ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" липня 2021 р. Справа №914/1735/20

Західний апеляційний господарський суд в складі колегії:

Головуючого - судді О.В. Зварич

суддів Т.Б. Бонк

Г.Г. Якімець,

секретар судового засідання М.С. Кіра,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Львівської міської ради б/н та дати (вх. № 01-05/1214/21 від 07.04.2021 року)

на рішення господарського суду Львівської області від 15.03.2021 року (суддя С.М. Коссак; повний текст рішення складено 26.03.2021 року)

у справі № 914/1735/20

за позовом: Фермерського господарства «Рисовський» (надалі ФГ «Рисовський»)

до відповідача: Львівської міської ради

про стягнення 417930,00 грн. шкоди,

за участю:

від позивача: Рисовський І.Г. - керівник;

від відповідача: не з`явився,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

16.07.2020 Фермерське господарство "Рисовський" звернулось до господарського суду Львівської області з позовом (з врахуванням клопотання про збільшення позовних вимог) до Львівської міської ради про стягнення 417930,00 грн. шкоди за період з 01.03.2018 року по 01.10.2020 року, з яких 267 930 грн. - матеріальної шкоди, 150000 грн. - моральної шкоди.

Позовні вимоги мотивовано тим, що позивач 29.02.2012 в черговий раз звернувся до відповідача із заявою №3-Р-5940, в якій просив надати земельну ділянку площею 15кв.м на найменш обтяжливих умовах, для влаштування приміщення по погодженому проекту для ведення фермерського господарства для торгівлі продукцією бджільництва, яка не розглядалася з невідомих для позивача причин. Вказує, що постановою Пустомитівського районного суду Львівської області від 25.12.2014 у справі №450/4743/13-а задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 до Львівської міської ради про визнання неправомірними дій органу місцевого самоврядування. Визнано неправомірною бездіяльність Львівської міської ради щодо розгляду заяви ОСОБА_1 про надання йому земельної ділянки площею 38 кв.м по представленому погодженому проекту та земельної ділянки площею 15 кв.м кв.м на АДРЕСА_1 під реконструкцію частини галереї торгового центру АДРЕСА_1 по договору суперфіцію згідно представленого проекту. Поновлено порушені права ОСОБА_1 та зобов`язано Львівську міську раду розглянути заяви ОСОБА_1 щодо передачі в оренду: земельної ділянки площею 38 кв.м на АДРЕСА_1 по представленому погодженому проекту та земельної ділянки площею 15 кв.м під реконструкцію частини галереї торгового центру АДРЕСА_1 по договору суперфіцію згідно представленого проекту. Дана постанова набрала законної сили. На виконання постанови суду, Львівською міською радою був підготовлений проект на розгляд сесії 6 скликання, однак не був розглянутий, а на чергове звернення позивача від 22.05.2017 відповідач надав відповідь від 12.06.17 про те, що питання надання землі не може бути вирішене. Позивач наголошує, що рішенням господарського суду Львівської області від 24.09.18р. у справі №914/1633/17 присуджено до стягнення з Львівської міської ради на користь ФГ «Рисовський» моральної шкоди за період з листопада 2015 року по червень 2017 року в сумі 39218,00 грн. Постановою Західного апеляційного господарського суду від 10.01.2018р. у справі №914/977/18 стягнуто з Львівської міської ради на користь ФГ «Рисовський» 32000,00 грн. моральної шкоди за період з липня 2017 року по лютий 2018 року. Незважаючи на прийняті рішення, відповідач не зробив жодних висновків та продовжує не виконувати судові рішення, тому продовжується виконавче провадження та продовжується порушення прав позивача внаслідок нерозгляду заяви №3-Р-5940 від 29.02.12 р. по суті.

Матеріальну шкоду - неотримані доходи позивач обґрунтовує середньостатистичними показниками продуктивності та цін відповідно до поданого розрахунку.

Щодо моральної шкоди зазначає, що вона полягає в глибоких переживаннях в зв`язку з позбавленням реалізації своїх прав та життєвих планів, порушенні нормальних життєвих зв`язків, що вимагають додаткових зусиль для організації свого життя, погіршення відношення з оточуючими людьми, порушення втручання у право власності, вчинення дій, спрямованих на зниження престижу і довіри до діяльності позивача та інших немайнових прав позивача.

Короткий зміст відзиву на позовну заяву

У відзиві (вх. № 23929/20 від 11.08.2020 року) на позовну заяву відповідач зазначив, що фермерське господарство «Рисовський» перебуває в стані припинення з 2008 року, тому можливість одержання доходів є теоретичною. Стягнення моральної шкоди вже було предметом розгляду судами у попередніх справах №914/340/15, №914/977/18, 914/263/19. Зокрема, зазначає, що в рішенні Господарського суду Львівської області від 13.06.2019 року встановлено, що 18.09.2018 року постанова Пустомитівського районного суду Львівської області від 25.12.2014 у справі № 450/4743/13-а виконана Львівською міською радою.

Короткий зміст оскарженого рішення суду першої інстанції

Оскарженим рішенням господарського суду Львівської області від 15.03.2021 у справі №914/1735/20 (суддя С.М. Коссак) частково задоволено позовні вимоги. Стягнуто з Львівської міської ради на користь Фермерського господарства "Рисовський" 126192,03 грн. моральної шкоди. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто з Львівської міської ради в дохід Державного бюджету України - 1892,88 грн. судового збору (а.с. 174-186).

В ході розгляду справи суд першої інстанції встановив, що невиконання відповідачем постанови Пустомитівського районного суду Львівської області від 25.12.2014 у справі № 450/4743/13-а вже було підставою для звернення позивача до суду у справі № 914/340/15, в якій задоволено позовні вимоги ФГ «Рисовський» до Львівської міської ради в частині відшкодування моральної шкоди, завданої бездіяльністю Ради з червня по жовтень 2015 року та у справі № 914/1633/17, якою задоволено позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди за період з листопада 2015 року по червень 2017 року в розмірі однієї мінімальної заробітної плати за кожен місяць завданої шкоди. Аналогічно у справі №914/1734/20. Таким чином, позов у даній справі в частині вимог про відшкодування моральної шкоди, завданої зокрема зниженням престижу і довіри до діяльності фермерського господарства та інших немайнових прав позивача, подано з тих самих підстав незаконної бездіяльності міської ради, з яких було частково задоволено позови про відшкодування моральної шкоди у справах: № 914/340/15, №914/1633/17, №914/1734/20, судові рішення в яких набрали законної сили. Водночас, суд вказав, що завдання шкоди Львівською міською радою позивачу припинено лише 07.09.2020 (прийняття Львівською міською радою ухвали від 07.09.2020 №6805 «Про відмову гр. ОСОБА_1 у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок на АДРЕСА_1 »). Отже, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди за період з березня 2018 року по 07 вересня 2020 року. Разом з тим, суд, здійснивши перерахунок нарахованої моральної шкоди з врахуванням вказаних розмірів мінімальної заробітної плати, виходячи з положень абз. 2 п. 9 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995, беручи до уваги прийняття на пленарному засіданні сесії Львівської міської ради на виконання рішення Пустомитівського районного суду Львівської області ухвали від 07.09.2020 №6805 «Про відмову гр. ОСОБА_1 у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок на АДРЕСА_1 », дійшов до висновку про часткове задоволення вимоги про стягнення моральної шкоди та стягнення з відповідача на користь позивача 126192,03 грн. моральної шкоди за період з березня 2018 року по 07 вересня 2020 року.

Щодо вимог позивача про стягнення матеріальної шкоди в розмірі 267930,00 грн. у вигляді неотриманого доходу від реалізації продуктів бджільництва з власної пасіки за період з 01 березня 2018 року по 01 жовтня 2020 року, суд зазначив, що сам по собі розгляд заяви про надання земельної ділянки не гарантує рішення про її надання, а тому твердження позивача про те, що лише бездіяльність Львівської міської ради щодо розгляду спірної заяви призвела до понесення позивачем матеріальних збитків, є передчасним. Матеріали справи не містять документів, які свідчать про ведення позивачем господарської діяльності, відтак можливість одержання доходів є теоретичною та не може бути підставою для її стягнення. Крім того, суд зауважив, що у згаданих вище справах: № 914/340/15, № 914/1633/17, № 914/977/18, №914/263/19, №914/1734/20 розглянутих за позовами про бездіяльність Львівської міської ради і судові рішення у яких набрали законної сили, було відмовлено Фермерському господарству «Рисовський» в стягненні матеріальної шкоди у вигляді неотриманого доходу.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Львівська міська рада подала апеляційну скаргу на рішення господарського суду Львівської області від 15.03.2021. у справі №914/1735/20, в якій просить скасувати зазначене судове рішення в частині задоволення позовних вимог та в цій частині прийняти нове рішення, яким відмовити у стягненні моральної шкоди в повному обсязі. Скаржник вважає, що рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи. Зокрема, зазначає, що за нерозгляд заяв ОСОБА_1 , які вказані у рішенні Пустомитівського районного суду Львівської області від 25.12.2014 у справі № 450/4743/13-а, господарськими судами у справах: № 914/340/15, № 914/1633/17, № 914/977/18, № 914/263/19, з 2015 року на користь ФГ «Рисовський» з Львівської міської ради стягувалася моральна шкода за кожен місяць нерозгляду таких заяв (кожної окремо). Водночас, судами встановлено, що постанова Пустомитівського районного суду Львівської області від 25.12.2014 у справі № 450/4743/13-а щодо розгляду заяв ОСОБА_1 виконана Радою 18.09.2018 року. Проте, в оскаржуваному рішенні суд застосував норми ст. 23 ЦК України та ст. 56 Конституції України до подібних правовідносин для стягнення моральної шкоди за період з березня 2018 по 07 вересня 2020. На переконання скаржника, суд, приймаючи рішення у даній справі, не дослідив та не обґрунтував, чим саме підтверджується наявність моральної шкоди у ФГ «Рисовський» в період, за який відбулося стягнення моральної шкоди.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Позивач у поданому письмовому відзиві на апеляційну скаргу заперечує проти доводів скаржника. Звертає увагу суду апеляційної інстанції на ухвалу Восьмого апеляційного адміністративного суду від 12.05.2020 у справі № 380/148/20, рішення Львівського адміністративного суду від 12.04.2021 у справі № 450/3624/20, а також судову практику Верховного суду України, зокрема, постанови у справах № 6-220 3цс15, № 468/901/17-ц, у яких зазначено, що у випадку, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні до мінімального розміру заробітної плати чи неоподаткованого мінімуму доходів громадян, суд при вирішенні питання має виходити з такого розміру заробітної плати чи неоподаткованого мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Просить винести рішення про відшкодування моральної шкоди в повному обсязі позовних вимог у розмірі 150000,00 грн.

В судовому засіданні позивач просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

23.06.2021 року на електронну адресу Західного апеляційного господарського суду надійшов електронний лист (вх. № 01-04/4611/21 від 23.06.2021 року) з електронної адреси <>, вкладенням до якого є клопотання представника відповідача Синьовського Б.В. про відкладення розгляду справи у зв`язку з перебуванням представника у відпустці з 25.06. по 16.07.2021. До клопотання долучено скановану копію наказу юридичного департаменту про надання відпустки № 111-к від 07.06.2021.

Суд встановив, що вказаний електронний документ не містить кваліфікованого цифрового підпису, що підтверджується довідкою відділу документального забезпечення Західного апеляційного господарського суду від 23.06.2021 року.

На час проведення судового засідання оригінальний примірник вказаного документа до суду не надходив.

Враховуючи вищевикладене, суд не надає правової оцінки цьому клопотанню з тих підстав, що воно надійшло з порушенням порядку, визначеного Господарським процесуальним кодексом України.

Крім того, ухвалою від 31.05.2021 року суд не визнавав обов`язковою явку в судове засідання представників сторін. Отже, в силу положень ч.12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України справу може бути розглянуто при відсутності уповноваженого представника відповідача.

Обставини розглядуваної справи №914/1735/20

Позивач у позовній заяві зазначає, що розпорядженням представника Президента України в Пустомитівському районі від 12.03.1993, ОСОБА_1 визнано одноосібним фермером з 4 га землі, яку вилучено внаслідок рейдерства і не повернуто, тому позивач зосередив свою діяльність на виробництві та реалізації продуктів бджільництва.

Погодивши проектні пропозиції, він звернувся до Львівської міської ради з заявою №3-9-5940 від 29.02.2012, в якій зокрема, зазначив, що рішенням господарського суду Львівської області від 17.01.20212 по справі № 5015/6840/11 визнано порушеним право ФГ «Рисовський» на розгляд заяви № 5-10981 від 07.10.2009 про надання в користування земельної ділянки, згідно проектних пропозицій, та надання обґрунтованої відповіді. У зв`язку з наведеним, погодженням Головним управлінням архітектури та мостобудування проектних пропозицій ФГ «Рисовський» на реконструкцію частини галереї торгового центру площею 15 кв.м на АДРЕСА_1 , під павільйон торгівлі продукцією бджільництва, просив Львівську міську раду надати зазначену земельну ділянку в користування на правах (суперфіцію, власності, оренди). Як зазначає позивач, дана заява з невідомих для нього причин не розглянута Львівською міською радою, ігноруючи рішення господарського суду Львівської області у справі №515/6840/11 від 17.01.2012 року, яким визнано порушеним право на розгляд заяв позивача про надання земельних ділянок.

Постановою Пустомитівського районного суду Львівської області від 25.12.2014 у справі №450/4743/13-а задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 до Львівської міської ради про визнання неправомірними дій органу місцевого самоврядування. Визнано неправомірною бездіяльність Львівської міської ради щодо розгляду заяв ОСОБА_1 про надання йому земельної ділянки площею 38 кв.м на АДРЕСА_1 по представленому погодженому проекту та земельної ділянки площею 15 кв.м під реконструкцію частини галереї торгового центру АДРЕСА_1 по договору суперфіцію згідно представленого проекту. Поновлено порушені права ОСОБА_1 та зобов`язано Львівську міську раду розглянути заяви ОСОБА_1 щодо передачі в оренду: земельної ділянки площею 38 кв.м на АДРЕСА_1 по представленому погодженому проекту та земельної ділянки площею 15 кв.м під реконструкцію частини галереї торгового центру АДРЕСА_1 по договору суперфіцію згідно представленого проекту (а.с. 10-11). Дана постанова набрала законної сили.

Як вбачається зі змісту мотивувальної частини вищевказаної постанови Пустомитівського районного суду Львівської області, згідно реєстраційної карти № 3-Р-5954 від 29.02.2012, ОСОБА_1 звернувся до Львівської міської ради із заявою, у якій просив надати йому в оренду земельну ділянку для встановлення павільйону торгівлі власною квітковою продукцією площею 38 кв.м.; згідно реєстраційної картки № 3-Р 5940 ОСОБА_1 звернувся до Львівської міської ради із заявою, у якій просив надати йому в користування земельну ділянку площею 15 кв.м. під приміщення торгівлі продуктами бджільництва.

Оскільки позивач у своєму позові та відповідач у відзиві на позовну заяву посилаються на судові рішення, якими задоволено позовні вимоги ФГ «Рисовський» до Львівської міської ради про стягнення моральної шкоди, завданої внаслідок неправомірної бездіяльності відповідача щодо розгляду його заяв, апеляційний господарський суд вважає необхідним проаналізувати обставини, встановлені рішеннями судів, що мають значення для даної справи.

Судові рішення у справі №914/340/15:

Рішенням господарського суду Львівської області від 18.11.2015 у справі №914/340/15 (reyestr.court.gov.ua/Reviev/53767761) відмовлено повністю в задоволенні позовних вимог ФГ «Рисовський» до Львівської міської ради про відшкодування моральної та матеріальної шкоди.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 29.06.2016 (reyestr.court.gov.ua/Reviev/58762622), яку залишено без змін постановою Вищого господарського суду України від 28.09.2016 (reyestr.court.gov.ua/Reviev/61681131), скасовано рішення господарського суду Львівської області від 18.11.2015 року у справі №914/340/15 в частині відмови в стягненні 6090,00 грн. моральної шкоди. В цій частині прийнято нове рішення, позов задоволено. В решті рішення суду залишено без змін.

При прийнятті вказаної постанови суд апеляційної інстанції встановив, що беззаперечним доказом вчинення Львівською міською радою правопорушення є невиконання постанови Пустомитівського районного суду Львівської області від 25.12.2014 у справі №450/4743/13-а, залишеної без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 03.06.2015 у справі №876/4359/15 про визнання протиправною бездіяльності Львівської міської ради щодо не розгляду протягом 10-ти років заяв позивача про надання в оренду земельних ділянок у АДРЕСА_1 , площами 38 кв.м та 15 кв.м.

При цьому, бездіяльність відповідача визначена не у ненаданні земельних ділянок, а у не розгляді (неповідомленні про результати розгляду поданих заяв), що мало наслідком невідомість перспективи діяльності фермерського господарства і відповідно завдало певної моральної шкоди позивачу.

Крім того, суд апеляційної інстанції у справі №914/340/15 погодився з доводами позивача, які стосуються того, що позивач поніс моральну шкоду у зв`язку з невиконанням відповідачем постанови Пустомитівського районного суду Львівської області. Апеляційний господарський суд задоволив позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди за період 6 місяців (з червня по жовтень 2015 року включно) в розмірі однієї мінімальної заробітної плати за кожен місяць завдання шкоди.

Судові рішення у справі №914/1633/17:

07.08.2017 року ФГ «Рисовський» звернулось до господарського суду Львівської області з позовом до Львівської міської ради про відшкодування завданої шкоди, завданої внаслідок не розгляду заяв позивача про надання в оренду земельних ділянок у АДРЕСА_1 , площами 38 кв.м та 15 кв.м. і невиконання відповідних судових рішень за період з листопада 2015 року по червень 2017 року.

Рішенням господарського суду Львівської області від 25.09.2017 у справі №914/1633/17 (reyestr.court.gov.ua/Reviev/69258300) позовні вимоги задоволено частково. Присуджено до стягнення з Львівської міської ради на користь ФГ «Рисовський» 39218,00 грн. моральної шкоди. Відмовлено в задоволенні решти позовних вимог.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 16.01.2018 (reyestr.court.gov.ua/Reviev/71773120) задоволено апеляційну скаргу Львівської міської ради. Рішення Господарського суду Львівської області від 25.09.2017 у справі №914/1633/17 скасовано в частині задоволення позову про стягнення з Львівської міської ради на користь ФГ «Рисовський» 39218,00 грн. моральної шкоди. В цій частині ухвалено нове рішення. Відмовлено у позові ФГ «Рисовський» до Львівської міської ради про стягнення 39218,00 грн. моральної шкоди. В решті рішення господарського суду Львівської області від 25.09.2017 у справі № 914/1633/17 залишено без змін.

Верховний Суд постановою від 03.07.2018 (reyestr.court.gov.ua/Reviev/75081913) скасував постанову Львівського апеляційного господарського суду від 16.01.2018, справу №914/1633/17 передав на новий розгляд до Львівського апеляційного господарського суду.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 24.09.2018 (reyestr.court.gov.ua/Reviev/76755375), залишеною без змін постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 19.12.2018 (reyestr.court.gov.ua/ Reviev/78715812), апеляційну скаргу Львівської міської ради залишено без задоволення, а рішення господарського суду Львівської області від 25.09.2017 у справі №914/1633/17 - без змін.

Судові рішення у справі № 914/977/18:

17.04.2018 ФГ «Рисовський» звернулося до господарського суду Львівської області з позовом до Львівської міської ради про стягнення 179869,00 грн. шкоди, з якої 32000,00 грн. моральної шкоди та 147896,00 грн. матеріальної шкоди.

Рішенням господарського суду Львівської області у справі №914/977/18 від 16.10.2018 (reyestr.court.gov.ua/Reviev/77149061) в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Постановою Західного апеляційного господарського суду від 10 січня 2019 року (reyestr.court.gov.ua/Reviev/79311204) рішення господарського суду Львівської області від 16.10.2018 у справі №914/977/18 скасовано в частині відмови в стягненні 32000,00 грн. моральної шкоди. В цій частині прийнято нове рішення, яким позов задоволено та стягнуто з Львівської міської ради на користь Фермерського господарства «Рисовський» 32000,00 грн. моральної шкоди. В решті рішення суду залишено без змін.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду Ухвалою від 20 лютого 2019 року у справі №914/977/18 (reyestr.court.gov.ua/Reviev/79973330) відмовив у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ФГ «Рисовський» на рішення господарського суду Львівської області від 16.10.2018 року у справі №914/977/18.

Предметом спору у справі №914/977/18 була вимога ФГ «Рисовський» про стягнення з Львівської міської ради моральної шкоди за не розгляд заяви позивача про надання земельної ділянки площею 15 кв.м під реконструкцію частини галереї торгового центру для торгівлі продуктами бджільництва і, відтак, невиконання рішення Пустомитівського районного суду в період з липня 2017 року по лютий 2018 року в розмірі 32000,00 грн.

Щодо обставин, встановлених судовими рішеннями у справі № 914/263/19, необхідно зазначити, що предметом спору у згаданій справі, як випливає зі змісту рішення господарського суду Львівської області від 13.06.2019 року (reyestr.court.gov.ua/Reviev/82613194), було «стягнення матеріальної та моральної шкоди за не розгляд (на виконання постанови Пустомитівського районного суду Львівської області від 25.12.2014 р. у справі №450/4743/13-а) звернення позивача виключно стосовно надання в оренду земельної ділянки на АДРЕСА_1 площею 38 кв.м для встановлення павільйону для торгівлі квітковою продукцією (заяви №3-Р-5954, поданої 29.02.2012 р.)».

Як вбачається з матеріалів судової справи № 914/1735/20, Львівською міською радою (на виконання постанови Пустомитівського районного суду Львівської області від 25.12.2014 у справі №450/4743/13-а, ухвали Вищого адміністративного суду України від 29.09.2017 у справі №К/800/30683/15)) 07.09.2020 року прийнято ухвалу № 6805 «Про відмову гр. ОСОБА_1 у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок на АДРЕСА_1 ». Відповідно до пп.1.2 п.1 цієї ухвали відмовлено громадянину ОСОБА_1 у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок на АДРЕСА_1 в оренду за рахунок земель, що не надані у власність або користування орієнтовною площею 0,0015 га для реконструкції частини галереї торгового центру у зв`язку з відсутністю реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна (а.с. 84).

28.09.2020 заступником начальника Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) винесено постанову ВП №60510048 про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №450/4743/13-а, виданого 23.11.2016 Пустомитівським районним судом Львівської області про зобов`язання Львівської міської ради розглянути заяви щодо передачі в оренду: земельної ділянки площею 38 м2 на АДРЕСА_1 по представленому погодженому проекту та земельної ділянки площею 15 м2 під реконструкцію частини галереї торгового центру на АДРЕСА_1 по договору суперфіцію, згідно представленого проекту, у зв`язку з виконанням рішення суду (а.с. 133).

Державним виконавцем встановлено, що на виконання рішення суду на пленарному засіданні сесії, яке відбулось 04.09.2020-07.09.2020 Львівською міською радою прийнято ухвалу від 07.09.2020 №6805 «Про відмову гр. ОСОБА_1 у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок на АДРЕСА_1 », якою відмовлено гр. ОСОБА_1 у виданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на АДРЕСА_1 в оренду за рахунок земель, що не надані у власність або користування, орієнтованою площею 0,0015га для реконструкції частини галереї торгового центру у зв`язку з відсутністю реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна (п. 1.2 постанови).

Предметом і підставою позовних вимог у розглядуваній справі № 914/1735/20 є завдання позивачу шкоди внаслідок нерозгляду відповідачем його заяви № 3-Р-5940 від 29.02.2012 року про надання земельної ділянки площею 15 кв.м в користування на правах (суперфіцію, власності, оренди) по представленому проекту під приміщення торгівлі продуктами бджільництва, ігноруючи рішення господарського суду Львівської області у справі №515/6840/11 від 17.01.2012 року та невиконання постанови Пустомитівського районного суду Львівської області від 25.12.2014 у справі №450/4743/13-а за період з 01.03.2018 року по 01.10.2020 року.

Норми права та мотиви, якими керується суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови та висновки суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Статтею 56 Конституції України визначено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до статей 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист в суді свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Відшкодування моральної шкоди передбачено статтею 23 Цивільного кодексу України, відповідно до якої особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Приписами частин 1, 2 статті 1167 Цивільного кодексу України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Згідно зі статтею 1173 Цивільного кодексу України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи (ст. 1174 ЦК України).

В пункті 32 постанови від 03.09.2019 року у справі № 916/1423/17 Велика палата Верховного Суду зазначила:

«Застосовуючи статті 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування».

Суд встановив, що предметом спору у даній справі є вимога Фермерського господарства «Рисовський» про стягнення з Львівської міської ради моральної шкоди за не розгляд заяви позивача про надання йому земельної ділянки площею 15 кв.м під приміщення торгівлі продуктами бджільництва і невиконання рішення Пустомитівського районного суду за період з 01.03.18 року по 01.10.2020 року у розмірі 150000,00 грн. та матеріальної шкоди у розмірі 267930,00 грн.

Як зазначалось вище, рішенням господарського суду Львівської області від 17.01.2012 у справі № 5015/6840/11, визнано порушеним право ФГ «Рисовський» на розгляд заяв про надання в оренду земельної ділянки для ведення фермерського господарства та надання обгрунтованої відповіді.

Постановою Пустомитівського районного суду від 25.12.2014 у справі №450/4743/13-а, задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 до Львівської міської ради, визнано неправомірною бездіяльність по розгляду заяв та зобов`язано Львівську міську раду розглянути заяви ОСОБА_1 щодо передачі в оренду: земельної ділянки площею 38 кв.м на АДРЕСА_1 по представленому погодженому проекту та земельної ділянки площею 15 кв.м під реконструкцію частини галереї торгового центру АДРЕСА_1 по договору суперфіцію згідно представленого проекту.

Вказані судові рішення набрали законної сили.

Зі змісту наявної в судовій справі № 914/1735/20 копії (а.с.84) суд апеляційної інстанції встановив, що 07.09.2020 року (на виконання постанови Пустомитівського районного суду Львівської області від 25.12.2014 у справі №450/4743/13-а, ухвали Вищого адміністративного суду України від 29.09.2017 у справі №К/800/30683/15) Львівська міська рада прийняла ухвалу №6805 «Про відмову гр. ОСОБА_1 у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок на АДРЕСА_1 ». Відповідно до пп.1.2 п.1 цієї ухвали відмовлено громадянину ОСОБА_1 у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок на АДРЕСА_1 в оренду за рахунок земель, що не надані у власність або користування орієнтовною площею 0,0015 га для реконструкції частини галереї торгового центру у зв`язку з відсутністю реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна.

28.09.2020 року заступником начальника Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) винесено постанову про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №450/4743/13-а, виданого 23.11.2016 Пустомитівським районним судом Львівської області про зобов`язання Львівську міську раду розглянути заяви ОСОБА_1 щодо передачі в оренду: земельної ділянки площею 38 кв.м та земельної ділянки площею 15 кв.м на АДРЕСА_1 під реконструкцію частини галереї торгового центру на АДРЕСА_1 по договору суперфіцію, згідно представленого проекту (а.с.133).

Відповідно до статті 23 Цивільного кодексу України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно поданого розрахунку матеріальної та моральної шкоди позивач проводить розрахунок розміру заявленої до стягнення моральної шкоди з відповідача в розмірі 150000,00 грн. за період з 01 березня 2018 року по 01 жовтня 2020 року з врахуванням розміру однієї заробітної плати в розмірі 4723,00 грн. помноженої на період невиконання рішення суду (а.с. 62).

Як встановлено судами першої та апеляційної інстанцій, позов у даній справі в частині вимог про відшкодування моральної шкоди, завданої, зокрема, зниженням престижу і довіри до діяльності фермерського господарства та інших немайнових прав позивача, подано з тих самих підстав незаконної бездіяльності міської ради, а саме за не розгляд заяви позивача про надання земельної ділянки площею 15 кв.м на АДРЕСА_1 під реконструкцію частини галереї торгового центру для торгівлі продуктами бджільництва і, з яких було частково задоволено позови про відшкодування моральної шкоди в інших справах за попередні періоди, судові рішення в яких набрали законної сили.

Також суд встановив, що Львівська міська рада лише 07.09.2020 (на виконання постанови Пустомитівського районного суду Львівської області від 25.12.2014 у справі №450/4743/13-а, ухвали Вищого адміністративного суду України від 29.09.2017 у справі №К/800/30683/15) прийняла ухвалу №6805 «Про відмову гр. ОСОБА_1 у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок на АДРЕСА_1 », відповідно до пп.1.2 п.1 якої відмовлено громадянину ОСОБА_1 у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок на АДРЕСА_1 в оренду за рахунок земель, що не надані у власність або користування орієнтовною площею 0,0015 га для реконструкції частини галереї торгового центру у зв`язку з відсутністю реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна.

Тому колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди за період з березня 2018 року по 07 вересня 2020 року, про що судом першої інстанції зроблено вірний висновок.

Разом з тим, розмір мінімальної заробітної плати у період з листопада 2018 року по червень 2020 року становив: з 01.01.2018 - 3723,00 грн.; з 01.01.2019 - 4173,00 грн.; з 01.01.2020 - 4723,00 грн.

Відтак, за період з березня 2018 року по 07 вересня 2020 року, виходячи з однієї мінімальної заробітної плати за кожен місяць завданої шкоди, до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає моральна шкода в розмірі 126192,03 грн.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши правильність здійсненого судом першої інстанції перерахунку розміру моральної шкоди, вважає його арифметично правильним.

Отже, місцевий господарський суд, здійснивши перерахунок нарахованої моральної шкоди з врахуванням вказаних розмірів мінімальної заробітної плати, беручи до уваги прийняття на пленарному засіданні сесії Львівської міської ради ухвали №6805 від 07.09.2020 року «Про відмову гр. ОСОБА_1 у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок на АДРЕСА_1 », дійшов правомірного висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди у розмірі 126192,03 грн.

З аналізу вищеописаних обставин у даній справі суд визнає помилковими доводи апелянта про те, що постанова Пустомитівського районного суду Львівської області від 25.12.2014 у справі № 450/4743/13-а щодо розгляду заяв ОСОБА_1 виконана Радою 18.09.2018 року, оскільки як встановлено вище, Львівська міська рада прийняла ухвалу №6805 «Про відмову гр. ОСОБА_1 у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок на АДРЕСА_1 » 07.09.2020 року.

Скаржник зазначає, що за нерозгляд заяв ОСОБА_1 , які вказані у рішенні Пустомитівського районного суду Львівської області від 25.12.2014 у справі №450/4743/13-а, господарськими судами у справах: № 914/340/15, № 914/1633/17, №914/977/18, № 914/263/19, з 2015 року на користь ФГ «Рисовський» з Львівської міської ради стягувалася моральна шкода за кожен місяць нерозгляду таких заяв (кожної окремо) і в інших справах судами встановлено, що постанова Пустомитівського районного суду Львівської області від 25.12.2014 у справі № 450/4743/13-а щодо розгляду заяв ОСОБА_1 виконана Радою 18.09.2018 року.

Проте, суд звертає увагу, що в матеріалах розглядуваної судової справи №914/1735/20 відсутні докази про прийняття Львівською міською радою 18.09.2018 року будь-яких рішень за наслідками розгляду заяви фермера Рисовського І.Г. №3-Р-5940 від 29.02.2012 року про надання земельної ділянки площею 15 кв.м в користування на правах (суперфіцію, власності, оренди) під приміщення торгівлі продуктами бджільництва.

Відповідно до частини 7 статті 75 Господарського процесуального кодексу України Правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи не є обов`язковою для господарського суду.

При апеляційному перегляді оскарженого судового рішення в частині позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоди колегія суддів виходить з такого.

Загальні положення про цивільно-правову відповідальність за завдання позадоговірної майнової шкоди передбачені статтею 1166 Цивільного кодексу України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Підстави відшкодування шкоди, завданої органом державної влади та посадовою або службовою особою органу державної влади, передбачені вищеописаними положеннями статей 1173, 1174 Цивільного кодексу України.

На відміну від загальної норми ст. 1166 ЦК України, яка вимагає встановлення усіх чотирьох елементів цивільного правопорушення (протиправна поведінка, наявність шкоди, причинний зв`язок між протиправною поведінкою та завданою шкодою, вина заподіювача шкоди), спеціальні норми статей 1173, 1174 Цивільного кодексу України передбачають відшкодування шкоди незалежно від вини державного органу та його посадової або службової особи.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Необхідною умовою для стягнення шкоди, завданої внаслідок неправомірних рішень органу місцевого самоврядування, є факт неправомірних дій цього органу чи його посадових або службових осіб, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. У разі відсутності хоча б одного з наведених елементів відповідальність у вигляді відшкодування збитків не настає.

Важливим елементом доказування наявності неодержаних доходів (упущеної вигоди) є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача шкоди та збитками потерпілої особи. Необхідно довести, що протиправна поведінка, дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи - наслідком такої протиправної поведінки.

Неодержаний дохід (упущена вигода) - це розрахункова величина втрат очікуваного приросту в майні, що базується на документах, які беззастережно підтверджують реальну можливість отримання потерпілим суб`єктом господарювання грошових сум (чи інших цінностей), якби учасник відносин у сфері господарювання не допустив правопорушення. Якщо ж кредитор не вжив достатніх заходів, щоб запобігти виникненню збитків чи зменшити їх, шкода з боржника не стягується. Наявність теоретичного обґрунтування можливості отримання доходу ще не є підставою для його стягнення.

Пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов`язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані в разі належного виконання боржником своїх обов`язків. При визначенні реальності неодержаних доходів мають враховуватися заходи, вжиті кредитором для їх одержання. У вигляді упущеної вигоди відшкодовуються ті збитки, які могли б бути реально отримані при належному виконанні зобов`язання. При цьому, наявність теоретичного обґрунтування можливості отримання доходу ще не є підставою для його стягнення.

Враховуючи, що предметом спору є стягнення шкоди у вигляді неодержаного доходу (упущеної вигоди) внаслідок протиправної поведінки відповідача, позивачу необхідно довести склад цивільного правопорушення його підстави та розмір неодержаних доходів.

В оскарженому рішенні суд вірно зауважив, що сам по собі розгляд заяви про надання земельної ділянки не гарантує рішення про її надання, відтак, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про передчасність тверджень позивача, що бездіяльність Львівської міської ради щодо розгляду спірної заяви призвела до понесення позивачем матеріальних збитків.

Як вбачається з поданого позивачем розрахунку матеріальної та моральної шкоди, для розрахунку суми неодержаних доходів (упущеної вигоди) позивач використав середньостатистичні показники та ринкові ціни та надає свій приблизний розрахунок неотриманих доходів з пасіки 100 бджолосімей при можливості реалізації (а.с. 62).

Матеріали даної господарської справи не містять документів, які свідчать про ведення позивачем господарської діяльності, отже, можливість одержання доходів є теоретичною та не може бути підставою для її стягнення.

З огляду на наведене, колегія суддів приходить до висновку, що розмір матеріальної шкоди 267930,00 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача, обґрунтовується умовним припущенням про можливість отримання доходу позивачем, тоді як теоретична можливість одержання доходів не може бути підставою для стягнення такої.

Відтак, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем не доведено причинно-наслідкового зв`язку між неправомірними діями (бездіяльністю) відповідача щодо не розгляду заяви та завданою позивачу матеріальною шкодою. Тобто, позивачем не доведено наявності складу цивільного правопорушення, що є необхідною умовою для застосування такої міри відповідальності, а тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову в цій частині.

У справі № 914/1735/20 рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення матеріальної шкоди ніким не оскаржується.

Відповідно до ч.1, 2 статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України).

Таким чином, у господарському процесі обов`язок сторін довести ті обставини, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог чи заперечень, коригується (співвідноситься) з правом суду прийняти чи не прийняти докази в контексті їхнього значення для справи, що і є предметом оцінки господарського суду.

Відповідно до ч.1-5 статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За приписами частин 1, 2, 4 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Підсумовуючи усе вищевказане, колегія суддів визнає необґрунтованими доводи апеляційної скарги, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні правових норм та не спростовують висновків, наведених в рішенні господарського суду Львівської області від 15.03.2021 року у справі № 914/1735/20.

Колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції вірно встановив обставини, що мають значення для справи, надав належну оцінку дослідженим доказам, прийняв законне обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального і процесуального права, тому його необхідно залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення.

Судові витрати

З огляду на те, що суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, судові витрати, пов`язані з розглядом справи у суді апеляційної інстанції, покладаються на скаржника відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись, ст. ст. 86, 269, 270, 275, 276, 282 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Львівської міської ради б/н та дати (вх. № 01-05/1214/21 від 07.04.2021 року) залишити без задоволення, рішення господарського суду Львівської області від 15.03.2021 року у справі № 914/1735/20 - без змін.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покласти на скаржника.

Справу повернути в господарський суд Львівської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Строки та порядок оскарження постанов (ухвал) апеляційного господарського суду визначені в § 1 глави 2 Розділу IV ГПК України.

Веб-адреса судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень: http//reyestr.court.gov.ua.

Головуючий суддя О.В. Зварич

Суддя Т.Б. Бонк

Суддя Г.Г. Якімець