ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРCОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел./0552/26-47-84, 49-31-78, факс 49-31-78, веб сторінка: ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 липня 2021 року, м. Херсон, справа № 923/584/21

Господарський суд Херсонської області у складі судді Закуріна М. К., розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Цукрон»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Херсонська кондитерська фабрика»

про стягнення 23 992,62 грн,

за участі:

- секретаря судового засідання - Бєлової О.С.,

- представників: позивача - Олянчука О.І., відповідача - не прибув,

у с т а н о в и в:

Дії та аргументи Позивача

26.04.2021 Товариство з обмеженою відповідальністю «Цукрон» звернулося з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Херсонська кондитерська фабрика» про стягнення (з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог від 27.05.2021)за договором поставки № 30/07/2020-1 від 30.07.2020 23 992,65 грн, з яких 7 834,12 грн пені, 3 247,93 річних та 12 910,57 грн інфляційних. При цьому суд зазначає, що Позивач в прохальній частині заяви від 27.05.2021 помилково зазначив суму інфляційних « 12 010,57 грн», оскільки як в тексті заяви, так і в розрахунку, який був наданий разом із позовною заявою, вказав «12 910,57 грн», а тому саме цю суму суд сприймає як правильну.

У якості обґрунтування власної позиції Позивач вказав, що на виконання умов договору передав Відповідачу за видатковою накладною № 477 від 18.12.2020 цукор у кількості 22 тони, вартістю 428 779,56 грн. Проте Відповідач вартість товару сплачував не у повному обсязі та невчасно, у зв`язку з чим заборгував 7 834,12 грн пені, 3 247,93 річних та 12 910,57 грн інфляційних.

Процесуальні дії та рішення суду

Ухвалою від 28.04.2021 суд відкрив провадження у справі за правилами загального провадження та установив строки для подачі процесуальних заяв. Проте, Відповідач відзив на позов не надав, хоча він належним чином був повідомлений про судовий розгляд справи, що слідує з квитанції № 861 про вручення поштового відправлення, за якою ухвала суду вручена30.04.2021.

Підготовче провадження проведене у судових засіданнях 01.06.2021 та 22.06.2021, а розгляд справи по суті в режимі відеоконференції - 13.07.2021. У судові засідання Відповідач свого представника не направив, а тому справа розглянута без його участі.

Установлені судом обставини

30.07.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Цукрон», виступаючим у якості Постачальника, та Товариством з обмеженою відповідальністю «Херсонська кондитерська фабрика», як Покупцем, укладений договір поставки № 30/07/2020-1 (т.1, а.с.7-11), за умовами якого з урахуванням протоколу розбіжностей:

- Постачальник зобов`язався передати у власність Покупцеві цукор білий згідно ДСТУ 4623-2006 в певній кількості, відповідної якості та по ціні, вказаній в накладних на товар, а Покупець зобов`язався прийняти товар і сплатити його на умовах, визначених у договорі (пункт 1.1.);

- Покупець здійснює попередню оплату до поставки товару (2.4.);

- у разі невиконання або неналежного виконання зобов`язань за договором сторони несуть відповідальність, передбачену чинним законодавством України; винна сторона сплачує штрафні санкції, передбачені розділом п`ять договору починаючи з дня пред`явлення письмової претензії (пункт 5.1.);

- у випадку прострочення строків оплати за поставлений товар Покупець сплачує Постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на момент прострочення платежу, від суми заборгованості за кожен день прострочення, починаючи з дня пред`явлення письмової претензії (пункт 5.3.).

18.12.2020 Позивач виставив рахунок на оплату № 478 на загальну суму 428 779,56 грн (т.1, а.с.12).

На виконання умов договору Позивач передав Відповідачеві товар за видатковою накладною № 477 від 18.12.2020 на суму 428 779,56 грн (т. 1, а.с.13).

Як слідує з виписки банку по рахунку (т.1, а.с. 15) на виконання умов договору Позивач платіжними дорученнями: № 536 від 29.12.2020 на суму25 000 грн (т.1, а.с. 20),№ 2871 від 05.01.2021на суму20 000 грн (т.1, а.с. 21),№ 15 від 12.01.2021на сумі 30 000 грн (т.1, а.с. 22),№ 2898 від 15.01.2021на суму25 000 грн (т.1, а.с. 23),№ 2966 від 03.02.2021 на суму 10 000 грн (т.1, а.с. 24); сплатив лише 110 000 грн.

За обліковими даними Позивача, викладеними в односторонньому акті звірки взаєморозрахунків, станом на 03.02.2021 заборгованість Відповідача становила 318 779,56 грн (т.1, а.с. 16-17).

10.02.2021 за вих. № 1 Позивач направив на адресу Відповідача претензію щодо сплати 318 779,56 грн заборгованості.

Під час розгляду справи в суді Відповідач платіжним дорученням № 1218 від 21.04.2021 сплатив основну суму заборгованості у розмірі 318 779,56 грн.

Отже, за вказаних обставин та доказів Позивач підтвердив наявність договірних відносин з Відповідачем щодо продажу товару, його вартість, а також несплачену суму вартості товару на час звернення з позовною заявою.

Оцінка суду установлених обставин та положень законодавства

Щодо правової природи договору та договірних відносин

Установлені судом обставини наявності укладеного між сторонами договору, свідчать про виникнення між ними майново-господарських зобов`язань, у силу яких у відповідності до приписів статей 173, 174, 175 Господарського кодексу України одна сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони, а інша (управнена) сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно з частиною 1 статті 175 того ж Кодексу майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

При визначені правової природи договору суд враховує його умови, права та обов`язки сторін, а також предмет.

Зміст та умови договору, аналіз правовідносин та господарсько-договірних зобов`язань (майново-господарських зобов`язань у відповідності до частини 1 статті 179 ГК України), які виникли між сторонами на підставі вказаного договору (правочину), з огляду на вказані правові положення, свідчать, що за своєю юридичною природою між ними укладений договір поставки.

Зокрема, згідно з приписами частини 1 статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник) зобов`язується передати у встановлений строк товар у власність покупця, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. Поряд з цим, за частиною 2 статті 712 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж.

Відповідно до частини 1 статті 692 того ж Кодексу покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття, якщо договором не встановлений інший строк оплати.

Отже, за укладеним між сторонами договором поставки Позивач зобов`язався поставити товар, а Відповідач - сплатити його вартість. При цьому сторонами визначено, що оплата товару повинна здійснюватися шляхом попередньої оплати.

Частина 1 статті 693 ЦК України передбачає умови попередньої оплати товару. Так, якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу; у разі невиконання покупцем обов`язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 цього Кодексу.

У договорі сторонами не визначався строк попередньої оплати, тобто строк, в який Відповідач повинен був здійснити перерахування вартості товару (у пункті 2.4. наявна лише домовленість про попередню оплату), а тому для визначення такого строку підлягають застосуванню положення статті 530 ЦК України.

Частина 2 статті 530 ЦК України урегульовує, що якщо строк виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час, при цьому боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний термін від дня пред`явлення вимоги.

У наявних правовідносинах Позивач не пред`являв вимогу Відповідачу про здійснення попередньої оплати у певний строк, а у подальшому поставив товар без наявної попередньої оплати. Такі дії сторін вказують на необхідність врахування положень статті 538 ЦК України при визначенні їх прав та обов`язків.

За статтею 538 ЦК України:

- виконання свого обов`язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов`язку, є зустрічним виконанням зобов`язання (частина 1),

- при зустрічному виконанні зобов`язання сторони повинні виконувати свої обов`язки одночасно, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства, не випливає із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту (частина 2),

- у разі невиконання однією із сторін у зобов`язанні свого обов`язку друга сторона має право зупинити виконання свого обов`язку, відмовитися від його виконання частково або в повному обсязі (частина 3),

- якщо зустрічне виконання обов`язку здійснено однією із сторін, незважаючи на невиконання другою стороною свого обов`язку, друга сторона повинна виконати свій обов`язок.

Відтак, законом допускається виконання зустрічного зобов`язання без попереднього виконання зобов`язання іншою стороною і у такому випадку друга сторона повинна виконати свій обов`язок незалежно від попередньої домовленості.

Таким чином, у Відповідача наявний обов`язок з оплати вартості товару, який хоча і не був виконаний у якості попередньої оплати, але виник у подальшому на підставі положень частини 4 статті 538 та статті 712 ЦК України з моменту поставки, тобто отримання товару.

Статтею 193 Господарського кодексу України встановлені загальні правила виконання господарських зобов`язань, за якими суб`єкти господарювання повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору (частина 1), не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань (частина 7).

Підсумовуючи наведені правові положення та обставини, суд зазначає, що за укладеним договором поставки Відповідач зобов`язаний сплатити Позивачу вартість отриманого товару після його прийняття. Отже, починаючи з 19.12.2020 за видатковою накладною № 477 від 18.12.2021 на суму 428 779,56 грн у Відповідача виник обов`язок зі сплати вартості товару, а у Позивача виникло право на отримання і стягнення такої вартості.

У зв`язку з цим, у розрахунках Позивач помилково визначив дату початку періоду нарахування річних18.12.2020, оскільки не врахував положення статті 253 ЦК України, за якими перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Отже, Відповідач допустив несвоєчасну оплату вартості отриманого товару у сумі 318 779,56 грн у встановлений строк та порушив взяте на себе зобов`язання.

Щодо відповідальності за невиконання зобов`язань

Вирішуючи правомірність нарахованої та заявленої до стягнення пені у сумі 7 834,12 грн, суд зазначає, що згідно з частиною 1 статті 199 ГК України виконання господарських зобов`язань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими цим Кодексом та іншими законами. До відносин щодо забезпечення виконання зобов`язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Частиною 1 статті 216 ГК України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором, а за частинами 1 та 2 статті 217 ГК України такими санкціями є заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки, серед яких - застосування штрафних санкцій.

Так, згідно із частиною 1 статті 230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

В статті 549 ЦК України конкретизовано визначення таких штрафних санкцій, а саме за частиною 3, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Разом з тим, у відповідності до приписів частини 2 статті 551 того ж Кодексу, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Як слідує з положень частини 6 статті 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

У пункті 5.3 договору сторони встановили можливість застосування пені у випадку прострочення строків оплати за поставлений товар в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на момент прострочення платежу, від суми заборгованості за кожен день прострочення, починаючи з дня пред`явлення письмової претензії.

Таким чином, неустойка має безпосередню мету стимулювати боржника до виконання зобов`язання; за допомогою неустойки забезпечуються права кредитора шляхом створення таких умов, що підвищують рівень вірогідності виконання зобов`язання; неустойка стягується по факту невиконання чи неналежного виконання зобов`язання боржником, трансформуючись у такий спосіб у міру цивільно-правової відповідальності, неустойка стягується за період, який не може перевищувати шестимісячний строк з моменту невиконання зобов`язання.

У відповідності до частини 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Так, у даному контексті Позивач повинен довести не тільки підставу для нарахування пені, але й правильність їх розрахунку, включаючи суму заборгованості та відповідний період.

В даному контексті суд зазначає, що Позивач вірно у відповідності до пункту 5.3. договору визначив початок періоду нарахування пені, а саме з дня пред`явлення письмової претензії 10.02.2021.

З урахуванням викладеного суд здійснив власний розрахунок пені за формулою: пеня = (заборгованість) х 2 х (ставка НБУ) : 365 х (кількість прострочених днів):100; а тому пеня складає 7 834,12 грн, як сума чисел 2 410,50 грн, 4 768,59 грн та 655,03 грн, з розрахунку:

- 318 779,56 грн (за період з 10.02.2021 по 04.03.2021) х 2 х 6 (ставка НБУ) : 365 днів х 23 дні : 100 = 2 410,50 грн;

- 318 779,56 грн (за період з 04.03.2021 по 15.04.2021) х 2 х 6,5 (ставка НБУ) : 365 днів х 42 дні : 100 = 4 768,59 грн;

- 318 779,56 грн (за період з 16.04.2021 по 20.04.2021) х 2 х 7,5 (ставка НБУ) : 365 днів х 5 днів : 100 = 655,03 грн.

Щодо відповідальності за невиконання грошового зобов`язання

Вирішуючи правомірність нарахованих та заявлених до стягнення річних у сумі 3 247,93 грн та інфляційних у сумі 12 910,57 грн, суд зазначає, що у відповідності до частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Вказані інфляційні нарахування на суму боргу не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування за загальним правилом здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи із суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Разом з тим, сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Суд перевірив розрахунки річних та вказує, що Позивач помилково визначив дату початку періоду нарахування річних на суми боргу, а тому правильним розрахунком за формулою: річні = (заборгованість) х 3% х (кількість прострочених днів): 365(366), є наступний:

- 318 779,56 грн (за період з 19.12.2020 по 31.12.2020) х 3% х 13 днів : 366 днів = 339,68 грн;

- 318 779,56 грн (за період з 01.01.2021 по 20.04.2021) х 3% х 110 днів : 365 днів = 2 882,12 грн.

Таким чином загальна сума річних, яка підлягає стягненню, складає3 221,80 грн, як сума чисел 339,68 грн та 2 882,12грн.

Суд здійснив арифметичний розрахунок інфляційних за період, визначений Позивачем, а саме з 01.01.2021 по 31.03.2021,за формулою: сума заборгованості х індекс інфляції за період - сума заборгованості, а саме:

- індекс інфляції за період з 01.01.2021 по 31.03.2021 становить 104,05% з розрахунку: 101,3% (у січні 2021) х 101% (у лютому 2021) х 101,7% (в березні 2021),

- інфляційне збільшення на суму заборгованості 318 779,56 грн за період з 01.01.2021 по 31.03.2021, яке підлягає стягненню, становить 12 910,57 грн з розрахунку: 318 779,56 грн х 104,05% - 318 779,56 грн.

Таким чином, Відповідач, порушивши грошове зобов`язання, повинен за вказаних правових приписів та договірних умов сплатити Позивачу інфляційні та річні у вказаних сумах.

Висновки суду з предмету судового розгляду

На підставі викладеного, за результатами оцінки доказів, з урахуванням факту несплати Відповідачем 7 834,12 грн пені, 3 221,80 річних та 12 910,57 грн інфляційних у добровільному порядку, доведеністю Позивачем власних вимог, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню в цих сумах. Натомість позовні вимоги про стягнення 26,13 грн річних задоволенню не підлягають.

Розподіл судових витрат

Судовими витратами у даній справі є витрати Позивача на сплату судового збору відповідно до платіжного доручення № 1218 від 21.04.2021 в сумі 5 141,58 грн, які згідно з приписами статті 129 ГПК України підлягають стягненню з Відповідача пропорційно задоволеним вимогам.

При цьому, у зв`язку зі зменшенням розміру позовних вимог, керуючись пунктом 1 частини 1 статті 7 Закону України «Про судовий збір» 2 871,58 грн судового збору, сплаченого платіжним дорученням № 1218 від 21.04.2021 підлягають поверненню Позивачу (оригінал платіжного доручення знаходиться в матеріалах справи).

Судовий збір у сумі 2 267,50 грн, що складає 99,89 % співвідношення заявленої до стягнення суми та задоволеної судом, підлягає стягненню з Відповідача.

Щодо направлення поштової кореспонденції

Стаття 242 ГПК України зобов`язує суд направити відповідний процесуальний документ рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Проте за змістом наказу голови Господарського суду Херсонської області № 01.02-04/38 від 21.05.2021 в суді наявне неналежне фінансування на здійснення відправки кореспонденції, а тому направлення процесуальних документів вказаним способом унеможливлене.

З метою забезпечення прав учасників судового процесу на отримання інформації стосовно судового розгляду справи відправка поштової кореспонденції здійснюється судом електронною поштою на відповідні адреси сторін. Паперові копії направляються учасникам справи при наявності фінансування та відновленні направлення поштової кореспонденції в суді. Разом з цим, учасники справи можуть отримати паперові копії рішення нарочно безпосередньо в суді.

На підставі вказаних правових норм та керуючись статтями 126, 129, 238 та 240 ГПК України,

в и р і ш и в:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Херсонська кондитерська фабрика» (73002, м. Херсон, вул. Перекопська, 12; ідентифікаційний код 00382272)на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Цукрон» (03037, м. Київ, проспект Лобановського, 56; ідентифікаційний код 43559025) - 7 834,12 грн пені, 3 221,80 річних, 12 910,57 грн інфляційних та 2 267,50 грн компенсації по сплаті судового збору.

3. Повернути Товариству з обмеженою відповідальністю «Цукрон» 2 871,58 грн судового збору, сплаченого платіжним дорученням № 1218 від 21.04.2021 (оригінал платіжного доручення знаходиться в матеріалах справи).

4. В іншій частині у задоволенні позовних вимог відмовити.

5. Направити електронну копію рішення на електронну пошту Позивача за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 та Відповідача: ІНФОРМАЦІЯ_2

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене - 14.07.2021

Суддя М.К. Закурін