ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

13.07.2021р. Справа № 904/4829/21

За позовом: Дніпровської міської ради , м. Дніпро

До: Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, м. Дніпро

Третя особа-1: гр. ОСОБА_1 , м. Дніпро

Третя особа-2: гр. ОСОБА_2 , с. Петріківка

Третя особа-3: гр. ОСОБА_3 , м. Дніпро

Третя особа-4: гр. ОСОБА_4 , м. Дніпро

Третя особа-5: гр. ОСОБА_5 , с. Новоселівка

Третя особа-6: гр. ОСОБА_6 , с. Новоселівка

Про: скасування державної реєстрації земельної ділянки

Суддя Васильєв О.Ю.

Секретар судового засідання Броян А.Р.

ПРЕДСТАВНИКИ:

Від позивача: Сокол І.В. ;

Від відповідача: Чернишова Я.С. ;

Від третьої особи-1: не з`явився;

Від третьої особи-2: Ліпій П.І.;

Від третьої особи-3: Мальцев В.А.;

Від третьої особи-4: не з`явився;

Від третьої особи-5: Іоха В.В.;

Від третьої особи-6: не з`явився

СУТЬ СПОРУ:

Дніпровська міська рада (позивач) звернувся з позовом до ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області (відповідач) про скасування державної реєстрації земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 (кадастровий номер :08:743:0075) з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо земельної ділянки (за наявності таких прав, обтяжень).

Ухвалою суду від 18.05.21р. було відкрито провадження у справі №904/4829/21, справу призначено до розгляду за правилами загального провадження у підготовчому засіданні на 08.06.21р. Ухвалою суду від 08.06.21р. розгляд справи в підготовчому засіданні призначено на 24.06.21р

ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області (відповідач) проти задоволення позовних вимог заперечував, стверджуючи (поміж-іншим), що ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області є неналежним відповідачем у справі. Відповідач вважає , що вимога позивача про скасування державної реєстрації земельної ділянки є не обґрунтованою стосовно бездіяльності ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області оскільки не встановлено порушень закону відповідачем під час здійснення реєстрації, що може бути юридично значимим наслідком її скасування. Окрім того вказує, що доводи позивача відносно підробленого технічного паспорту, на підставі якого начеб-то земельна ділянка отримала кадастровий номер :08:743:0075 , є безпідставними.

24.06.21р. ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області подано клопотання про закриття провадження у справі, оскільки на переконання відповідача позовна заява Дніпровської міськради не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства у зв`язку з тим, що належними відповідачами у цій справі повинні бути громадяни , на користь яких здійснено держреєстрацію земельної ділянки та присвоєно їй кадастровий номер.

Під час судових засідань по справі судом було доведено до відома представників сторін та третіх осіб правову позицію Великої Палати Верховного Суду стосовно юрисдикції суду під час розгляду аналогічних справ , викладену у постанові від 29.01.20 р. у справі № 917/259/19; згідно з якою належним відповідачем у такій справі є особа , на користь якої державним реєстратором прийняте оспорювань рішення , або щодо державної реєстрації права якої вимагається внесення запису. Участь державного реєстратора як співвідповідача ( якщо позивач вважає його винним у порушенні прав ) не змінює цивільно-правового характеру цього спору ( п.36 постанови ВП ВС від 04.09.18 р. у справі № 823/2042/16 ) .

Представник позивача не заявляв клопотання про замну відповідача чи залучення до участі у справі в якості співвідповідачів третіх осіб - співвласників будівель , розташованих на спірній земельній ділянці; а наполягав на задоволенні позовних вимог стосовно Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області .

Відповідно до правової позиції , викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.06.19 р. у справі № 904/1083/18 :

«…4.2. Статтею 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

4.3. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

4.4. Поняття «суд, встановлений законом» містить, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

4.5. Критеріями розмежування судової юрисдикції є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

4.6. Відповідно до статті 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

4.7. Предметна та суб`єкта юрисдикція господарських судів, тобто сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції, визначена статтею 20 ГПК України. Так, за частиною першою цієї статті господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

4.8. Відповідно до положень частини другої цієї ж статті право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням мають юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування.

4.9. За статтею 45 ГПК України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені в статті 4 цього Кодексу, тобто, і фізичні особи, які не є підприємцями, а винятки, коли спори, стороною яких є фізична особа, що не є підприємцем, не підлягають розгляду у господарських судах, чітко визначені положеннями статті 20 цього Кодексу (наприклад, пункти 5, 10, 14 цієї статті).

4.10. Наведене свідчить про те, що з дати набрання чинності ГПК України в редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» одним із критеріїв віднесення справ до господарської юрисдикції визначено наявність між сторонами саме господарських правовідносин, а також впроваджено підхід щодо розмежування юрисдикції залежно від предмета правовідносин, а не лише від суб`єктного складу сторін.

4.11. Отже, ознаками спору, на який поширюється юрисдикція господарського суду, є: наявність між сторонами господарських відносин, врегульованих ЦК України, ГК України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

4.12. З огляду на положення частини першої статті 20 ГПК України, а також статей 4, 45 цього Кодексу для визначення юрисдикції господарського суду щодо розгляду конкретної справи має значення суб`єктний склад саме сторін правочину та наявність спору, що виник у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності.

4.13. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

4.14. Наведена норма підлягає застосуванню, якщо предмет спору чи суб`єктний склад його учасників не охоплюється юрисдикцією господарських судів, або коли право чи інтерес не підлягають судовому захисту.

…4.17. Відповідно до статті 3 ГК України під господарською діяльністю розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва - підприємцями.

4.18. Згідно із частиною першою статті 128 ГК України громадянин визнається суб`єктом господарювання в разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до статті 58 цього Кодексу.

4.19. За частиною першою статті 173 ГК України зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, у силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або відмовитися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку, є господарським зобов`язанням.

4.20. За положеннями статті 51 ЦК України до підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин.

4.21. Відповідно до статті 52 ЦК України фізична особа - підприємець відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення.

Зважаючи на суб`єктний склад учасників цієї справи ( віднесення позивача та відповідача до юридичних осіб ) та характер правовідносин у ній , які відносяться до підприємницької діяльності ( оскільки відповідач здійснював держреєстрацію земельної ділянки відповідно до вимог чинного законодавства та покладених на нього повноважень ) ; відсутність у суду повноважень щодо заміни відповідача без наявності відповідного клопотання позивача ; суд не знаходить достатньо правових підстав для задоволення клопотання відповідача про закриття провадження у справі .

Одночасно , суд роз`яснює , що доводи ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області стосовно неналежного визначення позивачем відповідача будуть враховані під час прийняття рішення по цій справі.

З урахуванням вищезазначеного, керуючись вимогами ст. ст. 4, 20 , 231, 234 .235 ГПК України, господарський суд, -

УХВАЛИB:

Відмовити в задоволенні клопотання Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області про закриття провадження у справі.

Відповідно до вимог ст. 235 ГПК України ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом чи Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

Згідно до вимог ст. 255 ГПК України ця ухвала окремо від рішення не оскаржується.

Суддя О.Ю.Васильєв