ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

12.07.2021 Справа № 905/964/21

Господарський суд Донецької області у складі судді Бокової Ю.В., при секретарі судового засідання Мальованій О.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом: товариства з обмеженою відповідальністю "БЕРІНГ КР" (50000, Дніпропетровська обл., місто Кривий Ріг, проспект Поштовий, будинок 49, кімната 227, )

до відповідача: державного підприємства "ШАХТОУПРАВЛІННЯ "ПІВДЕННОДОНБАСЬКЕ № 1" (85670, Донецька обл., місто Вугледар, вулиця Магістральна, 4; )

про стягнення 259851,08 грн., з яких основна заборгованість в розмірі 185211,13 грн., пеня в розмірі 33662,70 грн., штраф в розмірі 12964,78 грн., інфляційні втрати в розмірі 19409,87 грн., 3% річних в розмірі 8 602,60 грн.,-

за участю представників сторін:

від позивача: не з`явився

від відповідача: не з`явився

В С Т А Н О В И В

Товариство з обмеженою відповідальністю "БЕРІНГ КР" звернулося до Господарського суду Донецької області з позовом до державного підприємства "ШАХТОУПРАВЛІННЯ "ПІВДЕННОДОНБАСЬКЕ № 1" про стягнення 259851,08 грн., з яких основна заборгованість в розмірі 185 211,13 грн., пеня в розмірі 33 662,70 грн., штраф в розмірі 12 964,78 грн., інфляційні втрати в розмірі 19 409,87 грн., 3% річних в розмірі 8 602,60 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем грошових зобов`язань за договором №459Т від 30.11.2018 про закупівлю товару за кошти підприємства за результатами відкритих торгів №UA-2018-10-23-000183-b, внаслідок чого виникла заборгованість в розмірі 185 211,13 грн., що стало підставою для нарахування позивачем пені в розмірі 33 662,70 грн., штрафу в розмірі 12 964,78 грн., інфляційних втрат в розмірі 19 409,87 грн., 3% річних в розмірі 8 602,60 грн.

Представник позивача під час розгляду даної справи наполягав на задоволенні позовних вимог у повному обсязі. 05.07.2021 на адресу суду від представника позивача надійшла заява, в якій останній просив розглянути справу без його участі та зазначив, що важкий фінансовий стан підприємства відповідача не може бути правовою підставою для невиконання (неналежного виконання) укладеного договору та зменшення відповідальності по укладеному договору.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився. 22.06.2021 від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній просив розглянути справу без його участі, визнав позовні вимоги в частині стягнення основного боргу в сумі 185 211,13 грн. та повідомив, що у зв`язку з тяжким фінансовим станом підприємства на даний час не має можливості сплатити вказану суму. Також у вказаному відзиві представник відповідача просив зменшити розмір судового збору на 50 % у зв`язку із визнанням позову до початку розгляду справи по суті.

Стаття 42 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що прийняття участі у судовому засіданні є правом сторони. При цьому, норми вказаної статті зобов`язують сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Як зазначено в ч.1 ст.202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

При цьому, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Суд вважає за можливе розглянути спір за наявними в справі матеріалами, оскільки їх цілком достатньо для правильної юридичної кваліфікації спірних правовідносин, а відсутність належним чином повідомлених представників сторін істотним чином не впливає на таку кваліфікацію і не перешкоджає розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши обставини спору, доводи учасників судового процесу суд, -

В С Т А Н О В И В

30.11.2018 між державним підприємством "ШАХТОУПРАВЛІННЯ "ПІВДЕННОДОНБАСЬКЕ № 1" (далі замовник) та товариством з обмеженою відповідальністю "БЕРІНГ КР" (далі постачальник) було укладено договір про закупівлю товару за кошти підприємства за результатами відкритих торів № UA-2018-10-23-000183-b (далі-договір), відповідно до п.п. 1.1., 1.2. якого постачальник зобов`язується поставити замовникові товар за кодом класифікатора ЄЗС (ДК 021:20 2 Зубчасті колеса, зубчасті передачі та приводні елементи, зазначені у даному договорі, а замовник прийняти і оплатити такий товар згідно переліку, зазначеному у п. 1.2. договору.

Згідно п. 3.1 договору сума цього договору становить 1 764 600,00 грн. (один мільйон сімсот шістдесят чотири тисячі шістсот) грн. 00 коп., у тому числі ПДВ 20% - 294 100,00 грн.

Розрахунки проводяться шляхом оплати замовником, яка здійснюється на підставі рахунку постачальника на умовах: предпостачання, оплата по факту постачання протягом 30 календарних днів (п. 4.1. договору).

Відповідно до п. 4.3. договору замовник здійснює розрахунки з постачальником в національній валюті України шляхом перерахунку коштів на розрахунковий рахунок постачальника.

Згідно п. 5.1. договору строк узгодженої товару протягом 2018-2019 рр. Узгодженою партією товару за даним договором є кількість та найменування товарів, поставлених протягом 10 (десяти) робочих днів з моменту замовлення, яка складається виходячи з реального фінансування закупівлі.

Відповідно до п. 5.2. договору умови поставки: DDP, Україна, 85670, Донецька область, м. Вугледар, відділення № 1, ТОВ «Нова пошта» або м. Вугледар, вул. Магістральна, 4, ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське № 1»; умова регулюється офіційними правилами тлумачення торгових термінів Міжнародної торгової палати (Інкотермс 2010).

Датою поставки товару та переходу права власності на товар вважається дата, яка вказана замовником на товаросупроводжувальних документах, наданих постачальником, при прийманні товару (п. 5.3. договору).

Згідно п. 6.1.1. договору замовник зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати за поставлений товар.

Відповідно до п. 7.3.1. договору за порушення строків виконання зобов`язання стягується пеня у розмірі 0,1 % вартості товарів, з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково сплачується штраф у розмірі 7 % вказаної вартості.

Цей договір набирає чинності з дати його підписання і діє до 31.12.2019, а щодо виконання зобов`язань до повного і належного їх виконання сторонами (п. 10.1 договору).

Вищезазначений договір підписаний представниками сторін без зауважень, підписи скріплені печатками.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов вищезазначеного договору позивачем було поставлено товару на суму 560 136,78 грн. з ПДВ, що підтверджується видатковими накладними: № 308 від 06.12.2020 на суму 839,76 грн. з ПДВ, № 309 від 13.12.2018 на суму 10 079,52 грн. з ПДВ, № 313 від 26.12.2018 на суму 16 084,32 грн. з ПДВ, № 314 від 27.12.2018 на суму 21 666,36 грн. з ПДВ, № 1 від 04.01.2019 на суму 6450,00 грн. з ПДВ, № 2 від 09.01.2019 на суму 1460,64 грн. з ПДВ, № 3 від 09.01.2019 на суму 15 418,08 грн. з ПДВ, № 5 від 11.01.2019 на суму 3120,00 грн. з ПДВ, № 7 від 14.01.2019 на суму 9313,92 грн. з ПДВ, № 11 від 28.01.2019 на суму 5667,84 грн. з ПДВ, № 23 від 11.02.2019 на суму 13 290,00 грн., № 24 від 13.02.2019 на суму 2 794,08 грн. з ПДВ, № 29 від 18.02.2019 на суму 9 216,60 грн. з ПДВ, № 30 від 20.02.2019 на суму 14 572,80 грн. з ПДВ, № 32 від 26.02.2019 на суму 2963,52 грн. з ПДВ, № 33 від 28.02.2019 на суму 1610,16 грн. з ПДВ, № 38 від 06.03.2019 на суму 1275,36 грн. з ПДВ, № 39 від 07.03.2019 на суму 2442,00 грн. з ПДВ, № 41 від 15.03.2019 на суму 11 912,88 грн. з ПДВ, № 42 від 19.03.2019 на суму 3 108,96 грн. з ПДВ, № 44 від 25.03.2019 на суму 3815,52 грн. з ПДВ, № 47 від 26.03.2019 на суму 5 874,00 грн. з ПДВ, № 48 від 27.03.2019 на суму 10 138,08 грн. з ПДВ, № 49 від 27.03.2019 на суму 4046,44 грн. з ПДВ, № 55 від 10.04.2019 на суму 4 274,40 грн. з ПДВ, № 58 від 11.04.2019 на суму 13 733,76 грн. з ПДВ, № 60 від 12.04.2019 на суму 12 345,84 грн. з ПДВ, № 63 від 24.04.2019 на суму 16 323,60 грн. з ПДВ, № 64 від 25.04.2019 на суму 660,48 грн. з ПДВ, № 68 від 26.04.2019 на суму 7 172,40 грн. з ПДВ, № 76 від 15.05.2019 на суму 6 171,12 грн. з ПДВ, № 79 від 17.05.2019 на суму 19 700,64 грн. з ПДВ, № 83 від 20.05.2019 на суму 3 840,00 грн. з ПДВ, № 87 від 22.05.2019 на суму 4 619,64 грн. з ПДВ, № 98 від 30.05.2019 на суму 5 920,32 грн. з ПДВ, № 99 від 03.06.2019 на суму 34 795,32 грн. з ПДВ, № 106 від 03.06.2019 на суму 2 998,80 грн. з ПДВ, № 108 від 18.06.2019 на суму 10 724,76 грн. з ПДВ, № 109 від 20.06.2019 на суму 2 543,76 грн. з ПДВ, № 119 від 27.06.2019 на суму 6 831,60 грн. з ПДВ, № 120 від 01.07.2019 на суму 11 318,16 грн. з ПДВ, № 125 від 16.07.2019 на суму 5 288,88 грн. з ПДВ, № 127 від 18.07.2019 на суму 30 995,28 грн. з ПДВ, № 128 від 18.07.2019 на суму 360,00 грн. з ПДВ, № 129 від 18.07.2019 на суму 4907,40 грн. з ПДВ, № 130 від 22.07.2019 на суму 12 087,06 грн. з ПДВ, № 132 від 23.07.2019 на суму 924,00 грн. з ПДВ, № 135 від 26.07.2019 на суму 11 040,00 грн. з ПДВ, № 162 від 21.08.2019 на суму 1 569,12 грн. з ПДВ, № 165 від 22.08.2019 на суму 5 588,16 грн. з ПДВ, № 167 від 27.08.2019 на суму 2 257,92 грн. з ПДВ, № 171 від 06.09.2019 на суму 10 569,48 грн. з ПДВ, № 172 від 11.09.2019 на суму 9 156,84 грн. з ПДВ, № 173 від 12.09.2019 на суму 5 842,56 грн. з ПДВ, № 176 від 16.09.2019 на суму 16 818,24 грн. з ПДВ, № 177 від 19.09.2019 на суму 540,00 грн. з ПДВ, № 182 від 25.09.2019 на суму 7 103,76 грн. з ПДВ, № 184 від 27.09.2019 на суму 5 644,80 грн. з ПДВ, № 188 від 04.10.2019 на суму 13 066,08 грн. з ПДВ, № 189 від 07.10.2019 на суму 9593,28 грн. з ПДВ, № 193 від 18.10.2019 на суму 13 105,20 грн. з ПДВ, № 195 від 21.10.2019 на суму 5688,36 грн. з ПДВ, № 196 від 21.10.2019 на суму 1080,00 грн. з ПДВ, № 197 від 21.10.2019 на суму 540,00 грн. з ПДВ, № 208 від 07.11.2019 на суму 7741,80 грн. з ПДВ, № 211 від 07.11.2019 на суму 7170,72 грн. з ПДВ, № 212 від 07.11.2019 на суму 5272,68 грн. з ПДВ, № 217 від 29.11.2019 на суму 7 525,20 грн. з ПДВ та № 220 від 05.12.2019 на суму 17 524,32 грн. з ПДВ.

Як зазначає позивач, відповідачем було здійснено частково оплату за поставлений товар, а саме на суму 374 925,65 грн., що підтверджується банківською випискою з рахунку позивача за період з 01.02.2019 по 31.10.2019 (а.с. 136).

У зв`язку з тим, що оплату за поставлений товар було здійснено відповідачем не в повному обсязі, позивач звертався до відповідача з претензією вих. 106 від 02.04.2021 про сплату вартості поставленого товару в розмірі 185 211,13 грн.

Листом від 14.04.2021 відповідач визнав заборгованість перед позивачем в сумі 185 211,13 грн. та зазначив, що вказана заборгованість буде погашена після поліпшення фінансового стану підприємства.

Наведені обставини зумовили звернення позивача із даним позовом до суду для захисту своїх прав та охоронюваних законом інтересів.

Оцінюючи правомірність заявлених позовних вимог суд зазначає наступне.

Як вбачається із матеріалів справи, сутність розглядуваного спору полягає у спонуканні відповідача до виконання грошових зобов`язань.

Оцінивши зміст зазначеного договору, з якого виникли цивільні права та обов`язки сторін, суд дійшов висновку, що укладена угода за своїм змістом та правовою природою є договором поставки, який підпадає під правове регулювання норм статті 712 Цивільного кодексу України та статей 264-271 Господарського кодексу України. В частині, що не суперечить договору, до вказаного правочину також застосовуються норми Цивільного кодексу України, які регулюють правила купівлі-продажу (статті 655-697 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст.712 Цивільного кодексу України та ст.265 Господарського кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Таким чином в силу статті 265 Господарського кодексу України, статті 712 і 655 Цивільного кодексу України, пункту 1.1 договору, постачальник зобов`язується поставити, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити товар, в асортименті, кількості, якості та за ціною, визначеними у специфікаціях, які є невід`ємною частиною даного договору.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України та ст.173 Господарського кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно ст.ст. 11, 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають зокрема з договорів. Аналогічні положення встановлені і в ст.ст. 173-175 Господарського кодексу України.

Отже, в контексті зазначених норм укладений між позивачем та відповідачем договір про закупівлю товару за кошти підприємства за результатами відкритих торів № UA-2018-10-23-000183-b від 30.11.2018 є належною підставою для виникнення у останнього грошових зобов`язань, визначених його умовами.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

При цьому, приписи ч.7 ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов`язання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами ст. 629 Цивільного кодексу України відносно обов`язковості договору для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 Господарського кодексу України та ст.599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняються виконанням, проведеним належним чином.

Згідно ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як вже зазначалося, згідно п. 4.1. договору розрахунки проводяться шляхом оплати замовником, яка здійснюється на підставі рахунку постачальника на умовах: предпостачання, оплата по факту постачання протягом 30 календарних днів.

Як встановлено судом, позивачем поставлено продукцію відповідачу на суму 560 136,78 грн. з ПДВ, що підтверджується видатковими накладними (а.с. 66-134).

Факт отримання від позивача товару з боку відповідача за вищевказаним договором не заперечується ані позивачем, ані відповідачем.

Разом із тим, відповідачем було здійснено часткову оплату за поставлений товар, а саме на суму 374 925,65 грн., що підтверджується наявною в матеріалах справи банківською випискою з рахунку позивача за період з 01.02.2019 по 31.10.2019 (а.с. 136).

Також в матеріалах справи наявний акт звірки взаємний розрахунків за період з 30.11.2018 по 19.02.2021, згідно якого заборгованість відповідача перед позивачем станом на 19.02.2021 за договором № 459Т від 30.11.2018 складає 185 211,13 грн.

Вищезазначений акт підписаний представниками сторін без зауважень, підписи скріплені печатками.

Сплату решти заборгованості боржником не здійснено, доказів перерахування коштів на користь позивача суду не надано, документів, а також матеріалів, які б спростовували твердження позивача, відповідачем суду також не надано.

За таких обставин суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення заборгованості в сумі 185 211,13 грн.

Згідно до ч.1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом.

Отже, порушення боржником прийнятих на себе зобов`язань тягне за собою відповідні правові наслідки, які полягають у можливості застосування кредитором до боржника встановленої законом або договором відповідальності.

Відповідно до положень ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Позивачем нараховано пеню у розмірі 33 662,70 грн. за загальний період з 19.08.2019 по 04.07.2020, а також штраф у розмірі 12 964,78 грн. за прострочення виконання відповідачем зобов`язання з оплати поставленого товару понад 30 днів.

Як вже зазначалося, згідно п. 7.3.1. договору за порушення строків виконання зобов`язання стягується пеня у розмірі 0,1 % вартості товарів, з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково сплачується штраф у розмірі 7 % вказаної вартості.

Згідно з ч. 2 ст. 231 Господарського кодексу України, у разі якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах: за порушення умов зобов`язання щодо якості (комплектності) товарів (робіт, послуг) стягується штраф у розмірі двадцяти відсотків вартості неякісних (некомплектних) товарів (робіт, послуг); за порушення строків виконання зобов`язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Відповідно до відомостей з єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань підприємство відповідача є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки.

Суд зазначає, що одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить ст. 61 Конституції України, так як згідно зі ст. 549 ЦКУ пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до ст. 230 ГКУ - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій (аналогічний висновок викладено у постановах ВСУ від 09.04.2012 у справі № 3-88гс11, від 27.04.2012 у справі №3-24гс12; постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 09.02.2018 у справі № 911/2813/17, від 22.03.2018 у справі № 911/1351/17, від 17.05.2018 у справі № 910/6046/16, від 25.05.2018 у справі № 922/1720/17, від 09.07.2018 р. у справі № 903/647/17 та від 08.08.2018 р. у справі № 908/1843/17, у справі № 917/194/18 від 02.04.2019, у справі № 910/7398/18 від 23.07.2019.

Перевіривши за допомогою інформаційно-пошукової системи "Ліга" розрахунок пені за визначений позивачем період, господарський суд дійшов висновку, що останній є арифметично невірним. Так, згідно здійсненого судом розрахунку сума пені, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, становить 33 733,79 грн. за загальний період з 19.08.2019 по 04.07.2020. Разом із тим, враховуючи, що згідно приписів ст. 237 Господарського процесуального кодексу при ухваленні рішення суд не може виходити у рішенні за межі позовних вимог, суд вважає правомірним стягнення з відповідача пені у заявленому позивачем розмірі 33 662,70 грн.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок штрафу за прострочення виконання відповідачем зобов`язання з оплати поставленого товару понад 30 днів, господарський суд дійшов висновку, що останній є арифметично вірним, у зв`язку з чим задовольняє позовні вимоги в частині стягнення штрафу у заявленому позивачем розмірі 12 964,78 грн.

За змістом ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання та на вимогу кредитора має сплатити суму боргу.

Позивачем на підставі ст.625 Цивільного кодексу України нараховано 3 % річних за загальний період з 19.08.2019 по 17.05.2021 в сумі 8602,60 грн. та інфляційні нарахування за загальний період за вересня 2019 по квітень 2021 в сумі 19 409,87 грн.

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Вказана стаття визначає відповідальність за порушення грошового зобов`язання та її приписи підлягають застосуванню у випадку прострочення боржником виконання грошового зобов`язання. Тобто, у разі неналежного виконання боржником грошового зобов`язання виникають нові додаткові зобов`язання, які тягнуть за собою втрату матеріального характеру. Відповідно такі додаткові зобов`язання є заходами відповідальності за порушення основного зобов`язання, у тому числі, коли має місце прострочення виконання основного зобов`язання.

3% річних за своїми ознаками є платою за користування чужими коштами в цей період прострочки виконання відповідачем його договірного зобов`язання, і за своєю правовою природою є самостійним способами захисту цивільних прав і забезпечення виконання цивільних зобов`язань.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного суду України від 24.01.2018 по справі № 910/24266/16, відповідно до якої вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції є правом кредитора, яке він може реалізувати, а може від нього відмовитися. Якщо кредитор приймає рішення вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції, він має враховувати індекс інфляції за кожний місяць (рік) прострочення незалежно від того, чи був в якійсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція), а отже, сума боргу в цьому періоді зменшується.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права і інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. До вимог про стягнення сум процентів, передбачених статтею 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність (стаття 257 названого Кодексу).

Тобто, всі вищевказані приписи застосовуються у разі наявності прострочення грошового зобов`язання боржника перед кредитором за невиконання (неналежне виконання) умов відповідного договору.

Перевіривши за допомогою інформаційно-пошукової системи "Ліга" розрахунок 3% річних за визначений позивачем період, господарський суд дійшов висновку, що останній є арифметично та методологічно вірним. У зв`язку з викладеним, суд задовольняє позовні вимоги в частині стягнення 3 % річних в сумі 8602,60 грн.

Перевіривши розрахунок інфляційних втрат за визначений позивачем період, господарський суд дійшов висновку, що останній є методологічно та арифметично невірним, оскільки зважаючи на порядок формування індексу інфляції (впродовж усього календарного місяця та за цілий місяць) період нарахування має визначатися цілими місяцями, починаючи з місяця, наступного за місяцем у якому мав бути здійснений платіж.

Згідно здійсненого судом за допомогою інформаційно-пошукової системи "Ліга" перерахунку інфляційні втрати, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, складають 18 882,41 грн. за період з вересня 2019 по квітень 2021.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Згідно ч.1-4 ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ч.1 п.1 ч.3 ст.123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 1 ст. 130 Господарського процесуального кодексу України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

За приписами ч. 3 ст. 7 Закону України Про судовий збір у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Ухвалою суду від 31.05.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі 905/964/21, яку вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження.

Відповідно до ч. 2 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Судом встановлено, що перше судове засідання по даній справі відбулося 14.06.2021 та розпочався розгляд справи по суті, що відображено у протоколі судового засідання по справі № 905/964/21 по даній справі.

Оскільки чинним законодавством не передбачено повернення позивачу частини сплаченого судового збору у разі часткового задоволення позовних вимог, а також враховуючи той факт, що відзив відповідача, в якому останній визнав позовні вимоги в частині стягнення основної заборгованості в сумі 185 211,13 грн. надійшов на адресу суду лише 22.06.2021, судом здійснюється розподіл судового збору відповідно до ст.ст. 123, 129 Господарського пропорційно розміру заявлених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 42, 46, 73, 74, 76-79, 86, 91, 123, 129, 191, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю "БЕРІНГ КР" до державного підприємства "ШАХТОУПРАВЛІННЯ "ПІВДЕННОДОНБАСЬКЕ № 1" про стягнення 259851,08 грн., з яких основна заборгованість в розмірі 185 211,13 грн., пеня в розмірі 33 662,70 грн., штраф в розмірі 12 964,78 грн., інфляційні втрати в розмірі 19 409,87 грн., 3% річних в розмірі 8 602,60 грн., задовольнити частково.

Стягнути з державного підприємства "ШАХТОУПРАВЛІННЯ "ПІВДЕННОДОНБАСЬКЕ № 1" (85670, Донецька обл., місто Вугледар, вулиця Магістральна, 4; ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "БЕРІНГ КР" (50000, Дніпропетровська обл., місто Кривий Ріг, проспект Поштовий, будинок 49, кімната 227, ) основну заборгованість в сумі 185 211,13 грн., 3% річних в сумі 8602,60 грн., інфляційні втрати в сумі 18 882,41 грн., пеню в сумі 33 662,70 грн., штраф у розмірі 12 964,78 грн., судовий збір в сумі 3889,86 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Згідно із ст.241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга відповідно до ст.256 Господарського процесуального кодексу України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Східного апеляційного господарського суду через господарський суд Донецької області (п.17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України).

У судовому засіданні 12.07.2021 проголошено та підписано вступну та резолютивну частину рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 13.07.2021.

Повідомити учасників справи про можливість ознайомитись з електронною копією судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень за його веб-адресою: http://reyestr.court.gov.ua.

Суддя Ю.В. Бокова