ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Кіровоградської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2021 рокуСправа № 912/1494/21
Господарський суд Кіровоградської області у складі судді Бестаченко О.Л. розглянув за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін справу № 912/1494/21

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Пулвер Україна", 04080, м. Київ, вул. Кирилівська (Фрунзе), 69-В, оф. 506,

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "АВАНГАРД-КОМПАНІ", 28000, Кіровоградська область, м. Олександрія, вул. Першотравнева, 9,

про стягнення 13 045,62 грн.

Без виклику сторін (судове засідання не проводилось).

До Господарського суду Кіровоградської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Пулвер Україна", яка містить вимоги до Товариства з обмеженою відповідальністю "АВАНГАРД-КОМПАНІ" про стягнення 11 300,00 грн основного боргу, 626,92 грн 3% річних та 1 118,70 грн інфляційних втрат, з покладенням на відповідача судових витрат.

В обґрунтування позовних вимог позивач послався на неналежне виконання відповідачем умов Договору купівлі-продажу від 19.02.2016 № Р0457, в частині своєчасної та повної оплати поставленого товару.

Ухвалою від 20.05.2021 господарський суд постановив прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі № 912/1494/21; справу № 912/1494/21 розглядати за правилами спрощеного позовного провадження; розгляд справи № 912/1494/21 здійснювати без повідомлення учасників справи за наявними матеріалами; розпочати розгляд справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі.

Органом поштового зв`язку повернуто конверт з вкладенням (ухвала від 20.05.2021) з відміткою "адресат відсутній за вказаною адресою", який направлявся на адресу відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Частиною 3 статті 120 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

Згідно з частиною 7 статті 120 Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Відповідно до п. 5 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Крім того, про відкриття провадження у даній справі відповідач повідомлений шляхом розміщення оголошення на вебсайті Судової влади України.

В той час, згідно телефонограми від 01.06.2021 № 4558, яку прийнято керівником Товариства з обмеженою відповідальністю "АВАНГАРД-КОМПАНІ" - Дем`янченко О.О., відповідача повідомлено про розгляд даної справи.

Однак, відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву на позов та не повідомив суд про наявність заперечень з приводу заявлених позовних вимог.

Згідно положень ч. 9 ст. 165, ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Відповідно до ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

За ч. 2 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Позивач належним чином повідомлений про відкриття провадження у справі.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази, господарський суд встановив наступні обставини, які є предметом доказування у справі.

Як зазначає позивач, 19.02.2016 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Пулвер Україна" (Продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "АВАНГАРД-КОМПАНІ" (Покупець), було укладено Договір купівлі - продажу № Р0457 (далі - Договір, а.с. 14-18), у відповідності до п. 1.1. якого продавець зобов`язується поставити і передати у власність покупця на умовах та у встановлені даним договором строки порошкові фарби в асортименті (надалі - Товар), а покупець зобов`язується прийняти Товар у власність і оплатити його на умовах даного Договору.

У п. 1.3. Договору передбачено, що найменування, асортимент, загальна кількість, ціна за одиницю, а також загальна вартість кожної партії Товару визначаються сторонами у рахунках - фактурах та видаткових накладних, оформлених на підставі попередніх замовлень покупця, які є невід`ємною частиною даного договору.

Умови поставки товару та його приймання-передача врегульовано розділом 2 Договору.

Згідно п. 2.2.-2.5 Договору поставка товару здійснюється на підставі заявки Покупця. Строк поставки Товару додатково узгоджується Сторонами шляхом переговорів щодо кожної окремої партії Товару та відображаються у заявці. Датою передачі Товару Покупцю вважається дата, що зазначена друкарським способом у відповідній видатковій накладній. Право власності на Товар переходить від Продавця до Покупця з моменту отримання Покупцем товару в пункті поставки. Зобов`язання Продавця з поставки кожної окремої партії Товару вважається виконаним з моменту підписання Сторонами оформленої належним чином видаткової накладної або іншого документу на підставі якого поставлено Товар.

Ціна за одиницю Товару погоджується Сторонами у національній валюті України - гривні, із застереженням щодо еквіваленту до валюти Євро за курсом продажу на міжбанківському ринку станом на день виставлення рахунку - фактури, а також зазначається у рахунку-фактурі та видатковій накладній (п. 3.1. Договору).

У відповідності до п. 3.5., 3.7. Договору покупець зобов`язаний оплатити вартість кожної поставленої партії товару на підставі рахунку - фактури або видаткової накладної протягом 30 (тридцяти) календарних днів з моменту отримання партії товару та підписання видаткової накладної. Обов`язок покупця по оплаті товару вважається виконаним з моменту зарахування грошових коштів на поточний рахунок продавця.

Умовами п. 6.1. Договору визначено, що даний Договір діє з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх печатками та закінчується через 1 рік з дня підписання договору. У разі ненадходження письмових повідомлень від жодної із сторін щодо припинення договору, він вважається продовженим на наступний рік.

За твердженням позивача, на виконання умов договору Товариство з обмеженою відповідальністю "Пулвер Україна" на підставі видаткової накладної від 30.05.2019 № NК 19_1574 та довіреності Товариства з обмеженою відповідальністю "АВАНГАРД-КОМПАНІ" від 30.05.2019 № 66 поставило відповідачу товар (фарба порошкова WRY9005 E/P-PARLAK в кількості 397 кг та фарба порошкова WRЕ7011 РРE-PARLAK в кількості 200 кг) на загальну суму 60 531,64 грн з ПДВ (а.с. 10).

Як зазначає позивач, відповідачем товар отриманий, про що свідчить його підпис та печатка на видатковій накладній, та оплачений частково в розмірі 49 231,64 грн за видатковою накладною від 30.05.2019 № NК 19_1574.

Крім того, оплата товару за видатковою накладною від 30.05.2019 № NК 19_1574 та рахунком-фактурою від 30.05.2019 № RF19_1633 підтверджується випискою з банківського рахунку позивача (а.с. 26-29).

Згідно тверджень позивача, загальна заборгованість відповідача перед позивачем на день подання позовної заяви складає 11 300,00 грн, на підтвердження чого надано Акт звіряння розрахунків за період з 19.02.2016 по 05.04.2021 року складений та підписаний позивачем (а.с. 30).

З метою досудового врегулювання спору позивач направив претензію від 01.10.2019 № 17 про повернення коштів разом із Актом звіряння розрахунків за період з 19.02.2016 по 01.10.2019 на адресу відповідача (а.с. 19-21).

Крім того, позивач направив претензію від 15.11.2019 № 20 разом із Актом звіряння розрахунків за період з 19.02.2016 по 11.12.2019 на адресу відповідача , про що свідчить опис вкладення до цінного листа №014 та рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 22-25).

Станом на дату подання позову заборгованість за отриманий товар складала 11 300,00 грн, що і стало підставою для звернення з позовом до суду.

Розглядаючи спір по суті, господарський суд враховує таке.

Відповідно ст. 526 Цивільного кодексу України та ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 712 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України).

Виходячи зі змісту ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем надано примірники Договору, а також видаткової накладної від 30.05.2019 № NК 19_1574, які не підписані та не скріплені печаткою з боку відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Зі змісту наведеної норми вбачається, що за загальним правилом обов`язок покупця оплатити товар виникає після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього. Це правило діє, якщо спеціальними правилами або договором купівлі-продажу не встановлено інший строк оплати. Отже, обов`язок відповідача оплатити товар (з огляду на приписи ст. 692 ЦК України) виникає з моменту його прийняття.

Відповідно до ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою.

Відповідно до ст. 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.

Слід зауважити, що Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі №917/2101/17, від 25.06.2020 у справі №924/233/18). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі №129/1033/13-ц.

Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції).

Так, зокрема, у рішенні у справі "Дж. К. та інші проти Швеції" Суд наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".

Відповідно до частини 4 статті 11 Господарського процесуального кодексу України, статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику зазначеного Суду як джерело права.

Оцінюючи надані сторонами докази, суд вважає за необхідне застосовуючи стандарт "balance of probabilities" ("баланс ймовірностей"), за яким факт є доведеним, якщо після оцінки доказів внутрішнє переконання судді каже йому, що факт скоріше був, а ніж не мав місце, та приходить до висновку, що дійсно, між сторонами виникли договірні правовідносини (з врахування наявної в матеріалах справи довіреності виданої Товариством з обмеженою відповідальністю "АВАНГАРД-КОМПАНІ" від 30.05.2019 № 66 на отримання від Товариства з обмеженою відповідальністю "Пулвер Україна" цінностей за рахунком фактурою від 30.05.2019 № RF19-1633, який в свою чергу був виданий на підставі Договору від 19.02.2016 № Р0457), на виконання яких одна сторона (позивач) здійснив поставку товару за видатковою накладною від 30.05.2019 № NК19_1574, а інша сторона (відповідач) прийняла цей товар.

Однак, той факт, що Договір не підписаний зі сторони відповідача не свідчить про те, що він не є укладеним, оскільки відповідачем після 30.05.2019 було здійснено дію (сплачено на рахунок позивача 49 224,84 грн), яка засвідчує його бажання укласти договір.

Крім того, оскільки видаткова накладна від 30.05.2019 № NК19_1574 на загальну суму 60 531,64 грн містить найменування товару, його кількість, ціну та загальну вартість, а також враховуючи прийняття відповідачем поставленого згідно вказаної накладної товару (що відповідачем не заперечується), суд дійшов висновку, що сторонами було досягнуто згоди щодо істотних умов договору, в частині поставки товару згідно вказаної видаткової накладної.

Враховуючи те, що позивачем було поставлено товар згідно видаткової накладної, в якій погоджено який товар має бути поставлено, його ціну, приймаючи до уваги часткову оплату відповідачем отриманого товару, суд приходить до висновку, що позивачем була здійснена поставка згідно видаткової накладної від 30.05.2019 № NК19_1574, а відповідачем було отримано поставлений товар.

Так, відповідач за отриманий товар розрахувався частково, перерахувавши позивачу 49 224,84 грн (20 000,00 грн + 8 000,00 грн + 4 000,00 грн + 3 524,84 грн + 7 000,00 грн + 4 000,00 грн + 2 700,00 грн). Неоплаченим залишився отриманий товар на суму 11 306,80 грн (60 531,64 грн - 49 231,64 грн), що підтверджується випискою банку, наявною в матеріалах справи (а.с. 26-29).

Проте, оскільки відповідно до ст. 14 Господарського процесуального кодексу України судом спір вирішується в межах заявлених позовних вимог, а позивачем заявлено до стягнення 11 300,00 грн основного боргу за поставлений товар, судом спір вирішується в межах даної суми, заявленої позивачем.

Суд звертає увагу на те, що закон не містить переліку дій, що свідчать про визнання особою свого боргу або іншого обов`язку, але їх узагальнюючою рисою є те, що такі дії мають бути спрямовані на виникнення цивільних прав і обов`язків (див. частина перша статті 11 Цивільного кодексу України). В цьому сенсі діями, спрямованими на визнання боргу, є дії боржника безпосередньо стосовно кредитора, які свідчать про наявність боргу, зокрема повідомлення боржника на адресу кредитора, яким боржник підтверджує наявність у нього заборгованості перед кредитором, відповідь на претензію, підписання боржником акта звіряння розрахунків або іншого документа, в якому визначена його заборгованість.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, з урахуванням конкретних обставин справи, також можуть належати: визнання пред`явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звіряння взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. Аналогічний правовий висновок викладено постанові Верховного Суду від 09.11.2018 у справі № 911/3685/17, від 10.09.2019 у справі № 916/2403/18.

Отже, суд розцінює часткову оплату здійснену відповідачем, як визнання ним основного боргу.

Матеріалами справи підтверджується факт наявності у відповідача заборгованості в розмірі 11 300,00 грн по сплаті поставленого позивачем товару, доказів протилежного відповідачем суду не надано та останнім не спростовано, в зв`язку з чим вимога позивача про стягнення основної заборгованості в розмірі 11 300,00 грн підлягає задоволенню.

Також, позивачем заявлено до стягнення з відповідача за період з 30.06.2019 по 05.05.2021 3 % річних в сумі 626,92 грн та 1 118,70 грн інфляційних втрат за період з липня 2019 по березень 2021 року.

Згідно з ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Тобто, передбачене наведеною нормою право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції виступає особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання.

Щодо нарахованих позивачем 3% річних, за видатковою накладною від 30.05.2019 № NК19_1574, господарський суд зазначає, що останній день оплати за нею настав у вихідний день.

Згідно з ч. 5 ст. 255 Цивільного кодексу України якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Таким чином, останнім днем для здійснення оплати за видатковою накладною від 30.05.2019 № NК19_1574 є 01.07.2019, а тому прострочення почалось із 02.07.2019. Враховуючи викладене, господарським судом здійснено перерахунок 3% річних із використанням систем "Законодавство" та "Ліга":

- з 02.07.2019 по 05.05.2021 на суму 11 300,00 грн складає 625,06 грн.

Враховуючи викладене вище, 3% річних підлягають частковому задоволенню у розмірі 625,06 грн.

Крім того, за підрахунком суду, здійсненим із використанням системи "Ліга", інфляційні нарахування на заборгованість:

- за зобов`язаннями в сумі 11 300,00 грн за липень 2019 - березень 2021 року становлять 1 093,47 грн.

Таким чином, вимоги позивача про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат підлягають частковому задоволенню, стягненню підлягає 625,06 грн 3 % річних та 1 093,47 грн інфляційних втрат, в іншій частині позову суд відмовляє.

Відповідач доводів позивача не спростував, контррозрахунок заявлених до стягнення сум не надав.

Відповідно до ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно із ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до положень ст. 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, згідно положень ст. 74 Господарського процесуального кодексу України. Згідно зі ст. 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. . Згідно зі ст. 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

З огляду на наведені вище норми, враховуючи доведення позивачем своїх позовних вимог, а відповідачем не надано суду більш вірогідних доказів, ніж ті, які надані позивачем, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача 11 300,00 грн основного боргу, 3% річних у розмірі 625,06 грн та інфляційні втрати у розмірі 1 093,47 грн.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору на суму 2 265,23 грн покладаються на відповідача.

Крім того, Товариство з обмеженою відповідальністю "Пулвер Україна" просить суд стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу в сумі 2 000,00 грн.

Положеннями статті 123 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частини 1-4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

Як вбачається з матеріалів справи, 21.04.2021 між позивачем (Клієнт) та Адвокатським об`єднанням "П.Р.С. і Компанія" (Виконавець) укладено Договір про надання правової допомоги (а.с. 30).

Відповідно до п. 1.1. Договору Клієнт доручає, надаючи відповідні повноваження, а Об`єднання погоджується надавати через адвокатів адвокатського об`єднання, яким видано відповідний ордер, наступні види правничої (правової) допомоги на замовлення Клієнта, а саме представництво інтересів Клієнта в будь яких державних органах, підприємствах, установах та організаціях, органах досудового розслідування, органах Прокуратури, судових органах всіх інстанцій з питань захисту порушених прав і інтересів Клієнта при стягненні заборгованості за договором купівлі - продажу №Р0457 від 19.02.2016 року з Товариства з обмеженою відповідальністю "АВАНГАРД-КОМПАНІ" в Господарському суді Кіровоградської області та апеляційній та касаційній інстанціях.

Згідно з розділом 3 Договору Клієнт сплачує гонорар за надання правової допомоги у відповідності до розділу 1 даного Договору. Сторони домовились, що гонорар Об`єднання встановлюється в розмірі 2 500,00 грн та сплачується Клієнтом протягом 3-х днів з дня отримання рахунку фактури. Клієнт зобов`язується здійснювати платежі визначені пунктом 2.3.5. даного Договору в строки та розмірах визначених у відповідному повідомлені від Адвоката Об`єднання.

Договір підписаний сторонами та скріплений печатками.

На підтвердження факту надання послуг з правової допомоги позивачем надано звіт про надання правової допомоги по договору від 05.05.2021 (а.с. 31), згідно з яким позивачу надано такі послуги:

- Аналіз договору купівлі продажу №Р0457 від 19.02.2016 року, видаткових накладних, акту звіряння та інших первинних документів, які свідчать про наявність заборгованості, 1 година, 625,00 грн;

- Підготовка та складання позовної заяви та розрахунку 3% річних та інфляційних збитків, 2 години, 1 250,00 грн;

- Формування пакету документів та його відправлення відповідачу та до Господарського суду Кіровоградської області, 1 година, 625,00 грн.

Загальна сума за вказаним звітом складає 2 500,00 грн.

Таким чином, у звіті про надання правової допомоги по договору від 05.05.2021 зазначено інший розмір витрат на правову допомогу - 2 500,00 грн, що перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку, а також прохальній частині позову. Водночас позивач не наводить доводів того, що він не міг передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку, з врахуванням того, що позовна заява та звіт про надання правової допомоги по договору від 05.05.2021 складені та підписані однією датою - 05.05.2021.

З огляду на викладене, а також враховуючи принцип диспозитивності, суд здійснює розгляд обґрунтованості витрат на правову допомогу в розмірі 2 000,00 грн, які заявлені в прохальній частині позову.

Господарський суд вважає за необхідне зазначити, що, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 126 цього Кодексу).

У розумінні положень частини 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Крім того, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.

Зазначеної позиції дотримується Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного суду у справі № 922/445/19 від 03.10.2019.

Таким чином, зважаючи на відсутність відповідних клопотань та заперечень відповідача щодо розміру заявленої до стягнення суми грошових коштів, з огляду на предмет позову та розмір витрат позивача на професійну правничу допомогу, враховуючи ступінь складності справи та обсяг наданих послуг, суд вважає, що витрати позивача на професійну правову (правничу) допомогу в розмірі 2 000,00 грн документально доведені, є співмірними з предметом позову, змістом та обсягом наданих послуг.

Враховуючи викладене, у відповідності до ч. 4. ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, з відповідача підлягають до стягнення на користь позивача витрати на професійну правову допомогу у розмірі 2 000,00 грн.

В той час, за правилами п. 3 ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У зв`язку з частковим задоволенням позовних вимог з відповідача належить стягнути на користь позивача (пропорційно до розміру задоволених позовних вимог) 1 995,80 грн ((13 018,53*100 % / 13 045,62 = 99,79 % (задоволено заявлених позовних вимог); 2 000*99,79 % / 100 % = 1 995,80 грн)) витрат на правову допомогу.

Керуючись ст. 74, 76, 77, 129, 233, 236-241, 326, 327 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "АВАНГАРД-КОМПАНІ" (28000, Кіровоградська область, м. Олександрія, вул. Першотравнева, 9; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Пулвер Україна" (04080, м. Київ, вул. Кирилівська (Фрунзе), 69-В, оф. 506; ) 11 300,00 грн основного боргу, 3% річних у розмірі 625,06 грн, інфляційні втрати у розмірі 1 093,47 грн, 2 265,23 грн судового збору та 1 995,80 грн витрат на правову допомогу.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

В іншій частині позову відмовити.

Повідомити учасників справи про відсутність у суду технічної можливості надавати інформацію про вебадресу судового рішення у Єдиному державному реєстрі судових рішень одночасно з врученням (надсиланням/видачею) копії повного або скороченого такого рішення до затвердження Положення про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи.

Ознайомитись з електронною копією судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень можна за його вебадресою: http://reyestr.court.gov.ua.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення в порядку передбаченому Господарським процесуальним кодексом України. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Копії рішення надіслати Товариству з обмеженою відповідальністю "Пулвер Україна" (на електронну пошту: ); Товариству з обмеженою відповідальністю "АВАНГАРД-КОМПАНІ" (28000, Кіровоградська область, м. Олександрія, вул. Першотравнева, 9).

Рішення складено 15.07.2021.

Суддя О.Л. Бестаченко