ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"07" липня 2021 р.м. Одеса Справа № 916/698/21

Господарський суд Одеської області у складі судді Петренко Н.Д.,

за участі секретаря судового засідання Потребенко О.М.,

розглянувши справу №916/698/21 за правилами загального позовного провадження

за позовом: Акціонерного товариства Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" /, адреса -01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1-Д, адреса листування - 49027, м. Дніпро, а/с 1800, e-mail: /

до відповідачів: 1. Фермерського господарства "З відокремленою садибою "Садовських" /, адреса - 67223, Одеська обл., Іванівський р., с. Гудевичеве, вул. Миру, 89-Б/

2. ОСОБА_1 /РНОКПП НОМЕР_1 , адреса - АДРЕСА_1 /

про стягнення у розмірі 477171,57 грн.

за участю представників сторін:

від позивача: не з`явився, повідомлений належним чином, причини неявки невідомі;

від відповідача1: не з`явився, повідомлений належним чином, причини неявки невідомі;

від відповідача2: не з`явився, повідомлений належним чином, причини неявки невідомі.

ВСТАНОВИВ:

16.03.2021 року Акціонерне товариство Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" звернулося до Господарського суду Одеської області з позовною заявою /вх. № 722/21/ до Фермерського господарства "З відокремленою садибою "Садовських" та ОСОБА_1 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 04.07.2019 року у розмірі 477 171,57 грн., з яких: 450 151,24 грн. - заборгованість за кредитом, 21 663,53 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом, 5356,80 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом; стягнути судовий збір.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачами своїх зобов`язань за кредитним договором № б/н від 04.07.2019 року.

Позов пред`явлено на підставі ст.ст. 526, 527, 530, 610 ЦК України, ст.ст. 193, 232 ГК України.

Ухвалою суду від 22.03.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 916/698/21; постановлено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження; судове засідання для розгляду справи по суті з повідомленням сторін призначено на 14.04.2021 р. о 12:00 год.

08.04.2021 року на адресу суду надійшла заява позивача про забезпечення позову /вх. № 2-445/21, в якій позивач просить накласти арешт на рухоме майно шляхом заборони будь-яким особам укладати стосовно цього майна, проводити його реєстрацію та перереєстрацію, здійснювати його відчудження.

Ухвалою суду від 08.04.2021 року повернуто заявнику заяву позивача Акціонерного товариства Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" про забезпечення позову /вх. № 2-445/21 від 08.04.2021 року/ у справі № 916/698/21.

Ухвалою суду від 14.04.2021 року відкладено судове засідання для розгляду справи № 916/698/21 по суті на 12.05.2021 р. о 09:30 год.

У судовому засіданні 12.05.2021 року судом оголошено протокольну ухвалу про відкладення судового засідання на 19.05.2021 року на 14:30 год та встановлено строк представнику фермерського господарства "З відокремленою садибою "Садовських" для подання відзиву на позовну заяву до 17.05.2021 року.

17.05.2021 року на адресу суду надійшов відзив Фермерського господарства "З відокремленою садибою "Садовських" /вх. № 13192/21/, в якому відповідач просить позов задовольнити частково та відмовити позивачу у стягненні з ОСОБА_1 в солідарному порядку заборгованість за договором № б/н від 04.07.2019 року у сумі 250 151,24 грн. - заборгованість за кредитом, 12 038,53 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом, 2 976,80 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом.

В обґрунтування своїх заперечень відповідач з посиланням на правову позицію, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 року у справі № 910/13109/18, вказує на те, що умови договору поруки про те, що поручитель при укладанні цього договору дає свою згоду на збільшення основного зобов`язання, не виключають застосування правил, передбачених абз. 3 ч. 3 ст. 2020 ЦК України, та, відповідно, від необхідності узгодження певних вчинених в односторонньому порядку змін до основного зобов`язання із поручителем у належній формі.

Також відповідач зауважує, що будь-яких змін до договору поруки сторони у письмовій формі не вносили, а відтак кредитний ліміт за кредитним зобов`язанням Фермерського господарства "З відокремленою садибою "Садовських" збільшено без погодження з поручителем, а тому, на думку відповідача, доводи позивача щодо узгодження сторонами у договорі поруки збільшення обсягу відповідальності поручителя без додаткового узгодження є безпідставними.

Ухвалою суду від 19.05.2021 року постановлено справу № 916/698/21 розглядати за правилами загального позовного провадження; замінено засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням, яке призначено на 09.06.2021 р. о 14:00 год.

У судовому засіданні 09.06.2021 року судом оголошено протокольну ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи № 916/698/21 до судового розгляду по суті; судове засідання призначено на 07.07.2021 року на 15:00 год.

07.07.2021 року на адресу суду надійшло клопотання відповідача Фермерського господарства "З відокремленою садибою "Садовських" про відкладення судового засідання /вх. № 18194/21/, у зв`язку із зайнятістю в іншому судовому процесі.

До судового засідання представник позивача не з`явився, повідомлений належним чином, причини неявки невідомі.

Представник відповідача Фермерського господарства "З відокремленою садибою "Садовських" до судового засідання не з`явився, повідомлений належним чином, надано клопотання про відкладення.

Відповідач ОСОБА_1 до судового засідання не з`явився, повідомлений належним чином, причини неявки невідомі.

Частиною 1 ст. 202 ГПК України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Господарський суду зазначає, що у випадку, коли представники сторін чи інші учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті.

Суд зауважує, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні (стаття 202 Господарського процесуального кодексу України).

Зважаючи на те, що в матеріалах справи містяться докази повідомлення всіх учасників судового процесу про час та місце проведення судового засідання по розгляду справи №916/698/21, враховуючи, що участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком сторін, явка учасників судового процесу ухвалами суду не визнана обов`язковою, господарський суд вважає за можливе розглянути справу по суті.

При цьому, судом також врахований принцип ефективності судового процесу, який діє у господарському судочинстві і направлений на недопущення затягування процесу, а також враховано положення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яким передбачено, що справа має бути розглянута судом у розумний строк.

Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення заявлених позовних вимог, виходячи з наступного.

Як встановлено у судовому засіданні при безпосередньому дослідженні доказів, 04.07.2019 року Фермерським господарством "З відокремленою садибою "Садовських" було підписано заяву про відкриття поточного рахунку, згідно якої відповідач-1 приєднався до "Умов та правил надання банківських послуг" (надалі -Умови), Тарифів Банку, що розміщені в мережі Інтернет на сайті http://privatbank.ua.

Судом встановлено, що позивач зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, надавши Відповідачу-1 кредитний ліміт в розмірі 450 000,00 грн.

Суд зауважує, що надана позивачем до суду виписка по рахунку є належним доказом перерахування банком кредитних коштів відповідачу-1 в силу вимог ст. 74 ГПК України.

02.12.2019 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено договір поруки № Р768879159, предметом якого є надання поруки відповідачем-2 за виконання зобов`язань відповідача-1, які випливають з кредитного договору.

Згідно зі статтею 181 Господарського кодексу України, господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто, шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Статтею 639 Цивільного кодексу України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.ті 207 Цивільного кодексу України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 638 Цивільного кодексу України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 526 Цивільного кодексу України унормовано, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Положеннями ст. 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 Цивільного кодексу України).

Частиною 2 ст. 1054 Цивільного кодексу України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

З огляду на вищенаведене, суд вважає, що за своєю правовою природою укладений між сторонами у справі договір банківського обслуговування від 04.07.2019 є змішаним договором банківського рахунку та кредитного договору.

Вимогами ч.1 ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Так, звертаючись до суду з відповідним позовом, позивач зазначає, що ФГ "З відокремленою садибою "Садовських" в добровільному порядку отримані кредитні кошти не повернуло, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість перед позивачем за тілом кредиту у сумі 450 151,24 грн., що вбачається з відповідного розрахунку.

Доказів у спростування наявності вказаної заборгованості, а також доказів її погашення матеріали справи не містять.

Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку відповідачем-1 АТ КБ "ПриватБанк" не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України, за змістом якої якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд вважає, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

За таких обставин, суд вважає вимоги в частині стягнення заборгованості у сумі 450 151,24 грн. обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Позивач стверджує, що ФГ "З відокремленою садибою "Садовських" підписавши заяву про відкриття поточного рахунку, відповідач-1 приєднався до "Умов та правил надання банківських послуг", Тарифів Банку, що розміщені в мережі Інтернет на сайті http://privatbank.ua, які разом із Заявою складають Договір банківського обслуговування № б/н від 04.07.2019 р.

До позовної заяви позивач додав витяг з «Умов та правил надання банківських послуг»

Згідно з ч. 1 ст. 633 Цивільного кодексу України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (ст. 634 Цивільного кодексу України).

Суд звертає увагу, що у переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розробляє Банк, в даному випадку - позивач.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, останній має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці Умови, а не інші. З огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений (аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 342/180/17).

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом (ч. 3 ст. 13 ГПК України).

Згідно з ст. ст. 76, 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування; обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Дослідивши наданий позивачем витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, господарський суд встановив, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей витяг розумів відповідач та ознайомився і погодився з ним, підписуючи заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, а також те, що вказаний документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містив умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами.

Також судом встановлено, що витяг з Умов та Правил користування банківськими послугами не містить його підпису, тому його не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 04.07.2019 року шляхом підписання заяви про відкриття банківського рахунку.

Крім того, позивач не надав доказів на підтвердження дати публікації та набрання чинності (введення у дію) вказаних вище Умов, а також розміщення саме цих Умов на зазначеному сайті у загальному доступі та копії локального акта позивача про їх затвердження та введення в дію.

При цьому, суд зазначає, що роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови.

З урахування вказаного, суд дійшов висновку, що оскільки позичальником ці Умови не підписані, а тому у позивача, в силу вимог ст. 525 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України, відсутні підстави вимагати у відповідача сплати інших платежів на підставі цих Умов.

Отже, надані позивачем Умови та Правилами користування банківськими послугами, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання Банком додаткових заходів, щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заявці клієнта юридичної особи-резидента про приєднання до умов і правил надання банківських послуг від 04.07.2019 року, яка безпосередньо підписана Позичальником, і лише цей факт може свідчити про прийняття останнім запропонованих йому умов та приєднання, як другої сторони до запропонованого договору.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року у справі №342/180/17-ц.

Як вбачається з матеріалах справи, анкета-заявка клієнта юридичної особи-резидента про приєднання до умов і правил надання банківських послуг від 04.07.2019 року безпосередньо підписана Позичальником. У заяві процентна ставка не зазначена та не встановлена комісія за користування кредитом.

За таких обставин, господарський суд приходить до висновку про недоведеність та необґрунтованість позовних вимог позивача в частині стягнення заборгованості за відсотками за користування кредитом та заборгованості по комісії за користування кредитом.

Щодо заявлених АТ КБ "Приватбанк" вимог до ОСОБА_1 , як поручителя, суд вказує наступне.

Згідно зі ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Статтею 553 ЦК України встановлено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку.

Як встановлено судом, 02.12.2019 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено договір поруки № Р768879159, предметом якого є надання поруки відповідачем-2 за виконання зобов`язань відповідача-1, які випливають з договору приєднання до:

- розділу 3.2.1. «Кредитний ліміт» Умов та правил надання банківських послуг, далі Угода 1, по сплаті:

а) процентної ставки за користування кредитом:

- за період користування кредитом згідно п. 3.2.1.4.2.2 «Угоди 1» - 21% (двадцять один) річних для договорів, забезпечених порукою, 34% (тридцять чотири) річних для договорів не забезпечених порукою;

- за період користування кредитом згідно п. 3.2.1.4.2.3 «Угоди 1» - 42% (сорок два) річних для договорів, забезпечених порукою, 68% (шістдесят вісім) річних для договорів не забезпечених порукою;

б) комісійної винагороди згідно п. 3.2.1.4.15 «Угоди 1» в розмірі 3% від суми перерахувань;

в) винагороди за використання Ліміту відповідно до п. 3.2.1.4.1 1 «Угоди 1» 1-го числа кожного місяця у розмірі 0,5% від суми максимального сальдо кредиту, що існувало на кінець банківського дня за попередній місяць;

г) кредиту у розмірі 200 000,00 гри, (двісті тисяч).

Якщо під час виконання «Угоди 1» зобов`язання Боржника, що забезпечені цим Договором збільшуються, внаслідок чого збільшується обсяг відповідальності Поручителя, Поручитель при укладанні цього Договору дає свою згоду на збільшення зобов`язань за «Угодою 1» в розмірі таких збільшень Додаткових узгоджень про такі збільшення з Поручителем не потрібні.

Пунктом 1.2 договору поруки встановлено, зокрема, що поручитель відповідає перед кредитором за виконання зобов`язань за «Угодою 1» в тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, процентів, нарахованих за користування кредитом, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків Згідно цього пункту поручитель відповідає перед кредитором всіма власними коштами та майном, яке належить йому на праві власності.

У випадку невиконання боржником зобов`язань за "Угодою 1 та Угодою 2", боржник та поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники (п. 1.5 договору поруки).

Згідно п.2.1.2 договору поруки, у випадку невиконання боржником якого-небудь зобов`язання, передбаченого п.1.1 цього договору, кредитор має право направити поручителю вимогу із зазначенням невиконаного зобов`язання. Не направлення кредитором вказаної вимоги не є перешкодою та не позбавляє права кредитора звернутися до суду з вимогою виконати взяті на себе поручителем зобов`язання та вимагати виконання поручителем взятих на себе зобов`язань іншими способами. Поручитель відповідає перед кредитором як солідарний боржник у випадку невиконання боржником зобов`язань за "Угодою 1" і/або "Угодою 2", незалежно від факту направлення чи не направлення кредитором поручителю передбаченої даним пунктом вимоги.

Умовами п. 1.5., п. 2.1.2. договору поруки визначено, що боржник та поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

Сторони взаємно домовились, що порука за цим договором припиняється через 15 років після укладання цього договору. У випадку виконання боржником та/або поручителем всіх зобов`язань за Угодою 1 цей договір припиняє свою дію (п.4.1. договору поруки).

За умовами п.4.2. договору поруки зміни та доповнення до цього договору вносяться тільки за згодою сторін, в письмовому вигляді, шляхом укладання відповідного договору про внесення змін.

Частинами першою, другою статті 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Згідно із частинами першою, другою статті 543 ЦК України в разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Солідарні боржники залишаються зобов`язаними доти, доки їхній обов`язок не буде виконаний у повному обсязі.

З аналізу вимог частини першої статті 554 ЦК України у поєднанні з вимогами, передбаченими частиною першою статті 542 та статтею 543 цього Кодексу, слідує, що між боржником та поручителем існує солідарний обов`язок, установлений законом, якщо інше не встановлено договором.

З огляду на вказане, враховуючи положення договору поруки № Р768879159 від 02.12.2019 року, суд зазначає про наявність у відповідача-2 обов`язку щодо виконання зобов`язання ФГ "З відокремленою садибою "Садовських" за договором банківського обслуговування №б/н від 04.07.2019.

Водночас, надаючи оцінку позовним вимогам в контексті обсягу відповідальності поручителя, суд враховує наступне.

Вирішуючи питання щодо застосування норм ч.1 ст.559 ЦК України, з огляду на положення ч.4 ст.236 ГПК України щодо обов`язковості висновків Верховного Суду, суд вважає за необхідне врахувати висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 26.05.2020 у справі №910/13109/18.

Розглядаючи спір в рамках справи №910/13109/18, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність у поручителя солідарного обов`язку щодо відшкодування заборгованості за кредитним договором у зв`язку із припиненням поруки в силу положень частини першої статті 559 ЦК України (у відповідній редакції).

Приймаючи зазначену постанову, Велика Палата Верховного Суду відступила від правового висновку в подібних правовідносинах, викладеного Верховним Судом, зокрема, у постановах від 14 серпня 2019 року у справі № 910/12419/18 та від 1 листопада 2019 року у справі № 910/13940/18, вказавши, що умова договору поруки про те, що поручитель при укладанні цього договору дає свою згоду на збільшення основного зобов`язання, не виключають застосування правил, передбачених абзацом 3 частини третьої статті 202 ЦК України та, відповідно, необхідності узгодження певних вчинених в односторонньому порядку змін до основного зобов`язання з поручителем у належній формі.

Судова практика з даного питання є сталою та послідовною, що також підтверджується постановою Верховного Суду України від 09.10.2020 по справі №903/998/19.

Проаналізувавши зміст означених постанов Верховного Суду, суд дійшов висновку що правовідносини у даній справі є подібними правовідносинам у справах №903/998/19 та №910/13109/18, оскільки договори поруки, укладені з АТ "Приват Банк", є аналогічними та містять умову про те, що поручитель при укладанні цього договору дає свою згоду на збільшення основного зобов`язання.

За таких обставин, суд вважає за необхідне застосувати означений правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, врахувавши при цьому, що постанова у справі 910/13109/18 приймалася з урахуванням редакції ст.559 Цивільного кодексу України, чинної до 04.02.2019р. В той же час Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відновлення кредитування" було внесено зміни до ч.1 ст. 559 ЦК України та викладено її в новій редакції: "1. Порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання. У разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшився обсяг відповідальності боржника, такий поручитель несе відповідальність за порушення зобов`язання боржником в обсязі, що існував до такої зміни зобов`язання".

З урахуванням наведеного, суд вважає за необхідне застосувати вказаний правовий висновок в частині, що є релевантною для даної справи.

За змістом частини першої статті 654 ЦК України зміна договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Пунктом 4.2 договору поруки сторони узгодили, що зміни та доповнення до цього договору вносяться тільки за згодою сторін, у письмовому вигляді, шляхом укладання відповідного договору про внесення змін.

Як встановлено судом з довідки позивача, кредитний ліміт ФГ "З відокремленою садибою "Садовських" з огляду на укладення договору поруки був встановлений у розмірі 200 000,00 грн,, що цілком відповідає п.1.1.1 договору поруки, водночас доказів надання ОСОБА_1 письмової згоди на збільшення кредитного ліміту відповідача-1 з 200 000,00 грн. до 450 000,00 грн., а відповідно на збільшення обсягу своєї відповідальності матеріали справи не містять.

Враховуючи, що станом на момент укладання договору поруки ч.1 ст. 559 ЦК України була викладена в новій редакції, а також те, що позивачем належними та допустимими доказами не доведено погодження поручителем зміни кредитного ліміту до 450 000,00 грн, суд, з урахуванням положень ст. 559 ЦК України, зазначає, що відповідач-2 несе відповідальність за порушення відповідачем-1 зобов`язань в обсязі, що був погоджений договором поруки, тобто у сумі 200 000,00 грн.

Враховуючи наведене у сукупності, суд вказує, що вимоги позивача про покладення на поручителя обов`язку з погашення заборгованості є правомірними та обґрунтованими на суму 200 000,00 грн., з огляду на що вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" в цій частині підлягають частковому задоволенню.

Положеннями ч. 1 ст. 14 ГПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненнями особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Проаналізувавши встановлені обставини в їх сукупності, господарський суд приходить до висновку, що позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" підлягають частковому задоволенню, так як частково обґрунтовані та доведені.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивач при пред`явленні позову сплатив судовий збір у розмірі 7 157,57 грн., що вбачається із платіжного доручення від 19.01.2021 року.

Враховуючи висновки, наведені у постанові пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013р. №7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України", щодо розподілення судового збору у разі заявлення солідарних вимог, з огляду на часткове задоволення позовних вимог, суд, з урахуванням положень ст. 129 ГПК України, покладає витрати по сплаті судового збору у сумі 5252,27 грн. на ФГ "З відокремленою садибою "Садовських", та у сумі 1 500,00 грн. на ОСОБА_1 , а в іншій частині на позивача.

Керуючись ст. ст. 4, 5, 74-75, 129, 237-241 Господарського процесуального кодексу України суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" - задовольнити частково.

2. Стягнути солідарно з Фермерського господарства "З відокремленою садибою "Садовських" /, адреса - 67223, Одеська обл., Іванівський р., с. Гудевичеве, вул. Миру, 89-Б/ та ОСОБА_1 /РНОКПП НОМЕР_1 , паспорт серії НОМЕР_2 , виданий Іванівським РС ГУМВС України в Одеській області, адреса - АДРЕСА_1 / на користь Акціонерного товариства Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" /, адреса -01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1-Д, адреса листування - 49027, м. Дніпро, а/с 1800, e-mail: / заборгованість за кредитним договором № б/н від 04.07.2019 року у розмірі 200 000,00 грн. /двісті тисяч гривень 00 копійок/.

3. Стягнути з Фермерського господарства "З відокремленою садибою "Садовських" /, адреса - 67223, Одеська обл., Іванівський р., с. Гудевичеве, вул. Миру, 89-Б/ на користь Акціонерного товариства Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" /, адреса -01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1-Д, адреса листування - 49027, м. Дніпро, а/с 1800, e-mail: / заборгованість за кредитним договором № б/н від 04.07.2019 року у розмірі 250 151,24 грн. /двісті п`ятдесят тисяч сто п`ятдесят одна гривня 24 копійки/.

4. Стягнути з Фермерського господарства "З відокремленою садибою "Садовських" /, адреса - 67223, Одеська обл., Іванівський р., с. Гудевичеве, вул. Миру, 89-Б/ на користь Акціонерного товариства Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" /, адреса -01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1-Д, адреса листування - 49027, м. Дніпро, а/с 1800, e-mail: / судовий збір у розмірі 5 252,27 грн. /п`ять тисяч двісті п`ятдесят дві гривні 27 копійок/.

5. Стягнути з ОСОБА_1 /РНОКПП НОМЕР_1 , паспорт серії НОМЕР_2 , виданий Іванівським РС ГУМВС України в Одеській області, адреса - АДРЕСА_1 / на користь Акціонерного товариства Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" /, адреса -01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1-Д, адреса листування - 49027, м. Дніпро, а/с 1800, e-mail: / судовий збір у розмірі 1500,00 грн. /одна тисяча п`ятсот гривень 00 копійок/.

6. В іншій частині вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Рішення складено 16 липня 2021 р.

Суддя Н.Д. Петренко