РІШЕННЯ

Іменем України

12 липня 2021 року м. Чернігівсправа № 927/428/21

Господарський суд Чернігівської області у складі судді Шморгуна В. В., розглянувши матеріали справи у порядку спрощеного позовного провадження

Позивач: Дочірнє підприємство логістична компанія "Ексім-Юніверс",

, пр. Богдана Хмельницького, 227, м. Дніпро, 49000

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Валтекс Ван",

, пр. Миру, буд. 49, м. Чернігів, 14005

Предмет спору: про стягнення 16 500,00 грн,

ПРЕДСТАВНИКИ СТОРІН:

не викликались,

ВСТАНОВИВ:

Дочірнє підприємство логістична компанія "Ексім-Юніверс" звернулось до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Валтекс Ван", у якому позивач просить суд стягнути з відповідача 16 500,00 грн заборгованості за надані послуги з перевезення вантажу.

Дії суду, пов`язані з розглядом справи.

У зв`язку з недодержанням позивачем вимог, викладених у ст. 162, 164 Господарського процесуального кодексу України, ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 29.04.2021 позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою суду від 11.05.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Відповідно до ч. 5, 7 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву.

Клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін суду не надходило.

Також ухвалою від 11.05.2021 встановлено сторонам строки для подання заяв по суті, а саме:

- відповідачу - п`ятнадцятиденний строк з дня отримання ухвали для подання до суду та позивачу відзиву на позов з доданими до нього документами;

- позивачу - п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання до суду та відповідачу відповіді на відзив з доданими до неї документами;

- відповідачу - п`ятиденний строк з дня отримання відповіді на відзив для подання до суду та позивачу заперечень з доданими до них документами.

Ухвала суду від 11.05.2021, направлена на юридичну адресу відповідача, вказану у позовній заяві, повернулась неврученою на адресу суду з відміткою відділення поштового зв`язку "адресат відсутній за вказаною адресою". Днем проставлення у поштовій довідці відмітки про відсутність відповідача за юридичною адресою є 18.05.2021.

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (далі - ЄДР) місцезнаходження відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Валтекс Ван": проспект Миру, будинок 49, м. Чернігів, 14005.

Частиною 5 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України визначено, що учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності в особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення, якщо така адреса відсутня.

Відповідно до ч. 7 ст. 120 Господарського процесуального кодексу України у разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Пунктами 4, 5 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Згідно з ч. 1 ст. 10 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань", якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.

Відповідно до п. 116 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 №270, у разі невручення рекомендованого листа з позначкою "Судова повістка" рекомендований лист разом з бланком повідомлення про вручення повертається за зворотною адресою у порядку, визначеному у пунктах 99, 99-1, 99-2, 106 та 114 цих Правил, із зазначенням причини невручення.

У п. 992 Правил визначено, що рекомендовані поштові відправлення з позначкою "Судова повістка", адресовані юридичним особам, під час доставки за зазначеною адресою вручаються представнику юридичної особи, уповноваженому на одержання пошти, під розпис. У разі відсутності адресата за вказаною на рекомендованому листі адресою працівник поштового зв`язку робить позначку "адресат відсутній за вказаною адресою", яка засвідчується підписом з проставленням відбитку календарного штемпеля і не пізніше ніж протягом наступного робочого дня повертає його до суду.

Отже, у разі якщо судове рішення про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою і повернено поштою у зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що відповідач був належним чином повідомлений про відкриття провадження у справі та встановлення йому строку для подання відзиву на позов, а днем вручення ухвали від 11.05.2021 є 18.05.2021.

Отже, останнім днем строку для подання відповідачем відзиву є 02.06.2021.

Частиною 2 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Короткий зміст позовних вимог та узагальнені доводи учасників справи.

Позовні вимоги обґрунтовано неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за Договором №05.11.2018 про надання транспортно-експедиційних послуг по здійсненню перевезень вантажів автомобільним транспортом у міському та міжміському сполученні від 05.11.2018 в частині здійснення оплати за послуги перевезення, наданих на підставі заявки №643 від 06.11.2018.

Відзиву на позов, відповіді на відзив та заперечень у встановлений строк до суду не надходило.

Згідно з ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідно до ч. 4 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України, якщо відзив не містить вказівки на незгоду відповідача з будь-якою із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, відповідач позбавляється права заперечувати проти такої обставини під час розгляду справи по суті, крім випадків, якщо незгода з такою обставиною вбачається з наданих разом із відзивом доказів, що обґрунтовують його заперечення по суті позовних вимог, або відповідач доведе, що не заперечив проти будь-якої із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, з підстав, що не залежали від нього.

Оскільки відповідач не подав відзив у встановлений судом строк, справа вирішується за наявними у ній матеріалами.

Обставини, які є предметом доказування у справі. Докази, якими сторони підтверджують або спростовують наявність кожної обставини, яка є предметом доказування у справі.

У позовній заяві позивач зазначає, що 05.11.2018 між ТОВ "Регіоніка" (далі - Замовник) та ДП ЛК "Ексім-Юніверс" (далі - Виконавець або Експедитор) було укладено договір №05.11.2018 про надання транспортно-експедиційних послуг по здійсненню перевезень вантажів автомобільним транспортом у міському та міжміському сполученні (далі - Договір), копію якого надано ним суду (а.с. 53-56).

На Договорі від імені Виконавця міститься підпис директора ОСОБА_6, який скріплений печаткою ДП ЛК «Ексім-Юніверс», а від імені Замовника в графі «директор ОСОБА_1, МП» - підпис та відтиск печатки відсутні, тобто цей Договір не підписаний ТОВ «Регіоніка».

Згідно з витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 06.11.2018 керівником та особою, яка може вчиняти дії від імені ТОВ «Регіоніка», у тому числі підписувати договори тощо, зазначений ОСОБА_1 .

Позивач вказує, що 06.11.2018 він від ТОВ «Регіоніка» отримав заявку №643 на перевезення вантажу (далі - Заявка), копію якої додав до позовної заяви.

У наданій Заявці вказані такі дані: Замовник - ТОВ "Регіоніка"; Експедитор (перевізник) - ДП ЛК "Ексім-Юніверс"; тип автомобіля - реф; марка - Даф; № тягача - НОМЕР_1 ; № напівпричепа - НОМЕР_2 ; П.І.П. водія - ОСОБА_2 ; № мобільного тел. - НОМЕР_3 ; дата, час завантаження - 06.11.18; адреса подачі ТЗ під завантаження - Одеса; адреса розвантаження - Олешки-Дніпро; відповідальна особа за відвантаження - ОСОБА_3 / ІНФОРМАЦІЯ_1 / НОМЕР_4 ; дата, час розвантаження - 07.11.18; місце та адреса вивантаження - по ТТН; відповідальна особа за вивантаження - ОСОБА_3 / ІНФОРМАЦІЯ_2 / НОМЕР_4 ; перелік документів для здачі - 2 ТТН, видаткова накладна, доручення; розмір штрафних санкцій, простій ТЗ, порушення строку подачі ТЗ під завантаження - згідно договору; ставка (ціна) за перевезення з ПДВ - 16 500,00; умови оплати - рахунок, Акт, податкова накладна, 5 банківських днів з моменту подачі документів на оплату) (а.с. 14).

На Заявці в графі «П.І.Б., посада уповноваженої особи ДП ЛК «Ексим-Юниверс» міститься підпис ОСОБА_4 , а в графі «П.І.Б., посада уповноваженої особи ТОВ «Регіоніка» вказано особу на ім`я ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 без зазначення його прізвища і посади та міститься підпис від імені цієї особи; на підписі особи на ім`я ОСОБА_3 нанесені контури відтиску печатки, проте, зважаючи на погану якість, наданого позивачем цього доказу, неможливо встановити якої саме.

Довіреності або інших підтверджуючих документів діяти від імені ТОВ «Регіоніка» цією особою позивачем суду не надано.

Як вказує позивач у позовній заяві, ТОВ «Регіоніка» організовувало перевезення для Науково-виробничого підприємства «Нива» у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю, проте доказів на підтвердження цього суду не надав.

За твердженнями позивача він відповідно до умов Заявки здійснив перевезення вантажу, на підтвердження чого надав суду копії товарно-транспортних накладних на переміщення алкогольних напоїв (а.с. 19-22), а саме:

- №НИ-0051904 від 06.11.2018, у якій вказано: автомобіль - сідловий тягач - E: Scania НОМЕР_1 , причіп (напівпричіп) - напівпричіп бортовий - Е: Wielton НОМЕР_2 , перевізник - ПП «Логістік-Агро», водій-експедитор ОСОБА_2 ; замовник (платник) - НВП «Нива» у вигляді ТОВ; відправник - НВП «Нива» у вигляді ТОВ; одержувач - ТОВ «АТБ-Маркет»; пункт навантаження: Одеська область, Біляївський район, Усатівська сільська рада, автодорога Київ-Одеса, 462 км+930 м (склади); пункт розвантаження - Херсонська область, м. Олешки, вул. Промислова, 1;

№НИ-0051905 від 06.11.2018, у якій вказано: автомобіль - сідловий тягач - E: Scania НОМЕР_1 , причіп (напівпричіп) - напівпричіп бортовий - Е: Wielton НОМЕР_2 , перевізник - ПП «Логістік-Агро», водій-експедитор ОСОБА_2 ; замовник (платник) - НВП «Нива» у вигляді ТОВ; відправник - НВП «Нива» у вигляді ТОВ; одержувач - ТОВ «АТБ-Маркет»; пункт навантаження: Одеська область, Біляївський район, Усатівська сільська рада, автодорога Київ-Одеса, 462 км+930 м (склади); пункт розвантаження - Херсонська область, м. Олешки, вул. Промислова, 1;

- №Ф-000002816 від 06.11.2018, у якій вказано: автомобіль - сідловий тягач - E: Scania НОМЕР_1 , причіп (напівпричіп) - напівпричіп бортовий - Е: Wielton НОМЕР_2 , перевізник - ПП «Логістік-Агро», водій-експедитор ОСОБА_2 ; замовник (платник) - ТОВ «Фрателлі Консорціум»; відправник - ТОВ «Фрателлі Консорціум»; одержувач - ТОВ «АТБ-Маркет»; пункт навантаження: Одеська область, Овідіопольський район, смт Великодолинське, вул. Станційна, 57; пункт розвантаження - Дніпропетровська область, тер. Слобожанської селищної ради, комплекс будівель та споруд №8;

- №Ф-000002817 від 06.11.2018, у якій вказано: автомобіль - сідловий тягач - E: Scania НОМЕР_1 , причіп (напівпричіп) - напівпричіп бортовий - Е: Wielton НОМЕР_2 , перевізник - ПП «Логістік-Агро», водій-експедитор ОСОБА_2 ; замовник (платник) - ТОВ «Фрателлі Консорціум»; відправник - ТОВ «Фрателлі Консорціум»; одержувач - ТОВ «АТБ-Маркет»; пункт навантаження: Одеська область, Овідіопольський район, смт Великодолинське, вул. Станційна, 57; пункт розвантаження - Дніпропетровська область, тер. Слобожанської селищної ради, комплекс будівель та споруд №8.

Позивач надав акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) №3472 від 09.11.2018 (а.с.24), у якому вказано, що Виконавцем (ДП ЛК «Ексім-Юніверс») були проведені такі роботи (надані послуги) за договором №05.11.2018 від 05.11.2018: транспортні послуги, маршрут: Одеса-Олешки-Слобожанське, автомобіль НОМЕР_1 / НОМЕР_2 , ПІБ водія: ОСОБА_2 , на загальну суму 16 500,00 грн з ПДВ. Вказаний акт не підписаний від імені Замовника (ТОВ «Регіоніка»).

На оплату вказаних транспортних послуг позивач виставив ТОВ «Регіоніка» рахунок-фактуру №3472 від 09.11.2018 на суму 16 500,00 грн з ПДВ (а.с. 25).

У позовній заяві позивач зазначає, що оригінали товарно-транспортних накладних, акту здачі-прийняття робіт (надання послуг) №3472 від 09.11.2018, рахунку-фактуру №3472 від 09.11.2018 були направлені ТОВ «Регіоніка» Новою поштою та як докази цього надав копію експрес-накладної №6759 від 27.11.2018, у якій вказано одержувачем: ТОВ «Регіоніка», ОСОБА_5 , м. Бровари, відділення №2, Київська область, тип відправлення: документи (а.с. 28).

У наданій позивачем роздруківці електронного листа, надісланого з електронної адреси - ІНФОРМАЦІЯ_3 , вказано, що за накладною №6759 відправлення було отримано одержувачем 12.12.2018 12:31:00 (а.с. 60).

Відповідач склав та зареєстрував податкову накладну №100 від 09.11.2018 на загальну суму 16 500,00 грн, послуги - транспортні послуги, маршрут: Одеса-Олешки-Слобожанське, автомобіль НОМЕР_1 / НОМЕР_2 , ПІБ водія: ОСОБА_2 (а.с. 26-27).

Доказів віднесення відповідної суми ПДВ до податкового кредиту за цією операцією позивачем суду не надано.

Відповідно до витягу із Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, за умовами пошуку , юридичною особою Товариство з обмеженою відповідальністю "Регіоніка" 06.02.2020 було змінено назву на Товариство з обмеженою відповідальністю "Валтекс Ван".

Оцінка суду.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частиною 1 ст. 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частина 1 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлює, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

За приписами ст. 909 Цивільного кодексу України, яка кореспондується зі ст. 307 Господарського кодексу України, за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі.

Згідно з п. 3.4 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України 14.10.97 № 363 (далі - Правила), після того, як Перевізник і Замовник узгодили умови перевезень і розрахунки, стверджений підписом Перевізника проект Договору з необхідними до нього додатками в двох екземплярах Перевізник зобов`язаний направити Замовнику не пізніше ніж через три дні після його узгодження.

Пунктом 11.1 Правил передбачено, що основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна, форму якої наведено в додатку 7 до цих Правил.

Товарно-транспортну накладну суб`єкт господарювання може оформлювати без дотримання форми, наведеної в додатку 7 до цих Правил, за умови наявності в ній інформації про назву документа, дату і місце його складання, найменування (прізвище, ім`я, по батькові) Перевізника та/або експедитора, замовника, вантажовідправника, вантажоодержувача, найменування та кількість вантажу, його основні характеристики та ознаки, які дають можливість однозначно ідентифікувати цей вантаж, автомобіль (марка, модель, тип, реєстраційний номер), причіп/напівпричіп (марка, модель, тип, реєстраційний номер), пункти навантаження та розвантаження із зазначенням повної адреси, посади, прізвища та підписів відповідальних осіб вантажовідправника, вантажоодержувача, водія та/або експедитора.

Оформлення перевезень вантажів товарно-транспортними накладними здійснюється незалежно від умов оплати за роботу автомобіля (п. 11.2 Правил).

Відповідно до п. 14.1 Правил форма і порядок розрахунків, а також випадки зміни розміру оплати за перевезення вантажів і надання інших послуг, пов`язаних з цим, визначаються Перевізником з вантажовідправником або вантажоодержувачем - Замовником при укладенні ними Договору на перевезення вантажів (п. 3.1 Договору).

Згідно з п. 14.4 Правил остаточний розрахунок за перевезення вантажів провадиться Замовником на підставі рахунку Перевізника, який має бути виписаний не пізніше трьох днів після виконання перевезень з доданням товарно-транспортних накладних.

Рахунок за виконані перевезення виписується на підставі належним чином оформлених товарно-транспортних накладних.

За приписами ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Аналогічні положення містяться у ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України.

Статтею 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України визначено, що одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Позивач стверджує, що 05.11.2018 між ТОВ ЛК «Ексім-Юніверс» та ТОВ «Регіоніка» був укладений договір №05.11.2018 про надання транспортно-експедиційних послуг по здійсненню перевезень вантажів автомобільним транспортом у міському та міжміському сполученні, на підтвердження чого надав суду копію цього договору.

Як встановив суд, вказаний договір не містить ані підпису директора ОСОБА_1 , ані печатки ТОВ «Регіоніка».

Частиною 7 ст. 179 Господарського кодексу України передбачено, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Згідно з ч. 4 ст. 203 Цивільного кодексу України правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

У пункті 1 ч. 1 ст. 208 ЦК України передбачено, що у письмовій формі належить вчиняти правочини між юридичними особами.

Статтею 909 Цивільного кодексу України встановлено письмову форму для укладення договору перевезення вантажу.

Стаття 207 Цивільного кодексу України встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Частиною ж другою цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Таким чином, підпис є невід`ємним елементом (реквізитом) письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію.

Відповідно до статті 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1 ст. 638 ЦК України).

Якщо сторони такої згоди не досягли, договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини.

Оскільки спірний договір не підписаний з боку ТОВ «Регіоніка», суд доходить висновку, що сторони не досягли згоди з усіх його істотних умов, а отже він є неукладеним та не породжує для сторін будь-яких прав та обов`язків.

Щодо наданої позивачем заявки №643 від 06.11.2018 на перевезення вантажу, яка, за його твердженнями, надійшла від ТОВ «Регіоніка» суд зазначає наступне.

Суд встановив, що на Заявці в графі «П.І.Б., посада уповноваженої особи ТОВ «Регіоніка» вказано особу на ім`я ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 без зазначення його прізвища і посади та міститься підпис від імені цієї особи;

Отже, суд вважає, що достовірно встановити особу, яка підписала цю Заявку, не видається за можливе.

Станом на дату, зазначену як дату підписання Заявки (06.11.2018), керівником та єдиною особою, яка може вчиняти дії від імені ТОВ «Регіоніка», у тому числі підписувати договори тощо, був ОСОБА_1 , що підтверджується витягом з ЄДР.

Жодних інших доказів, які підтверджують те, що особа на ім`я « ОСОБА_3 » станом на 06.11.2018 була працівником ТОВ «Регіоніка», та наявність у цієї особи повноважень на підписання правочинів від імені ТОВ «Регіоніка» суду не надано.

Така електронна адреса - ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також номер телефону - НОМЕР_4 , вказані у Заявці, як засоби зв`язку з ТОВ «Регіоніка» в цьому Реєстрі також не зазначені.

Крім того, на підписі особи на ім`я ОСОБА_3 нанесені контури відтиску печатки, проте, зважаючи на погану якість, неможливо встановити якої саме.

Таким чином, суд доходить висновку, що позивач не довів належними та допустимими доказами факт підписання між сторонами Заявки, а відтак і виникнення господарських правовідносин щодо спірного перевезення вантажу ДП ЛК «Ексім-Юніверс» саме з ТОВ «Регіоніка».

Згідно із статтею 181 Господарського кодексу України допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Відповідно до ч. 1 ст. 218 Цивільного кодексу України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом.

Позивач як докази здійснення перевезення вантажу надав суду товарно-транспортні накладні на переміщення алкогольних напоїв №НИ-0051904 від 06.11.2018, №НИ-0051905 від 06.11.2018, №Ф-000002816 від 06.11.2018, №Ф-000002817 від 06.11.2018.

У всіх товарно-транспортних накладних перевізником вказано ПП «Логістик-Агро», а одержувачем - ТОВ «АТБ-Маркет»; у товарно-транспортних накладних №НИ-0051904 від 06.11.2018 та №НИ-0051905 від 06.11.2018 замовником та відправником вказано НВП «Нива» у вигляді ТОВ, а у товарно-транспортних накладних №Ф-000002816 від 06.11.2018 та №Ф-000002817 від 06.11.2018 - ТОВ «Фрателлі Консорціум».

При цьому ТОВ «ДП ЛК «Ексім-Юніверс» (позивач) та ТОВ «Регіоніка» (відповідач) у цих накладних взагалі не вказуються.

На вказаних накладних містяться підписи представників НВП «Нива» у вигляді ТОВ та ТОВ «Фрателлі Консорціум» про здачу вантажу, які скріплені печатками цих товариств, підписи представників ТОВ «АТБ-Маркет» про одержання вантажу, а також підписи водія ОСОБА_2 . Підписи представників ТОВ «Регіоніка» на наданих товарно-транспортних накладних відсутні.

У позовній заяві позивач зазначив, що ТОВ «Регіоніка» організовувало перевезення для Науково-виробничого підприємства «Нива», проте доказів на підтвердження цього суду не надав.

Жодних обставин та доказів щодо участі ПП «Логістик-Агро» як перевізника та ТОВ «Фрателлі Консорціум» як замовника та відправника вантажу, а також наявності взаємовідносин у цих підприємств з позивачем та відповідачем суду також не надано.

Отже, з вказаних товарно-транспортних накладних не вбачається волевиявлення ТОВ «Регіоніка» на замовлення у позивача послуг з перевезення, оскільки ці накладні не містять підпису ТОВ «Регіоніка».

Зазначення у накладних автомобіля та напівпричепу бортового, які належать позивачу, а також водія, який є його працівником, підтверджує лише здійснення перевезення транспортними засобами позивача та його водієм, проте не підтверджує факту надання послуг з перевезення вантажів позивачем саме відповідачу.

Щодо наданого позивачем акту здачі-прийняття робіт (надання послуг) №3472 від 09.11.2018 суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в України" первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію.

Частиною 2 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в України" визначено, що первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність".

Вказаний перелік обов`язкових реквізитів документа кореспондується з п. 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1995, згідно з яким первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

У вказаному акті зазначено, що Виконавцем (ДП ЛК «Ексім-Юніверс») були проведені такі роботи (надані послуги) за договором №05.11.2018 від 05.11.2018: транспортні послуги, маршрут: Одеса-Олешки-Слобожанське, автомобіль НОМЕР_1 / НОМЕР_2 , ПІБ водія: ОСОБА_2 , на загальну суму 16 500,00 грн з ПДВ.

Проте, як встановив суд, вказаний акт не підписаний від імені Замовника (ТОВ «Регіоніка»).

Позивач зазначає, що цей акт був направлений на адресу ТОВ «Регіоніка» та отриманий останнім, на підтвердження чого надав копію експрес-накладної №6759 від 27.11.2018, у якій вказано одержувачем: ТОВ «Регіоніка», ОСОБА_5 , м. Бровари, відділення №2, Київська область, тип відправлення: документи та роздруківку електронного листа, надісланого з електронної адреси - ІНФОРМАЦІЯ_3 , у якому вказано, що за накладною №6759 відправлення було отримано одержувачем 12.12.2018 12:31:00.

Отже, одержувачем поштового відправлення №6759 вказано особу « ОСОБА_5 », а місцем одержання - відділення Нової пошти №2 у м. Бровари.

Однак матеріали справи не містять доказів на підтвердження наявності у особи « ОСОБА_3 » повноважень діяти від ТОВ «Регіоніка», а надіслання документів до відділення Нової пошти адресату « ОСОБА_5 » не може свідчити про їх направлення саме на адресу ТОВ «Регіоніка».

При цьому з наданої позивачем експрес-накладної №6759 від 27.11.2018 не можливо встановити, які саме документи були направлені у поштовому відправленні.

Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку, що позивач не надав належних доказів направлення акту здачі-прийняття робіт (надання послуг) №3472 від 09.11.2018 ТОВ «Регіоніка» та його отримання останнім, що у свою чергу не може свідчити про необґрунтовану відмову відповідача від підписання цього акту.

Таким чином, акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) №3472 від 09.11.2018, не підписаний відповідачем, за відсутності інших доказів, які свідчать про надання цих послуг та про необґрунтовану відмову відповідача від підписання цього акту, не може свідчити про надання позивачем ТОВ «Регіоніка» послуг з перевезення на суму 16 500,00 грн.

Стосовно наданої позивачем податкової накладної №100 від 09.11.2018 суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 201.7 Податкового кодексу України (на дату складання податкової накладної) податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

Пунктом 201.10 Податкового кодексу України визначено при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Як доказ податкова накладна може оцінюватися судом лише у сукупності з іншими доказами у справі, проте не може буди єдиним доказом, на підставі якого суд встановлює факт надання послуг замовнику та їх прийняття ним (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 29.01.2020 у справі №916/9221/19).

Належних та допустимих доказів надання позивачем відповідачу послуг з перевезення на суму 16 500,00 грн суду не надано, доказів відображення спірних господарських операцій у податковому обліку відповідача (ТОВ «Регіоніка») у відповідний період матеріали справи також не містять, а відтак суд вважає, що саме лише податкова накладна № 100 від 09.11.2018 не може свідчити про наявність заборгованості відповідача перед позивачем у розмірі 16 500,00 грн.

Відповідно до приписів ст. 13, 74 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Водночас, згідно з ч. 4 ст. 13 названого Кодексу, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Передбачивши право учасникам спору на подання своїх доводів та підтверджуючих певні обставини доказів, законодавець встановлює й процесуальні обов`язки таких учасників шляхом визначення певного процесуального порядку реалізації відповідних прав, у разі недотримання яких без поважних причин настають відповідні негативні наслідки для такого учасника у вигляді неприйняття судом його аргументів, оскільки неподання відповідних доказів найчастіше пояснюється неналежною підготовкою сторони до розгляду справи.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 14 ГПК України). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч. 1 ст. 74 ГПК України). Вичерпний перелік підстав звільнення від доказування закріплює ст. 75 ГПК України.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (див. постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 2 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18(пункт 41)). Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (див. пункт 43 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18).

Такі правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц.

Сама лише відсутність заперечень учасника судового процесу щодо тих чи інших обставин (наприклад, неподання відзиву на позовну заяву) не свідчить про визнання ним таких обставин: "мовчазне" визнання обставин зі змісту процесуального закону не випливає.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18.

За наведених обставин у їх сукупності, суд дійшов висновку про недоведеність позивачем наявності у відповідача заборгованості за надані послуги з перевезення на суму 16 500,00 грн, а відтак позовна вимога позивача є неправомірною та задоволенню не підлягає.

Висновки суду.

Доказами у справі, відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків (ч. 2 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно з ч. 1 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ст. 78 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Згідно зі ст. 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Інші докази та пояснення учасників справи судом до уваги не приймаються, оскільки не спростовують вищевикладені висновки суду.

За змістом п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень та висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішеннях у справах "Трофимчук проти України", "Серявін та інші проти України" обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Судом було вжито усіх заходів для забезпечення реалізації сторонами своїх процесуальних прав та з`ясуванні усіх питань, винесених на його розгляд.

За наведених у їх сукупності обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Щодо судових витрат.

Оскільки у позові відмовлено, судові витрати, понесені позивачем, стягненню з відповідача не підлягають.

Керуючись ст. 13, 14, 42, 73-80, 86, 129, 165, 233, 236-238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду, з урахуванням п. 17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України, у строки, визначені ст. 256 цього Кодексу.

Веб-адреса Єдиного державного реєстру судових рішень: http://reyestr.court.gov.ua/.

Суддя В. В. Шморгун