Господарський суд Рівненської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" липня 2021 р. м. Рівне Справа № 918/449/21

Господарський суд Рівненської області у складі судді Качура А.М.,

розглянувши матеріали справи

за позовом: Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі філії Рівненського обласного управління АТ "Ощадбанк"

до відповідача: фізичної особи - підприємця Павленка Назарія Сергійовича

про: стягнення коштів в сумі 200 030,44 грн.

секретар судового засідання: Коваль С.М.;

Представники:

Від позивача: Пелих А.Б.;

Від відповідача: не з`явився;

ОПИС СПОРУ

Акціонерне товариство "Державний ощадний банк України" в особі філії Рівненського обласного управління АТ "Ощадбанк" звернулося до Господарського суду Рівненської області з позовом до фізичної особи - підприємця Павленка Назарія Сергійовича про стягнення коштів в сумі 200 030,44 грн., з яких: 179 816,84 грн. сума основної заборгованості, 17 755,37 грн. сума заборгованості по сплаті відсотків за користування кредитом, 1 397,21 грн. інфляційні втрати, 475,43 грн. інфляційні втрати за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом, 439,75 грн. 3 відсотки річних за несвоєчасне погашення основного боргу, 145,84 грн. 3 відсотки річних за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом.

Стислий виклад позицій позивача та відповідача

Позивач обґрунтовує свої вимоги наступними твердженнями.

28 січня 2020 року між Акціонерним товариством "Державний ощадний банк України" та фізичною особою - підприємцем Павленко Назарієм Сергійовичем було укладено кредитний договір №112, відповідно до умов якого банк зобов`язався надати кредит к розмірі 250 000,00 грн.

12 квітня 2021 року позивачем направлено відповідачу вимогу про дострокове повернення кредиту за №451, відповідно до якої просив у відповідності до пункту 3.14. договору повернути усю суму кредиту та здійснити платежі за нарахованими процентами за користування кредитом та здійснити платежі за нарахованими процентами за користування кредитом.

09 травня 2021 року закінчився строк кредитування за кредитним договором №112 від 28 квітня 2021 року, проте кредит позичальник не повернув. Заборгованість за кредитом складає 179 816,84 грн. сума основної заборгованості та 17 755,37 грн. сума заборгованості по сплаті відсотків за користування кредитом.

Крім того позивач нарахував 1 397,21 грн. інфляційних втрат за несвоєчасне погашення основного боргу, 475,43 грн. інфляційних втрат за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом, 439,75 грн. 3 відсотки річних за несвоєчасне погашення основного боргу, 145,84 грн. 3 відсотки річних за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом.

Відзиву на позов з відображенням своєї позиції відповідач суду не надав.

Процесуальні дії у справі

Ухвалою суду від 08 червня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позов.

В судове засідання представник відповідача не з`явився, ухвала суду що містила відомості про місце дату та час розгляду справи вручена відповідачу 12 червня 2021 року.

За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу та вирішити спір за відсутності відзиву на позов.

МОТИВИ СУДУ ПРИ ПРИЙНЯТТІ РІШЕННЯ

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарським судом встановлено наступне.

28 січня 2020 року між Акціонерним товариством "Державний ощадний банк України" в особі філії Рівненського обласного управління АТ "Ощадбанк" (позивач, банк) та фізичною особою - підприємцем Павленком Назарієм Сергійовичем (відповідач, позичальник) було укладено кредитний договір №112 (надалі договір), відповідно до предмету якого банк зобов`язується надати на умовах цього договору, а позичальник зобов`язується отримати, належним чином використовувати та повернути в передбачені цим договором строки кредит у розмірі, визначеному в статті 3 цього договору та сплатити проценти за користування кредитом, комісійні винагороди та інші платежі в порядку та на умовах, визначених цим договором.

Сума кредиту складає 250 000,00 грн. (пункт 3.1. договору).

Кредит надається одноразово з остаточним терміном повернення не пізніше 27 січня 2023 року (пункт 3.2. договору).

За користування кредитом позичальник зобов`язується сплачувати банку відповідну плату (проценти) в порядку та розмірах, визначених цим договором.

Згідно з умовами пункту 3.4.1. договору, процентна ставка є фіксованою та нараховується і сплачується розмірі 30% річних.

Відповідно до пункту 3.4.5. договору, проценти нараховуються щомісячно методом факт/факт на основну суму боргу та за строк фактичного користування кредитом, починаючи з дня видачі кредиту включно та до повного погашення основної суми боргу за цим договором. При нарахуванні процентів день видачі кредиту приймається до розрахунку як один повний день користування кредитом, а день повернення кредиту (його частини) до розрахунку процентів не включається.

Відповідно до пункту 3.4.6. договору, нараховані за період з дня видачі кредиту або з першого числа звітного місяця або по останнє число звітного місяця або по день погашення позичальником кредиту (або його частини) проценти сплачуються позичальником не пізніше 10 числа місяця, наступного за звітним, а в разі розірвання цього договору або настання остаточного терміну повернення кредиту - одночасно з погашенням всієї основної суми боргу.

Згідно з умовами пункту 3.10. договору, позичальник здійснює повернення кредиту та проводить сплату процентів за користування ним відповідно до графіку платежів, який є додатком 2 до цього договору, та у випадках, визначених договором, підлягає коригуванню банком.

Пунктом 3.5. договору передбачено, що позичальник сплачує банку комісійну винагороду за надання кредиту в розмірі 1 (один) відсоток від суми кредиту в день укладення цього договору.

Як видно з матеріалів справи, позивач надав відповідачу кредит в сумі 250 000,00 грн., що стверджується меморіальним ордером № від 28 січня 2020 року.

Пунктом 3.12. та 3.12.1. договору встановлено, що банк має право призупинити надання кредиту або відмовитись від падання позичальнику кредиту частково або в повному обсязі, відкликати кредит, або вимагати дострокового повернення суми кредиту та сплати суми нарахованих процентів за користування кредитом (разом з будь-якими іншими нарахованими сумами, що підлягають сплаті за цим договором), у тому числі, але не виключно, у випадку якщо позичальник вчасно не здійснив погашення основної суми боргу або її частини, або не сплатив проценти за користування кредитом або будь-які інші суми, які підлягають сплаті за цим договором та/або за будь-яким іншим договором, який укладений позичальником з банком з метою здійснення будь-якої кредитної операції.

Згідно з умовами пункту 3.14. договору, після отримання від банку зазначеної вимоги про відкликання кредиту, позичальник зобов`язаний не пізніше 25 банківських днів з дати направлення банком такої вимоги здійснити повне погашення заборгованості за цим договором (в тому числі повернути основну суму боргу, сплатити нараховані та несплачені проценти за користування кредитом та інші платежі, що підлягають сплаті позичальником на користь банку відповідно до умов цього договору.

З матеріалів справи суд встановив, що 12 квітня 2021 року позивач направив відповідачу вимогу про дострокове повернення кредиту, відповідно до якої просив у відповідності до пункту 3.14. договору повернути у строк до 08 травня 2021 року усю суму кредиту та здійснити платежі за нарахованими процентами за користування кредитом та здійснити платежі за нарахованими процентами за користування кредитом.

Докази повернення позичальником кредиту та заборгованості по сплаті відсотків за користування кредитом відповідач суду не надав.

Крім того позивач нарахував: за період з 13 травня 2020 року по 12 травня 2021 року 439,75 грн. - як 3 відсотки річних на суму основного боргу; з 13 травня 2020 року по 12 травня 2020 року 145,84 грн. - як 3 відсотки річних на відсотки за кредитом; за період з жовтня 2020 року по липень 2020 року 1 397,21 грн. - як інфляційні втрати на суму боргу за кредитом; з листопада 2020 року по серпень 2020 року 475,43 грн. - як інфляційні втрати на прострочені відсотки.

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування, оцінка аргументів сторін

З наведених обставин видно, що спірні правовідносини є за своїм змістом майновими, договірними та стосуються кредитних правовідносин. Спірний характер правовідносин базується на тому, що позивач вважає свої права в частині неповернення кредитних коштів та нарахованих відсотків за користування кредитними коштами порушеними.

Відповідно до частини 1, 2 статті 11 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до статті 175 Господарського кодексу України (далі - ГК України) майново - господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з нормами частини 1 статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Разом з тим відповідно до частини 1 статті 55 Закону України "Про банки і банківську діяльність" відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Відповідно до статті 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" банківський кредит - будь-яке зобов`язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов`язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов`язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов`язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми.

Укладений між банком та відповідачем договір, який за своєю суттю відноситься до кредитного договору, є підставою для виникнення у сторін за цим договором кредитних правовідносин відповідно до статей 173, 174 ГК України, статей 11, 202, 509 ЦК України, і згідно з правилами статті 629 ЦК України є обов`язковим для виконання його сторонами.

В силу вимог частини 1 статті 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Статтею 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Суд зазначає, що згідно з положеннями статті 204 ЦК України укладений сторонами кредитний договір як правочин є правомірним на час розгляду справи, оскільки його недійсність прямо не встановлена законом, і його недійсність не була визнана судом, а тому зазначений договір в силу вимог статті 629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами, і зобов`язання за ним мають виконуватися належним чином відповідно до закону та умов договору.

Частиною 2 статті 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ("Позика"), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Нормами частини 1 статті 1046 ЦК України встановлено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суми позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої якості.

Водночас нормами частини 1 статті 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з положеннями частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Під час розгляду справи суд встановив, що згідно з умовами кредитного договору позивач надав відповідачу кредит в розмірі 250 000,00 гривень, з кінцевим терміном повернення 27 січня 2023 року, зі сплатою за користування кредитом процентів в розмірі 30% річних.

Згідно з умовами пункту 3.10. договору, позичальник здійснює повернення кредиту та проводить сплату процентів за користування ним відповідно до графіку платежів, який є додатком 2 до цього договору, та у випадках, визначених договором, підлягає коригуванню банком.

Однак, відповідач зобов`язання передбачені додатком 2 до кредитного договору строки не виконані, станом на 12 квітня 2021 року за позичальником утворилась прострочена заборгованість за кредитом в розмірі 27 046,84 грн. та за відсотками в розмірі 8 739,89 грн.

За таких умов, застосування зазначеного вище абз. 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України щодо щомісячної виплати процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути можливе лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Однак, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Права та інтереси позивача в охоронних правовідносинах забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Така правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі №444/9519/12, від 04.07.2018 у справі №910/11534/13-ц, у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21.12.2018 у справі №903/914/17, від 05.03.2019 у справі №910/3353/19.

Суд встановив, що у визначений позивачем строк відповідач заборгованість та відсотки за користування кредитом не повернув (докази повернення в матеріалах справи відсутні). Відтак суд робить висновок, що позовні вимоги про стягнення 179 816,84 грн. заборгованості з повернення кредитних коштів та 17 755,37 грн. суми заборгованості по сплаті відсотків за користування кредитом є законними та обґрунтованими а тому мають бути задоволені.

Як унормовано положеннями частини 2 статті 193 ГК України, порушення зобов`язання є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором (така ж позиція викладена у статті 611 ЦК України).

За змістом статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем за період з 13 травня 2020 року по 12 травня 2021 року нараховано 439,75 грн. 3 відсотки річних на суму основного боргу, з 13 травня 2020 року по 12 травня 2020 року 145,84 грн. 3 відсотки річних на відсотки за кредитом, за період з жовтня 2020 року по липень 2020 року 1 397,21 грн. інфляційних втрат на суму боргу за кредитом та з листопада 2020 року по серпень 2020 року 475,43 грн. інфляційні втрати на прострочені відсотки.

Щодо вказаних вимог суд зазначає наступне.

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 "Позика. Кредит. Банківський вклад" Цивільного кодексу України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

У межах кредитного договору позичальник отримує позичені кошти у своє тимчасове користування на умовах повернення, платності і строковості.

За частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Частиною першою статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

За частиною ж другою цієї статті якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому на підставі статті 1048 цього Кодексу.

Водночас за змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04.07.2018 у справі № 310/11534/13-ц зробила висновки про те, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. Якщо за рішенням про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів.

Також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі №444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) зазначено, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється, і права та інтереси позивача в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Тобто у постановах Великої Палати Верховного Суду уже неодноразово вказувалося на те, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами (наприклад у межах строку користування кредитом) та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно.

Зокрема, відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані частиною першою статті 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення.

Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за частиною першою статті 1050 ЦК України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення статті 625 цього Кодексу.

Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною другою статті 625 ЦК України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність.

Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому, за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання.

Вказана позиція відображена у постанові Верховного Суду від 25 травня 2020 року у справі № 924/1226/18, та узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними в постанові 04.02.2020 у справі № 912/1120/16.

Підсумовуючи вищенаведене суд зазначає, що нараховуючи відсотки за користування кредитом (в межах визначеного договором строку користування кредитом), позивач визнав правомірність користування кредитними коштами. Разом з тим, по завершенні дії договору та строку кредитування, а також у зв`язку з несплатою кредиту в погоджений строк, право на застосування положень статті 625 ЦК України виникло у позивача з 09 травня 2021 року, тобто з моменту, коли позивач визнав неправомірність користування відповідачем неповернутими своєчасно кредитними коштами.

Враховуючи вищевикладене, суд робить висновок, що нарахування позивачем 1 397,21 грн. інфляційних втрат за несвоєчасне погашення кредиту та 439,75 грн. 3 відсотків річних за несвоєчасне погашення основного боргу за період до 09 травня 2021 року на усю суму кредиту не відповідає положенням статті 625 ЦК України. Адже правомірність користування кредитними коштами визнана позивачем (шляхом нарахування відсотків за користування вказаним кредитом), а дії відповідача щодо користування кредитними коштами під час строку кредитування не можуть бути одночасно і правомірними і протиправними. Відтак в задоволенні вказаних вимог слід відмовити.

Щодо позовних вимог про стягнення 475,43 грн. інфляційних втрат на прострочені відсотки та 145,84 грн. 3 відсотки річних за несвоєчасне погашення відсотків, суд зазначає, що вказані вимоги відповідають положенням статті 625 ЦК України, оскільки несплата відсотків у погоджені сторонами строки свідчить про протиправність дій відповідача та відповідно порушення відповідачем грошового зобов`язання.

Відповідно до статті 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно з положеннями статті 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

У відповідності до статті 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до статті 77 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтею 79 ГПК України передбачено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Правилами статті 13 ГПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Висновки суду

Враховуючи вищевикладене, суд робить висновок, що позовні вимоги про стягнення 179 816 грн. 84 коп. заборгованості за кредитом, 17 755 грн. 37 коп. заборгованості за відсотками, 475 грн. 43 коп. інфляційних втрат за несвоєчасне погашення процентів, 145 грн. 84 коп. 3 відсотків річних за несвоєчасне погашення процентів є законними, ґрунтуються на положеннях укладеного між сторонами договору та нормах чинного законодавства України.

Разом з тим, суд робить висновок, що в задоволенні позовних вимог про стягнення 1 397,21 грн. інфляційних втрат за несвоєчасне погашення кредиту та 439,75 грн. 3 відсотків річних за несвоєчасне погашення основного боргу необхідно відмовити з підстав, що описані в мотивувальній частині рішення суду.

Розподіл судових витрат

Згідно з положеннями статті 129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін. У спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи положення статті 129 ГПК України, у зв`язку з частковим задоволенням позову, судові витрати в сумі 2 972 грн. 91 коп. судового збору підлягають до стягнення з відповідача на користь позивача, решта 27,55 грн. покладається на позивача.

Керуючись статтями 73, 74, 76-79, 91, 120, 123, 129, 233, 238, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи - підприємця Павленка Назара Сергійовича ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі філії Рівненського обласного управління АТ "Ощадбанк" (33028, м. Рівне, вул. С.Петлюри 16, ) 179 816 (сто сімдесят дев`ять тисяч вісімсот шістнадцять) грн. 84 коп. заборгованості за кредитом, 17 755 (сімнадцять тисяч сімсот п`ятдесят п`ять) грн. 37 коп. заборгованості за відсотками, 475 (чотириста сімдесят п`ять) грн. 43 коп. інфляційних втрат за несвоєчасне погашення процентів, 145 (сто сорок п`ять) грн. 84 коп. 3 відсотків річних за несвоєчасне погашення процентів та 2 972 (дві тисячі дев`ятсот сімдесят два) грн. 91 коп. судового збору.

3. В задоволенні позовних вимог про стягнення 1 397,21 грн. інфляційних втрат за несвоєчасне погашення кредиту та 439,75 грн. 3 відсотків річних за несвоєчасне погашення основного боргу відмовити.

4. Судові витрати в розмірі 27,55 грн. судового збору покласти на позивача.

Позивач (Стягувач): Акціонерне товариство "Державний ощадний банк України" в особі філії Рівненського обласного управління АТ "Ощадбанк" (33028, м. Рівне, вул. С.Петлюри 16, ).

Відповідач (Боржник): Фізична особа - підприємець Павленко Назар Сергійович ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ).

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ч. 1 ст. 256 ГПК України).

Інформацію по справі, що розглядається, можна отримати на сторінці суду на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: http://rv.arbitr.gov.ua/sud5019/.

Повний текст рішення складено та підписано 12 липня 2021 року.

Суддя Качур А.М.