачем заявлено позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 11 028грн. штрафу.

Згідно з ч.2 ст.218 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Відповідно до ч.1 ст.230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями в цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання зобов`язання. Водночас вимогами п.3 ч.1 ст.611 Цивільного кодексу України передбачено, що одним із наслідків порушення зобов`язання є сплата неустойки (штрафу, пені), а відповідно до вимог ч.2 ст.551 Цивільного кодексу України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюються договором або актом цивільного законодавства.

За правилами ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пунктом 5.3 Договору встановлено, що у разі порушення строків чи об`ємів поставок Продукції до 20 календарних днів, Постачальник сплачує Покупця пеню в розмірі 0,5% від вартості Продукції, по якій допущено прострочення, за кожен день прострочки, а в разі прострочки поставки понад 20 календарних днів Покупець сплачує штраф у розмірі 20% від вартості суми Договору.

Як встановлено судом пунктом 4.3. договору було передбачено строк поставки продукції до 30.06.2020р., тоді як відповідач порушив відповідний строк, та поставку продукції здійснив лише 03.08.2020р.

Розглянувши наданий позивачем розрахунок штрафу, суд доходить висновку, що вказаний розрахунок було здійснено позивачем обґрунтовано, з урахуванням приписів чинного законодавства, у зв`язку з чим позовні вимоги в частині стягнення з відповідача штрафу в розмір 11 028грн., є обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню в повному обсязі.

У відповідності до частини першої статті 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно вимог ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Частинами ч.ч.1, 2, 3 ст.13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Наведенні позивачем докази у встановленому законом порядку Відповідачем не спростовані.

Разом з тим, ст. 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи вищевикладене, оцінюючи докази у справі в їх сукупності, законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом в особі Відокремленого підрозділу Автоматика та машинобудування ДП НАЕК Енергоатом є обґрунтованими, підтверджені належними доказами, наявними в матеріалах справи, а тому підлягають задоволенню

Судові витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви покладаються на відповідача відповідно до приписів ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом (01032, м. Київ, вул. Назарівська, буд.3) в особі Відокремленого підрозділу Автоматика та машинобудування ДП НАЕК Енергоатом (52204, Дніпропетровська область, м. Жовті Води, вул. Гагаріна, 4, ) до Товариства з обмеженою відповідальністю АТОМТЕПЛОЕНЕРГО (65007, м. Одеса, вул. Ватутіна Генерала, буд. 14, ) задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю АТОМТЕПЛОЕНЕРГО (65007, м. Одеса, вул. Ватутіна Генерала, буд. 14, ) на користь Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом (01032, м. Київ, вул. Назарівська, буд.3) в особі Відокремленого підрозділу Автоматика та машинобудування ДП НАЕК Енергоатом (52204, Дніпропетровська область, м. Жовті Води, вул. Гагаріна, 4, ) штраф в сумі 11 028 (одинадцять тисяч двадцять вісім)грн. та судовий збір 2 270 (дві тисячі двісті сімдесят)грн.

Рішення набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 241 ГПК України.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до ст. ст. 254, 256 ГПК України учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складено 12 липня 2021 р.

Суддя К.Ф. Погребна