ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"06" липня 2021 р. Cправа № 902/751/19

Господарський суд Вінницької області у складі судді Маслія І.В. при секретарі судового засідання Шушковій А.П.

за участю представників

позивача Лавренчук А.С., договір про надання правової допомоги №б/н від 30.08.2019;

відповідача Титко Г.М. , керівник згідно витягу з ЄДР;

Сковоронський І.В., ордер серія ВН № 054446 від 25.09.2019 р.;

Максимчук А.І., ордер серія ВН № 054445 від 16.09.2019 р.;

присутній ОСОБА_2 , згідно паспорта

Розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду матеріали справи

за позовом: ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 ; АДРЕСА_2 )

до: Колективного підприємства "Зварювальна лабораторія" (вул. Сергія Зулінського, 20а, м. Вінниця, 21022)

про стягнення 299200,37 грн вартості частини майна

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3 звернулась до господарського суду Вінницької області з позовом до Колективного підприємства "Зварювальна лабораторія" про стягнення 99 123,91 грн., з яких 67352,91 грн. - вартість частки у статутному фонді, 25720,00 грн. - інфляційні втрати та 6051,00 грн. - 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є спадкоємцем частки в статутному фонді відповідача. 27.05.2016 загальними зборами відповідача прийнято рішення яким відмовлено позивачу у прийнятті до членів підприємства та вирішено виплатити останньому вартість частини майна підприємства, пропорційно до розміру успадкованої частки протягом 3 місяців з дати державної реєстрації відповідних змін до статуту підприємства. Державна реєстрація вищевказаних змін до статутних документів підприємства проведена 01.06.2016. Відповідач грошові зобов`язання, в строк встановлений рішенням загальних зборів підприємства, не виконав, що стало підставою звернення позивача до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 06.09.2019 за вказаним позовом відкрито провадження у справі № 902/751/19 за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання на 02.10.2019.

Ухвалою від 06.09.2019 задоволено клопотання позивача про витребування доказів та витребувано: у Колективного підприємства "Зварювальна лабораторія" оригінал (належно засвідчену копію) Протоколу 12 Загальних зборів членів Колективного підприємства "Зварювальна лабораторія" від 25.03.2016 року та у Виконавчого комітету Вінницької міської ради належним чином засвідчену копію реєстраційної справи Колективного підприємства "Зварювальна лабораторія".

20.09.2019 від Виконавчого комітету Вінницької міської ради до суду надійшла належним чином засвідчена копія реєстраційної справи Колективного підприємства "Зварювальна лабораторія".

26.09.2019 до суду від позивача та представника позивача надійшли клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату, з підстав у них викладених.

До суду 30.09.2019 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній проти задоволення позову заперечує.

Ухвалою від 02.10.2019 відкладено підготовче засідання на 29.10.2019, з підстав викладених у відповідній ухвалі.

25.10.2019 до суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій останній спростовує доводи викладені відповідачем у відзиві на позовну заяву та просить суд задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою від 29.10.2019 продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів, задоволено клопотання представника позивача в частині витребування у КП "Вінницьке міське бюро технічної інвентаризації" інвентаризаційної справи щодо Колективного підприємства "Зварювальна лабораторія" та відкладено підготовче засідання на 20.11.2019.

13.11.2019 до суду від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив.

До суду 14.11.2019 від КП "Вінницьке міське бюро технічної інвентаризації" надійшли матеріали інвентарної справи Колективного підприємства "Зварювальна лабораторія".

19.11.2019 до суду від позивача та його представника надійшли клопотання про відкладення підготовчого засідання на іншу дату, в зв`язку з хворобою представника, до клопотання додано листок непрацездатності.

Ухвалою від 20.11.2019 відкладено підготовче засідання на 02.12.2019, з підстав викладених у відповідній ухвалі.

20.11.2019 до суду від представника відповідача надійшло клопотання щодо визначення питань з яких має бути проведена судова експертиза. Дане клопотання мотивовано необхідністю отримання консультації експерта-економіста для погодження остаточного переліку та правильного формулювання питань що підлягатимуть експертному висновку. Крім того, на вирішення судової експертизи поставити додаткове питання орієнтовно наступного змісту "чи відображено у бухгалтерському обліку Відповідача та чи підтверджується фактичне формування (оплата) його статутного фонду зареєстрованого у 2006 році у розмірі 20 000,00 грн. за рахунок нерозподіленого прибутку Підприємства?".

02.12.2019 від представника позивача до суду надійшло клопотання про витребування доказів.

В судовому засіданні 02.12.2019 представником позивача підтримано клопотання про витребування доказів.

Суд розглянувши дане клопотання, відмовив в його задоволенні оскільки воно подано передчасно.

Представник позивача, в судовому засіданні, подав клопотання про призначення судової економічної експертизи. Мотивуючи своє клопотання представник позивача зазначив, що відповідно до п. 4.20 Постанови Пленуму ВГСУ №4 від 25.02.2016 року "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з корпоративних правовідносин", учасник ТОВ або ТДВ має право вимагати проведення з ним розрахунків на підставі дійсної (ринкової) вартості майна товариства, а отже, господарським судом має бути задоволено клопотання учасника, який вийшов (виключений) з ТОВ або ТДВ, про здійснення експертної оцінки дійсності (ринкової) вартості необоротних і оборотних активів товариства та його зобов`язань для обчислення вартості частини майна, що належить до сплати такому учаснику. Враховуючи вище викладене, у справі необхідно провести економічно-оціночну експертизу на вирішення якої просить поставити наступні питання:

- Яка дійсна (ринкова) вартість активів Колективного підприємства "Зварювальна лабораторія", в тому числі які належать відповідачу на праві приватної власності (інших основних засобів, нематеріальних активів, майна невиробничого та виробничого призначення, оборотних активів, тощо) станом на 31.03.2015 року?;

- Яка вартість частини майна Колективного підприємства "Зварювальна лабораторія", що належить до виплати, ОСОБА_3 , спадкоємиці померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 пропорційно розміру його частки - 5,88235% у статутному фонді (капіталі) Колективного підприємства "Зварювальна лабораторія" станом на 31.03.2015 року?;

- Чи є сформованим статутний фонд (капітал) Колективного підприємства "Зварювальна лабораторія" у розмірі 20 000,00 грн відповідно до фінансового звіту суб`єкта малого підприємництва за 3 квартал 2006 року, за балансом станом на 30.09.2006 року?.

В судовому засіданні представником відповідача запропоновано усні питання які слід поставити екпертній установі.

Представник позивача щодо запропонованих запитань відповідача заперечив.

Вирішуючи питання щодо заявленого представником позивача клопотання про призначення у справі економічно-оціночної експертизи суд, задовольнив його частково.

Так Ухвалою від 02.12.2019 призначено у справі № 902/751/19 судово-економічну ескпертизу, проведення якої доручено Вінницькому відділенню Київського науково-дослідному інституту судових експертиз. На вирішення судово-економічної експертизи поставлено наступні питання: - Яка дійсна (ринкова) вартість усього майна Колективного підприємства "Зварювальна лабораторія" (вул. Сергія Зулінського, 20а, м. Вінниця, ), в тому числі основних засобів, нематеріальних активів, оборотних активів, майна невиробничого призначення з урахуванням майнових зобовязань товариства, була станом на 31.03.2015. - Чи є сформованим, відповідно до фінансової звітності Колективного підприємства "Зварювальна лабораторія" () станом на 31.03.2015 року, статутний фонд (капітал) підприємства у розмірі 20 000,00 грн. - Яка вартість частини майна Колективного підприємства "Зварювальна лабораторія" () станом на 31.03.2015 року, пропорційно до розміру частки у статутному фонді (капіталі), належить до виплати ОСОБА_3 - спадкоємиці померлого ОСОБА_4 . Провадження у справі №902/751/19 на час проведення експертизи зупинено.

Ухвалою від 22.01.2020 на підставі клопотання судового експерта уточнено третє питання поставлене на розгляд технічної експертизи документів, яке викладено у запропонованій експертом редакції, а саме: - Яка вартість частини майна Колективного підприємства "Зварювальна лабораторія" () станом на 31.03.2015 року, пропорційно до розміру частки у статутному фонді (капіталі), належить до виплати ОСОБА_4 . Провадження у справі зупинено на час проведення експертизи.

24.09.2020 до суду з супровідним листом надійшов висновок за результатами проведення оціночно-будівельної та оціночно-земельної експертизи. В супровідному листі зазначено, що разом з цим висновком матеріали направляються на проведення економічної експертизи.

19.01.2021 до суду з супровідним листом надійшов висновок за результатами проведення судової автотоварознавчої експертизи.

14.04.2021 на адресу суду надійшов супровідний лист з висновком за результатами проведення судової товарознавчої експертизи.

Крім того 14.04.2021 на адресу суду надійшов супровідний лист з висновком за результатами проведення судової економічної експертизи разом з матеріалами справи.

Ухвалою від 15.04.2021 призначено судове засідання на 11.05.2021 для розгляду висновку експертизи та вирішення питання про поновлення провадження у справі.

11.05.2021 до суду від позивача надійшла заява про збільшення позовних вимог, в якій позивач на підставі висновків експертів просить суд стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти в сумі 299200,37 грн, з яких 179641,08 грн - вартість частки у статутному фонді, 94267,29 грн - інфляційні втрати та 25292,00 грн - 3% річних.

Також 11.05.2021 позивачем подано додаткові пояснення по суті справи на заперечення відповідача та клопотання про долучення доказів.

В судовому засіданні 11.05.2021 судом прийнята заява позивача про збільшення позовних вимог.

За наслідками судового засідання судом відкладено підготовче засідання на 01.06.2021 (Протокольна ухвала).

25.05.2021 до суду від відповідача надійшов відзив на заяву про збільшення позовних вимог.

В судовому засіданні 01.06.2021 представником позивача заявлено усне клопотання про витребування у відповідача додаткових документів, суд задовольнив дане клопотання про що зазначено в протоколі судового засідання (Протокольна ухвала). Крім того для подання витребуваних доказів встановлено відповідачу строк до 09.06.2021.

За наслідками судового засідання, судом винесено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи для судового розгляду по суті на 24.06.2021 та встановлено позивачу строк для подання відповіді на відзив до 16.06.2021, а відповідачу для подання заперечень на відповідь на відзив до 21.06.2021 (Протокольна ухвала).

09.06.2021 до суду від відповідача надійшли пояснення щодо неможливості виконання ухвали суду про витребування доказів.

17.06.2021 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив на заяву про збільшення позовних вимог.

24.06.2021 до суду від позивача надійшло клопотання про відкладення судового засідання.

Ухвалою від 24.06.2021 розгляд справи по суті відкладено на 06.07.2021, з підстав у ній викладених.

06.07.2021 від позивача до суду надійшло клопотання про постановлення окремої ухвали та визнання обставини встановленою.

Від відповідача до суду 06.07.2021 надійшла заява про відшкодування судових витрат у справі.

На визначену судом дату в судове засідання з`явились представники сторін.

Представник позивача підтримав подане клопотання про постановлення окремої ухвали та визнання обставини встановленою, яке мотивовано тим, що у зв`язку із наданням для проведення експертизи не усіх витребуваних документів, ухвалою суду від 01.06.2021 року у справі №902/751/19 (протокольно) було витребувано у відповідача документи, а саме: Касові книги за 2014 рік з первинними документами; Головну книгу за 2014 рік з первинними документами; Оборотно-сальдові відомості по рахунку бух.обліку №30 (Каса) за 2014 рік та Фінансові звіти (баланси) поквартальні за 2014 рік.

08.06.2021 року відповідачем були надані пояснення щодо неможливості виконання ухвали суду про витребування доказів у якій відповідач посилається на те, що вищевказані документи були знищені за Актом №3 «Про вилучення для знищення документів, не внесених до Національного архівного фонду» від 02.11.2016 року, а решта ненаданих документів була знищена за Актами №1 та №2 від 02.11.2016 року.

Однак Акт №3 «Про вилучення для знищення документів, не внесених до Національного архівного фонду» від 02.11.2016 року та документи за ним знищені, не проходили експертизу цінності, тобто на розгляд експертної комісії Архівного відділу Вінницької міської ради не надавались. Вищевказане підтверджується листом Виконавчого комітету Вінницької міської ради від 24.06.2021 року №01-00-011-43468, а також витягом із Протоколу №14 засідання експертної комісії архівного відділу Вінницької міської ради від 25.11.2016 року.

Тобто, відповідач не мав права знищувати дані документи.

Враховуючи, що в діях посадових осіб Колективного підприємства «Зварювальна лабораторія» є ознаки кримінального правопорушення позивачем до суду подано дане клопотання про постановлення окремої ухвали щодо внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками в діях посадових осіб Колективного підприємства «Зварювальна лабораторія ознак кримінального правопорушення передбаченого ч. 1, ч. 2 ст. 357 Кримінального кодексу України та направити вказану ухвалу до Вінницького районного управління поліції ГУНП України у Вінницькій області для перевірки обставин наявності кримінального правопорушення, зобов`язати надати суду відповідь на ухвалу та визначити строк надання такої відповіді та визнати встановленою обставину, а саме визнати сформованим статутний фонд (капітал) Колективного підприємства «Зварювальна лабораторія» станом на 31.03.2015 року у розмірі 20000,00 гривень.

Розглянувши дане клопотання суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 246 ГПК України суд, виявивши при вирішенні спору порушення законодавства або недоліки в діяльності юридичної особи, державних чи інших органів, інших осіб, постановляє окрему ухвалу, незалежно від того, чи є вони учасниками судового процесу. В окремій ухвалі суд має зазначити закон чи інший нормативно-правовий акт (у тому числі його статтю, пункт тощо), вимоги яких порушено, і в чому саме полягає порушення.

В ст. 81 ГПК України зазначено, що особи, які не мають можливості подати доказ, який витребовує суд, або не мають можливості подати такий доказ у встановлені строки, зобов`язані повідомити про це суд із зазначенням причин протягом п`яти днів з дня вручення ухвали. У разі неподання учасником справи витребуваних судом доказів без поважних причин або без повідомлення причин суд, залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання та яке ці докази мають значення, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у її визнанні, або розглянути справу за наявними в ній доказами, а у разі неподання таких доказів позивачем - також залишити позовну заяву без розгляду.

Дослідивши матеріали справи та клопотання представника позивача суд, дійшов висновку про відмову у його задоволенні, оскільки на день розгляду справи судом не виявлено порушення закону, а наявних в матеріалах справи доказів достатньо для вирішення спору і встановлення обставини відповідно до норм ст. 81 ГПК України можливе лише у разі неподання учасником справи витребуваних судом доказів без поважних причин або без повідомлення причин, однак як вбачається з матеріалів справи відповідач подав пояснення неможливості подання даних доказів, дану обставину крім іншого зазначено і представником позивача в клопотанні.

Також слід зазначити, що позивач не позбавлений права самостійно звернутись з заявою до правоохоронних органів щодо наявності кримінального правопорушення.

Представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог.

Представники відповідача проти задоволення позову заперечили з підстав викладених у відзивах та просили відмовити у задоволенні позову.

Відповідно до ст. 219 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті.

Після виходу суду з нарадчої кімнати, у судовому засіданні 06.07.2021 судом проголошено вступну та резолютивну частину рішення та повідомлено, що повне рішення буде складено у термін, передбачений ч. 6 ст. 233 ГПК України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши думку представників сторін, з`ясувавши фактичні обставини на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті судом встановлено наступне.

ОСОБА_3 (далі позивач), є спадкоємцем покійного чоловіка, ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом №439 від 04.03.2016 року, позивачу належить частка у розмірі 5,88235% в статутному фонді Колективною підприємства "Зварювальна лабораторія" (далі відповідач), що в грошовому вираженні становить 1 176,47 грн., в тому числі 6,26 грн.,- доля в майні підприємства згідно з засновницьким договором від 01.12.1994 року.

Колективне підприємство "Зварювальна лабораторія" створено на добровільних засадах організацією орендарів шляхом викупу державного майна, що підтверджене Договором купівлі-продажу майна № 32 від 02.03.1994 р. і актом прийому передачі у власність державного майна від 03.05.1994 р.

Засновниками колективного підприємства "Зварювальна лабораторія" є 14 громадян України, перелік та частки яких визначені в п. 1.2 Статуту підприємства який затверджено в 2006 році протоколом № 1 від 13 січня 2006 року Загальних зборів трудового колективу.

Протоколом № 12 від 25.03.2016, загальних зборів членів Колективного підприємства «Зварювальна лабораторія», було прийнято ряд рішень, зокрема, рішенням з питання четвертого порядку денного відмовлено ОСОБА_3 , на підставі її заяви у прийнятті до членів Колективного підприємства «Зварювальна лабораторія», виключено ОСОБА_4 зі складу членів Підприємства, а також вирішено, виплатити ОСОБА_3 вартість частини майна КП «Зварювальна лабораторія» (вкладу), пропорційно до розміру належної частки у статутному фонді Підприємства, визначеної на підставі показників балансу та фінансової звітності КП «Зварювальна лабораторія», протягом 3 (трьох) календарних місяців з дати державної реєстрації відповідних змін до Статуту КП згідно цього рішення.

Державна реєстрація відповідних змін до статутних документів, КП «Зварювальна лабораторія», у відповідному державному реєстрі проведена не була.

27.05.2016 року, загальними зборами членів КП «Зварювальна лабораторія», було прийнято протокол №14, рішенням з питання восьмого питання денного вирішено: Затвердити та прийняти до виконання без змін рішення Зборів з цього питання порядку денного, оформлене Протоколом від 25.03.2016 року, а саме:

Відмовити ОСОБА_3 , спадкоємиці покійного члена КП ОСОБА_4 , у прийняті до членів КП «Зварювальна лабораторія», у зв`язку з незацікавленістю більшості членів Підприємства у розширені членства, а також відсутністю у ОСОБА_3 необхідних для цього умов (критеріїв), визначених Статутом Підприємства.

Виплатити ОСОБА_3 вартість частини майна КП «Зварювальна лабораторія» (вкладу), пропорційно до розміру належної їй частки у статутному фонді Підприємства, визначеної на підставі показників балансу та фінансової звітності КП «Зварювальна лабораторія», протягом 3 (трьох) календарних місяців з дати державної реєстрації відповідних змін до Статуту КП згідно цього рішення.

Державна реєстрація вищевказаних змін до статутних документів КП «Зварювальна лабораторія», у відповідному державному реєстрі була проведена 01.06.2016 року.

Як зазначено позивачем у позовній заяві у КП «Зварювальна лабораторія» перед ОСОБА_3 виникло боргове зобов`язання, строк виконання якого минув, 01.09.2016 року. Однак, станом на теперішній час, належна ОСОБА_3 частка в Статутному фонді КП «Зварювальна лабораторія» не виплачено.

В зв`язку з несплатою вартості належної позивачу частки у статутному фонді Підприємства останній був змушений звернутись до суду з вимогою про стягнення з відповідача 99 123,91 грн., з яких 67352,91 грн. - вартість частки у статутному фонді, 25720,00 грн. - інфляційні втрати та 6051,00 грн. - 3% річних.

У відзиві на позовну заяву відповідач зазначив, що визнає право Позивача, як спадкоємця покійного члена Підприємства - ОСОБА_4 , на отримання вартості частини майна Підприємства, пропорційно до успадкованої частки у статутному капіталі (фонді), однак, заперечує розмір заявлених до стягнення сум.

Також, відповідач наголошує, що розрахунки із позивачем не були проведені своєчасно саме через прострочення позивача, оскільки останній не надав на письмову вимогу відповідача необхідні для проведення розрахунків відомості та документи.

Заперечення Відповідача гуртуються на наступних обставинах.

Відповідно до змісту Засновницького договору КП «Зварювальна лабораторія» від 01.12.1994р., ОСОБА_4 , спадкоємцем якого є позивач, виступив засновником КП та набув статусу його члена.

У відповідності до п.4.3. та списку засновників Засновницького договору, ОСОБА_4 вніс до статутного фонду КП вклад у сумі 626 120 карбованців (5.88% від його загального розміру), який на момент введення у оббіг національної валюти (2006 рік) оцінювався у 6,26 грн.

Рішеннями Загальних зборів співвласників та членів КП, оформлених Протоколом №1 від 13.01.2006р., було вирішено затвердити новий розмір статутного фонду Підприємства, у розмірі 20 000,00 грн., а також затверджено нову редакцію статуту КП.

Відповідно до змісту рішення Зборів від 13.01.2006р. та Статуту КП у редакції 2006 року (п.1.2.), частка ОСОБА_4 у статутному фонді Підприємства була збільшена із 6.26 грн. до 1 176,47 грн. 17.08.2006р. ОСОБА_4 особисто підписав нову редакцію статуту.

Після смерті ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), Позивач успадкувала його права та обов`язки, в тому числі пов`язані із майновою (пайовою) участю у статутному фонді КП.

27.05.16р. Загальними зборами членів КП (Протокол №14) було прийнято рішення, яким залишено в силі та повторно затверджено рішення Зборів від 25.03.2016р. (Протокол №12) про відмову у прийняті позивача у члени Підприємства, як спадкоємця покійного члена КП ОСОБА_4 , та виплату вартості частини майна КП, пропорційно до розміру успадкованої Позивачем частки у статутному капіталі (фонді) Підприємства, визначеної на підставі показників балансу та фінансової звітності КП "Зварювальна лабораторія". Виплату вирішено провести протягом 3 (трьох) календарних місяців з дати державної реєстрації відповідних змін до Статуту КП.

Під час обчислення розміру суми яка підлягала сплаті позивачу, у зв`язку з прийняттям вищезгаданих рішень, відповідачем було виявлено, що ОСОБА_4 свого часу не сплатив додаткового внеску до статутного фонду Відповідача у сумі 1 170,21 грн.

Згідно відомостей бухгалтерського обліку КП, зокрема згідно змісту Бухгалтерської довідки від 31.08.2006р., виявленої у архівних документах, не всі члени Підприємства здійснили додаткові вклади до його статутного фонду, серед них і покійний ОСОБА_4 .

Згідно пояснень головного бухгалтера КП ОСОБА_6 , додаткові внески до статутного фонду Підприємства здійснювалися членами КП шляхом внесення коштів у касу, про що складалися прибуткові касові ордери, квитанції по яких видавалися платнику.

У зв`язку з тим, що від дати здійснення додаткових внесків та оформлення первинних документів з цього приводу, минуло десять років (станом на 15.08.2016р.), а документи зазначеного періоду знаходилися у архіві і потребували розшуку, відповідач звернувся до позивача із листом №42 від 15.08.16р.

У вказаному листі відповідач, з метою визначення остаточного розміру суми, що підлягає виплаті, просив позивача повідомити та надати Підприємству відомості щодо здійснення спадкодавцем ОСОБА_4 додаткових внесків (вкладу) до статутного фонду (капіталу) КП "Зварювальна лабораторія" та фактичної оплати розподіленої у 2006 році на його користь частки, яку успадкував Позивач. Також, для своєчасного проведення розрахунків, відповідач просив позивача повідомити номер (реквізити) рахунку в установі банку на який слід перерахувати кошти, що підлягають виплаті позивачу згідно рішення Зборів від 25.03.2016р та від 27.05.2016р.

Відповіді на зазначений лист, як і витребуваної інформації (документів), позивач відповідачу не надав. Таке прострочення позивача зумовило неможливість виконання відповідачем відповідних зобов`язань перед ним.

За твердженням відповідача, успадкована позивачем частка у статутному фонді відповідача, за даними бухгалтерського обліку останнього, була оплачена лише в частині 6,26 грн., що становить 0,0313% від загального розміру статутного фонду КП на час визначення суми виплат (6,26 грн. х 100% - 20 000,00 грн. = 0,0313%).

Із врахуванням взятої позивачем за основу для розрахунків суми (власного капіталу КП станом на 31.03.15р.) - 1 145 000,00 грн., та фактично оплаченої частки ОСОБА_4 - 0,0313%, Позивачу належить виплатити вартість частини майна КП у сумі 358,39 грн. (1 145 000,00 грн. х 0,0313% = 358,39 грн.).

Однак, оскільки позивач не повідомив своїх платіжних реквізитів та не прибув до відповідача для отримання зазначеної суми готівкою, відповідач не завершив розрахунків з незалежних від нього причин.

Враховуючи вищевикладене, відповідач позов не визнає та просить суд відмовити у його задоволені.

У відповіді на відзив позивачем зазначено, що відповідно до протоколу №1 Загальних зборів співвласників та членів колективного підприємства «Зварювальна лабораторія» від 13.01.2006, частка ОСОБА_4 була збільшена з 6,26 грн. до 1176 грн. 47 коп.

Посилаючись на вказане відповідач зазначає, що померлий ОСОБА_4 мав доплатити грошові кошти в розмірі 1170 грн. 21 коп., зазначає що цього ОСОБА_4 зроблено не було, у зв`язку із чим визначає розмір частки померлого не у розмірі 5,88235% статутного фонду, а у розмірі 0,0313%.

Однак вказане твердження не відповідає дійсності, оскільки збільшення статутного фонду колективного підприємства відбувалось не за рахунок додаткових внесків учасників (членів) підприємства, а за рахунок нерозподіленого прибутку.

Вищевикладене підтверджується і самим Протоколом №1 Загальних зборів співвласників та членів колективного підприємства «Зварювальна лабораторія» від 13.01.2006 року, у якому не йдеться про збільшення статутного фонду за рахунок додаткових внесків членів підприємства, а лише про його затвердження.

Оскільки внесення додаткових коштів до статутного фонду підприємства відбувалось за рахунок нерозподіленого прибутку, то здійснювалось самим підприємством на підставі вищевказаного рішення Загальних зборів, а не через касу підприємства, як це стверджує відповідач.

Вищевказане також підтверджується Фінансовими звітами суб`єкта малого підприємництва, наявним у матеріалах реєстраційної справи КП «Зварювальна лабораторія», згідно яких у підприємства відсутній неоплачений капітал, який у випадку недовнесення ОСОБА_4 своєї частки мав би бути зазначений у рядку №360 звіту, який є порожнім.

Крім того 08.06.2006 року підприємством подавалася Реєстраційна картка про підтвердження відомостей про юридичну особу, згідно сторінки З якої у відомостях про засновника, ОСОБА_4 , зазначено «Розмір сплаченого внеску до статутного або складеного капіталу (статутного фонду) 1176 грн. 47 коп.», що також підтверджує фактичне виконання усіх обов`язків ОСОБА_4 щодо внесення своєї частки у статутному фонді підприємства станом на 08.06.2006 року.

Також, у випадку недовнесення учасником своєї частки, статутний фонд підприємства мав би бути відповідно зменшений, на суму недоплаченої частини частки, чого підприємством зроблено не було ні протягом року після прийняття рішення про затвердження нового розміру статутного капіталу, ні протягом усього часу членства ОСОБА_4 у підприємстві, до його виключення із членів (учасників) підприємства у зв`язку із смертю.

Відповідач заперечуючи розмір частки 5,88235% ОСОБА_4 у статутному фонді КП «Зварювальна лабораторія» та зменшуючи її до 0,0313% залишає поза увагою наявність у позивача дійсного свідоцтва про право на спадщину за законом на частку у розмірі 5,88235% в статутному фонді КП «Зварювальна лабораторія», що є дійсним та підтверджує заявлені права позивача на частку майна підприємства саме в зазначеному розмірі.

За твердженням позивача, жодних перешкод у відповідача з приводу розрахунку сум грошових коштів, належних до виплати позивачу та їх надання, у тому числі шляхом надсилання грошового переказу, у відповідача не було, а доводи та аргументи відповідача є надуманим, не відповідають дійсності та спрямовані на заниження сум грошових зобов`язань та уникнення від цивільно-фінансової відповідальності (в тому числі уникнення від сплати процентів за прострочення) перед позивачем.

Відповідач у запереченнях на відповідь на відзив проти викладених позивачем, у відповіді на відзив, тверджень заперечує зокрема зазначивши, що відповідно до чинного на 2006 рік законодавства України (Закону України "Про господарські товариства", Цивільного та Господарського кодексів України), питання щодо використання та/або розподілу чистого прибутку підприємства належало до виключної компетенції вищого органу управління (Зборів). Вищий орган відповідача приймав рішення з даного питання лише в частині направлення частини нерозподіленого прибутку КП на виплату дивідендів, а не на інші цілі.

Як зазначалось вище, ухвалою від 02.12.2019 призначено у справі № 902/751/19 судово-економічну ескпертизу. На вирішення судово-економічної експертизи поставлено наступні питання:

- Яка дійсна (ринкова) вартість усього майна Колективного підприємства "Зварювальна лабораторія" (вул. Сергія Зулінського, 20а, м. Вінниця, ), в тому числі основних засобів, нематеріальних активів, оборотних активів, майна невиробничого призначення з урахуванням майнових зобовязань товариства, була станом на 31.03.2015.

- Чи є сформованим, відповідно до фінансової звітності Колективного підприємства "Зварювальна лабораторія" () станом на 31.03.2015 року, статутний фонд (капітал) підприємства у розмірі 20 000,00 грн.

- Яка вартість частини майна Колективного підприємства "Зварювальна лабораторія" () станом на 31.03.2015 року, пропорційно до розміру частки у статутному фонді (капіталі), належить до виплати ОСОБА_4 (уточнене згідно ухвали від 22.01.2020).

В експертному висновку за результатами проведення судової економічної експертизи № 8205/19-21 від 28.01.2021 експертом зазначено:

по першому питанню - Дійсна (ринкова) вартість усього майна Колективного підприємства "Зварювальна лабораторія" (вул. Сергія Зулінського, 20а, м. Вінниця, ), в тому числі основних засобів, оборотних активів, майна невиробничого призначення з урахуванням майнових зобов`язань підприємства, станом на 31.03.2015 була 3053,9 тис.гри. (три мільйони п`ятдесят три тисячі дев`ятсот гривень).

по другому питанню - Виходячи із того, що фінансова звітність підприємства ґрунтується на данних регістрів бухгалтерського обліку, які в свою чергу складаються на підставі первинних документів, однозначно відповісти на питання щодо повноти формування статутного фонду (капіталу) Колективного підприємства "Зварювальна лабораторія" () станом на 31.03.2015р. у розмірі 20000,00 грн. не видається за можливе.

по третьому питанню - Експерту не видається за можливе визначити яка вартість частини майна Колективного підприємства Зварювальна лабораторія" () станом на 31.03.2015 року, пропорційна до розміру частки у статутному фонді, (капіталі), належить до виплати ОСОБА_4 .

В зв`язку з встановленою, в експертному висновку, дійсною вартістю усього майна відповідача, позивач подав до суду заяву про збільшення позовних вимог в якій просить стягнути з відповідача 299200,37 грн з яких 179641,08 грн - вартість частки у статутному фонді, 94267,29 грн - інфляційні втрати та 25292,00 грн - 3% річних.

У відзиві на заяву про збільшення позовних вимог відповідач заперечує та просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Відповідно до ч.1 ст.167 ГК України корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.

Частинами 1 та 5 ст.63 ГК України встановлено, що залежно від форм власності, передбачених законом, в Україні можуть діяти підприємства таких видів: приватне підприємство, що діє на основі приватної власності громадян чи суб`єкта господарювання (юридичної особи); підприємство, що діє на основі колективної власності (підприємство колективної власності); комунальне підприємство, що діє на основі комунальної власності територіальної громади; державне підприємство, що діє на основі державної власності; підприємство, засноване на змішаній формі власності (на базі об`єднання майна різних форм власності); спільне комунальне підприємство, що діє на договірних засадах спільного фінансування (утримання) відповідними територіальними громадами - суб`єктами співробітництва.

Згідно з ч.1 ст.65 ГК України управління підприємством здійснюється відповідно до його установчих документів на основі поєднання прав власника щодо господарського використання свого майна і участі в управлінні трудового колективу.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 20 ГПК України до юрисдикції господарських судів відносяться справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів.

КП "Зварювальна лабораторія" було засновано на підставі Закону України "Про підприємства в Україні". Одним з видів підприємств, з урахуванням форм власності, встановлених Законом України "Про власність" (у редакціях вказаних Законів, що діяли на момент створення підприємства), визначалось колективне підприємство, засноване на власності трудового колективу підприємства, кооперативу, іншого статутного товариства, громадської та релігійної організації.

Закон України "Про підприємства в Україні" втратив чинність 01.01.2004р з набранням чинності Господарським кодексом України.

Законом України "Про власність" однією з форм власності визначалась колективна форма власності, але цей Закон втратив чинність 27.04.2007р. на підставі Закону України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Цивільного кодексу України".

Як вбачається з преамбули Закону України "Про підприємства в Україні", Закон визначає види і організаційні форми підприємств, правила їх створення, реєстрації, реорганізації і ліквідації, організаційний механізм здійснення ними підприємницької діяльності в умовах переходу до ринкової економіки.

Закон створює рівні правові умови для діяльності підприємств незалежно від форм власності на майно та організаційної форми підприємства.

Закон спрямований на забезпечення самостійності підприємств, визначає їх права і відповідальність у здійсненні господарської діяльності, регулює відносини підприємств з іншими підприємствами і організаціями, Радами народних депутатів, органами державного управління.

У преамбулі Закону України "Про власність" зазначається, що метою цього Закону є забезпечення вільного економічного самовизначення громадян, використання природного, економічного, науково-технічного та культурного потенціалів республіки для підвищення рівня життя її народу.

Також, суд зазначає, що під час реєстрації нової редакції статуту КП "Зварювальна лабораторія" 13 січня 2006 року Закони України "Про підприємства в Україні" втратив чинність, при цьому зміна організаційно правової форми або реорганізація КП "Зварювальна лабораторія" не здійснювалась.

Згідно імперативних приписів ч.9 та ч.10 ст. 11 Господарського процесуального кодексу України Якщо спірні відносини, в тому числі за участю іноземної особи, не врегульовані законодавством, суд застосовує звичаї, які є вживаними у діловому обороті. Якщо спірні відносини не врегульовані законом і відсутній звичай ділового обороту, який може бути до них застосований, суд застосовує закон, що регулює подібні відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - виходить із загальних засад і змісту законодавства (аналогія права).

Отже, враховуючи відсутність законодавства, яке б регулювало діяльність колективного підприємства, суд виходить із загальних принципів підприємства, як організаційної правової форми господарювання та змісту корпоративних прав та корпоративних відносин.

Регулювання корпоративних відносин здійснюється Господарським кодексом України, Цивільним кодексом України, Законом України "Про господарські товариства", іншими нормативно-правовими актами, і безпосередньо установчими документами підприємства.

Підприємство є юридичною особою, має відокремлене майно, самостійний баланс, рахунки в установах банків, печатку із своїм найменуванням та ідентифікаційним кодом.

Статтею 65 Господарського кодексу України передбачено, що управління підприємством здійснюється відповідно до його установчих документів на основі поєднання прав власника щодо господарського використання свого майна і участі в управлінні трудового колективу.

Відповідно до ст.93 Господарського кодексу України підприємство колективної власності є однією з організаційно-правових форм підприємств, кваліфікуючою ознакою якої є визначена форма власності, на якій засноване і діє таке підприємство.

У п.2.1 Статуту КП "Зварювальна лабораторія" зазначено, що мета підприємства полягає у використанні належного членам підприємства майна для підприємницької діяльності і одержання прибутку.

Відповідно до ст.101 ГК України вищим органом управління виробничого кооперативу є загальні збори членів кооперативу.

Статутом КП "Зварювальна лабораторія" передбачено, що вищим органом самоврядування підприємства є загальні збори трудового колективу (п. 8.1.).

Аналіз Статуту КП "Зварювальна лабораторія" у редакції на час виникнення спірних правовідносин та норм законодавства приводить до висновку, що КП "Зварювальна лабораторія" має ознаки господарського товариства у розумінні ст.79 Господарського кодексу України та ст. 1 Закону України "Про господарські товариства", а тому при вирішенні спору застосовуються норми, що регулюють діяльність господарських товариств.

Відповідно до ст. 98 Цивільного кодексу України загальні збори учасників товариства мають право приймати рішення з усіх питань діяльності товариства, у тому числі і з тих, що передані загальними зборами до компетенції виконавчого органу.

В силу положень ст. 4 Закону України «Про господарські товариства» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) акціонерне товариство, товариство з обмеженою і товариство з додатковою відповідальністю створюються і діють на підставі установчого договору і статуту. Установчі документи повинні містити відомості про вид товариства, предмет і цілі його діяльності, склад засновників та учасників, найменування та місцезнаходження, розмір та порядок утворення статутного фонду, порядок розподілу прибутків та збитків, склад та компетенцію органів товариства та порядок прийняття ними рішень, включаючи перелік питань, по яких необхідна кваліфікована більшість голосів, порядок внесення змін до установчих документів та порядок ліквідації і реорганізації товариства. В свою чергу, положеннями ст. 51 названого Закону установчі документи товариства з обмеженою відповідальністю, крім відомостей, зазначених у статті 4 цього Закону, повинні містити відомості про розмір часток кожного з учасників, розмір, склад та порядок внесення ними вкладів.

Положеннями ст. 54 Закону України «Про господарські товариства» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) було передбачено, що при виході учасника з товариства з обмеженою відповідальністю йому виплачується вартість частини майна товариства пропорційно його частці у статутному капіталі. Виплата провадиться після затвердження звіту за рік, в якому він вийшов з товариства, і в строк до 12 місяців з дня виходу. На вимогу учасника та за згодою товариства вклад може бути повернуто повністю або частково в натуральній формі. Учаснику, який вибув, виплачується належна йому частка прибутку, одержаного товариством в даному році до моменту його виходу. Майно, передане учасником товариству тільки в користування, повертається в натуральній формі без винагороди.

Відповідно до ст. 55 Закону України «Про господарські товариства» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) При реорганізації юридичної особи, учасника товариства, або у зв`язку із смертю громадянина, учасника товариства,

правонаступники (спадкоємці) мають переважне право вступу до цього товариства.

При відмові правонаступника (спадкоємця) від вступу до товариства з обмеженою відповідальністю або відмові товариства у прийнятті до нього правонаступника (спадкоємця) йому видається у грошовій або натуральній формі частка у майні, яка належала реорганізованій або ліквідованій юридичній особі (спадкодавцю),

вартість якої визначається на день реорганізації або ліквідації (смерті) учасника. У цих випадках розмір статутного капіталу товариства підлягає зменшенню.

Згідно ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язання як правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку, виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу, у тому числі із актів цивільного законодавства. Зобов`язання, в свою чергу, згідно вимог ст.ст. 525, 526 ЦК України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Як встановлено судом під час вирішення даного спору, 27.05.2016 року, загальними зборами членів КП «Зварювальна лабораторія», було прийнято протокол №14, рішенням:

- з питання сьомого порядку денного вирішено, зокрема: Виключити зі складу членів КП «Зварювальна лабораторія» ОСОБА_4 (смт. Стрижавка) у зв`язку з смертю та переходом права власності на належну йому частку у статутному фонді Підприємства (1176,47 грн. - 5,88235%) до його спадкоємця - ОСОБА_3 , що підтверджується відомостями наданими спадкоємцем покійного, зокрема нотаріально посвідченими копіями Свідоцтва про право на спадщину за законом від 04.03.2016 р. та Витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі від 04.03.2016 р.

- з питання восьмого порядку денного вирішено: Затвердити та прийняти до виконання без змін рішення Зборів з цього питання порядку денного, оформлене Протоколом від 25.03.2016 року, а саме: Відмовити ОСОБА_3 , спадкоємиці покійного члена КП ОСОБА_4 , у прийняті до членів КП «Зварювальна лабораторія», у зв`язку з незацікавленістю більшості членів Підприємства у розширені членства, а також відсутністю у ОСОБА_3 необхідних для цього умов (критеріїв), визначених Статутом Підприємства. Виплатити ОСОБА_3 вартість частини майна КП «Зварювальна лабораторія» (вкладу), пропорційно до розміру належної їй частки у статутному фонді Підприємства, визначеної на підставі показників балансу та фінансової звітності КП «Зварювальна лабораторія», протягом 3(трьох) календарних місяців з дати державної реєстрації відповідних змін до Статуту КП згідно цього рішення.

Державна реєстрація вищевказаних змін до статутних документів КП «Зварювальна лабораторія», у відповідному державному реєстрі була проведена 01.06.2016 року.

Разом з тим судом встановлено, що рішенням Господарського суду Вінницької області у справі 902/988/16, яке залишено в силі постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 07.09.2017, позов задоволено. Визнано недійсними рішення загальних зборів Колективного підприємства "Зварювальна лабораторія", оформлені протоколом № 14 від 27.05.2016 року, які викладені у питанні четвертому, п`ятому та дев`ятому порядку денного зборів.

Відповідно до ч. 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

З огляду на викладене, рішення загальних зборів Колективного підприємства "Зварювальна лабораторія", оформлені протоколом № 14 від 27.05.2016 року, які викладені у питанні сьомому та восьмому на день розгляду даної справи не скасовані в установленому законом порядку, а тому мають бути виконані.

Таким чином, враховуючи факт виключення ОСОБА_4 зі складу учасників відповідача та відмови у прийняті до членів КП «Зварювальна лабораторія» позивача, а також прийняття відповідачем рішення про виплату ОСОБА_3 вартість частини майна КП «Зварювальна лабораторія» (вкладу), пропорційно до розміру належної їй частки у статутному фонді Підприємства, визначеної на підставі показників балансу та фінансової звітності КП «Зварювальна лабораторія», протягом 3 (трьох) календарних місяців з дати державної реєстрації відповідних змін до Статуту КП згідно цього рішення, приймаючи до уваги вищенаведені положення чинного на час виникнення спірних правовідносин законодавства, суд дійшов висновку про виникнення у відповідача обов`язку виплатити на користь позивача вартість частки майна товариства, що пропорційна долі ОСОБА_4 у статутному капіталі.

Крім того, як зазначалось вище Державна реєстрація вищевказаних змін до статутних документів КП «Зварювальна лабораторія», у відповідному державному реєстрі була проведена 01.06.2016 року, а в рішенні оформленому протоколом № 14 від 27.05.2016 року відповідачем встановлено термін в який останній мав здійснити дані виплати, а саме протягом 3 (трьох) календарних місяців з дати державної реєстрації відповідних змін до Статуту.

Тобто відповідач мав здійснити дані виплати до 01.09.2016 року.

Слід зауважити, що Закон України «Про господарські товариства» втратив чинність по відношенню до товариств з обмеженою та додатковою відповідальністю з 17.06.2018р. у зв`язку із набранням чинності Законом України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» № 2275-VIII від 06.02.2018р.

Згідно з ч.ч. 7 - 9, 12, 13 ст. 24 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» товариство зобов`язане протягом одного року з дня, коли воно дізналося чи мало дізнатися про вихід учасника, виплатити такому колишньому учаснику вартість його частки. Статутом товариства, що діє на момент виходу учасника, може встановлюватися інший строк для здійснення такої виплати. Вартість частки учасника визначається виходячи з ринкової вартості сукупності всіх часток учасників товариства пропорційно до розміру частки такого учасника. За погодженням учасника товариства, який вийшов, та товариства зобов`язання зі сплати грошових коштів може бути замінено зобов`язанням із передачі іншого майна. Статутом товариства можуть бути передбачені інші строк, порядок, розмір та спосіб проведення розрахунків з учасником, що виходить з товариства, а також порядок вибору суб`єкта оціночної діяльності. Відповідні положення можуть бути внесені до статуту, змінені або виключені з нього одностайним рішенням загальних зборів учасників, у яких взяли участь всі учасники товариства. Положення частин восьмої - одинадцятої цієї статті застосовуються також до відносин щодо наслідків прийняття загальними зборами учасників рішення про виключення учасника з товариства. Не пізніше 30 днів з дня прийняття загальними зборами учасників такого рішення товариство зобов`язане повідомити колишньому учаснику (його спадкоємцю, правонаступнику) вартість його частки. Вартість частки визначається станом на день, що передував дню прийняття загальними зборами учасників рішення про виключення учасника з товариства. Правила цієї статті застосовуються також до відносин щодо виходу з товариства спадкоємця чи правонаступника учасника.

Таким чином, положеннями чинного на час вирішення спору законодавства також передбачено обов`язок товариства здійснити виплату учаснику, спадкоємцю чи правонаступнику, який вийшов або якого було виключено, частину майна товариства (вартість частки учасника).

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про господарські товариства» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) товариство є власником: майна, переданого йому учасниками у власність як вклад до статутного (складеного) капіталу; продукції, виробленої товариством в результаті господарської діяльності; одержаних доходів; іншого майна, набутого на підставах, не заборонених законом.

При цьому відповідно до ч. 1 ст. 190 ЦК України майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки.

За змістом ч. 1 ст. 66 та ст. 139 ГК України майно підприємства становлять речі та інші цінності (включаючи нематеріальні активи), які мають вартісне визначення, виробляються чи використовуються у діяльності суб`єктів господарювання та відображаються в їх балансі або враховуються в інших передбачених законом формах обліку майна підприємства.

Отже, вартість частини майна товариства, що підлягає виплаті, повинна відповідати вартості активів товариства за вирахуванням вартості його зобов`язань (тобто вартості чистих активів), пропорційній до частки учасника в статутному капіталі товариства.

Учасник товариства має право вимагати проведення з ним розрахунків на підставі дійсної (ринкової) вартості майна товариства, а не на підставі вартості, за якою майно обліковується у товаристві. Взяття майна на облік за певною вартістю є односторонньою вольовою дією товариства, яка не може бути беззаперечним доказом дійсної вартості майна. Сторони можуть доводити дійсну вартість майна будь-якими належними доказами (стаття 76 ГПК України в чинній редакції). До таких доказів належать, у тому числі, висновки експертів.

Аналогічна правова позиція викладена Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 24.04.2018 у справі №925/1165/14.

Із метою встановлення ринкової вартості майна відповідача судом на підставі клопотання позивача була призначена економічна експертиза.

В експертному висновку за результатами проведення судової економічної експертизи № 8205/19-21 від 28.01.2021 експертом зазначено, що дійсна (ринкова) вартість усього майна Колективного підприємства "Зварювальна лабораторія" (вул. Сергія Зулінського, 20а, м. Вінниця, ), в тому числі основних засобів, оборотних активів, майна невиробничого призначення з урахуванням майнових зобов`язань підприємства, станом на 31.03.2015 була 3053,9 тис. грн. (три мільйони п`ятдесят три тисячі дев`ятсот гривень).

Таким чином, загальна вартість майна Колективного підприємства "Зварювальна лабораторія" станом на момент смерті учасника товариства ОСОБА_4 становила 3053900,00 грн.

Враховуючи розмір частки ОСОБА_4 у статутному капіталі, яка становила 5,88235%, суд доходить висновку про виникнення у Колективного підприємства "Зварювальна лабораторія" здійснити виплату позивачу грошових коштів в сумі 179641,09 грн. у зв`язку із смертю учасника та виключенням зі складу учасників товариства.

При цьому, судом відхиляються твердження відповідача щодо відсутності доказів внесення позивачем повної частки до статутного капіталу товариства з огляду на настпуне.

Особа стає носієм корпоративних прав з моменту набуття права власності на акції акціонерного товариства або вступу до інших господарських товариств.

Конституційний Суд України у мотивувальній частині рішення від 05.02.2013р. № 1-рп/2013 щодо офіційного тлумачення ч. 4 ст. 58 Закону України "Про господарські товариства" зазначив про імперативне врегулювання питання щодо строку сплати статутного капіталу (внесення вкладів до статутного капіталу) учасниками товариства та щодо дій товариства у разі невнесення (неповного внесення) учасниками своїх вкладів до закінчення встановленого річного строку.

Згідно з ч. 3 ст. 144 ЦК України, ч. 2 ст. 52 Закону України «Про господарські товариства» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) якщо учасники до закінчення першого року з дня державної реєстрації товариства не внесли (не повністю внесли) свої вклади, загальні збори учасників приймають одне з таких рішень: про виключення із складу товариства тих учасників, які не внесли (не повністю внесли) свої вклади, та про визначення порядку перерозподілу часток у статутному капіталі; про зменшення статутного капіталу та про визначення порядку перерозподілу часток у статутному капіталі; про ліквідацію товариства.

Тобто законом встановлені правові наслідки невиконання учасниками обов`язку щодо внесення вкладів до статутного капіталу та дії, які належить вживати господарському товариству в разі його невиконання. При цьому виключне право на вчинення таких дій мають учасники товариства шляхом прийняття рішень на загальних зборах. Господарський суд не може підміняти вищий орган управління товариства і втручатися у господарську діяльність товариства.

Саме така правова позиція викладена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від від 28.02.2018 по справі № 923/1106/16.

Господарський суд зауважує, що Рішеннями Загальних зборів співвласників та членів КП, оформлених Протоколом №1 від 13.01.2006р., яким було вирішено затвердити новий розмір статутного фонду Підприємства, у розмірі 20 000,00 грн., не було передбачено покладення на учасників обов`язку та конкретного строку внесення ними будь-яких вкладів до статутного капіталу товариства, а підставою виключення ОСОБА_4 зі складу учасників стала смерть останнього. Такої підстави для виключення зі складу учасників товариства як невнесення визначеної загальними зборами частки до статутного капіталу рішення про виключення відповідача (протокол № 14 від 27.05.2016р.) не містило.

Крім того в результаті виключення ОСОБА_4 зі складу учасників товариства відповідачем не було здійснено зменшення розміру статутного капіталу.

Викладене свідчить про недоведеність факту невнесення з боку ОСОБА_4 частки до статутного капіталу відповідача, оскільки відповідачем не доведено належними та допустимими доказами вчинення товариством дій, які в силу закону мали бути вчинені в результаті невнесення учасником розміру відповідного вкладу.

Підсумовуючи всі вищевикладені обставини, суд доходить висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача вартості частини майна товариства в сумі 179641,08 грн.

Крім того судом розглянуто вимогу позивача про стягнення з відповідача 94267,29 грн - інфляційних втрат та 25292,00 грн - 3% річних.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом статті 625 ЦК України, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від ухвалення рішення суду про присудження суми боргу, відкриття виконавчого провадження чи його зупинення.

Індекс інфляції та 3% річних від простроченої суми підлягають сплаті до моменту фактичного повернення боргу.

У постанові Верховного Суду України від 12.12.2011 р. у справі № 14/214(10), прийнятій у зв`язку з неоднаковим застосування судами ст. 625 ЦК України, ст. 167 ГК України та ст. 54 Закону України "Про господарські товариства", викладено правову позицію про те, що учасник господарського товариства, який вийшов зі складу останнього, вправі вимагати сплати вартості майна з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми на підставі ст. 625 ЦК України.

Аналогічна позиція викладена, також, у постанові Верховного Суду від 23.01.2018 р. по справі №906/1283/16.

Враховуючи те, що виплата належної позивачу частки вартості майна у товаристві не була проведена протягом 3 (трьох) календарних місяців з дати державної реєстрації відповідних змін до Статуту КП згідно рішення оформленого протоколом №14 від 27.05.2016, має місце прострочення виконання грошового зобов`язання відповідача, що тягне за собою наслідки передбачені ч.2. ст. 625 ЦК України.

Твердження відповідача, викладені у відзиві на заяву про збільшення позовних вимог, що позивачем не надано розрахунку інфляційних втрат, судом оцінюються критично, оскільки в позовній заяві та заяві про збільшення позовних вимог позивачем зазначено формулу за якою здійснюється розрахунок та кількість днів прострочення починаючи з дня виникнення зобов`язання та закінчуючи днем що передує дню подачі заяви про збільшення позовних вимог.

Визначаючи розмір заборгованості з урахуванням інфляційних втрат та 3% річних, суд зобов`язаний належним чином дослідити подані сторонами докази, перевірити їх, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а в разі незгоди з ними повністю або частково - зазначити правові аргументи на їх спростування та навести в рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду.

Аналогічна правова позиція викладена у п. 54 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.06.2019 у справі № 916/190/18.

Разом з тим, відповідно до розрахунку 3% річних та інфляційних втрат здійсненого судом, за період з 01.09.2016 по 10.05.2021, задоволенню підлягає 25272,78 грн - 3% та 89407,33 грн - інфляційних втрат.

З огляду на викладене вимоги позивача про стягнення з відповідача 94267,29 грн - інфляційних втрат та 25292,00 грн - 3% річних підлягають задоволенню частково в сумі визначеній судом.

Відповідно до вимог ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту ст.77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Частинами ч.ч.1, 2, 3 ст.13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Окрім того, господарський суд, при вирішення даної справи враховує висновки, наведені Європейським судом з прав людини у справі "Проніна проти України", яким було вказано, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

З урахуванням висновків, до яких дійшов суд при вирішенні даного спору, суду не вбачається за необхідне надавати правову оцінку кожному із доводів наведених позивачем в обґрунтування заявлених позовних вимог, а також заперечень відповідача, оскільки їх оцінка не може мати наслідком спростування висновків, до яких дійшов господарський суд під час вирішення даного спору.

З огляду на викладене позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Витрати по сплаті судового збору та витрати за проведення експертизи, у відповідності до ст. 129 ГПК України, підлягають покладенню на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Крім того відповідачем у відзиві на позовну заяву зазначено орієнтовний розмір витрат та 06.07.2021 подано до суду заяву про відшкодування судових витрат в розмірі 7000,00 грн.

Відповідно до ч. 3 ст. 126 ГПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

В матеріалах справи наявний Договір №03-06/2019 про надання правової допомоги від 24.06.19р., ордер серія ВН №054446 від 25.09.2019, Свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серія ВН №000415 від 29.01.2019, Детальний опис робіт надання послуг на суму 7000,00 грн та платіжне доручення №353 від 05.07.2021 на суму 7000,00 грн.

Відповідно до частини 3 статті 123 ГПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини 3 цієї статті).

Згідно положень частини 1 статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Приписами частини 2 статті 126 ГПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

При здійснені розподілу між сторонами спору судових витрат на професійну правничу допомогу, суд враховує результат розгляду спору, умови договору про надання правничої допомоги, укладеного між стороною спору та адвокатом (адвокатським об`єднанням, бюро), обсяги наданих стороні, як клієнту, послуг правничої допомоги щодо представництва її інтересів в суді під час розгляду справи, а також, в порядку статті 86 ГПК України надає належну оцінку поданим стороною, яка понесла відповідні витрати, доказам фактичного надання їй адвокатських послуг.

Частиною 4 статті 126 ГПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Дослідивши докази, надані представником позивача в підтвердження понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу судом встановлено, що заявлені витрати підтверджені належними та допустимими доказами.

Згідно із ч. 5 ст. 126 ГПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Частиною 6 ст. 126 ГПК України встановлено, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Позивачем чи його представником в жодному з поданих до суду документі не висловлено будь яких заперечень щодо заявлених відповідачем витрат на послуги адвоката.

У п.3 ч. 4 ст. 129 ГПК України вказано, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на викладене, беручи до уваги факт понесення відповідачем витрат на професійну правничу допомогу, а також те, що сума зазначених витрат підтверджується матеріалами справи та враховуючи, що позивачем в порядку, визначеному п. 6 ст. 126 ГПК України не доведено неспівмірність заявлених витрат, суд дійшов висновку про необхідність покладення зазначених витрат на позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 2, 73, 74, 76-79, 86, 91, 232, 233, 236-238, 240-242, 326, 327 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Колективного підприємства "Зварювальна лабораторія" (вул. Сергія Зулінського, 20а, м. Вінниця, 21022, ) на користь громадянки ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ) 179 641,08 грн вартості частки майна у колективному підприємстві, що становить 5,88235% статутного капіталу; 25272,00 грн - 3% річних; 87 539,06 грн. інфляційного збільшення; 38 251,70 грн. судових витрат за проведення експертизи; 4007,70 грн. судових витрат за подання позовної заяви.

3. У частині стягнення з відповідача 4 859,96 інфляційного збільшення та 20,00 грн - 3% річних відмовити.

4. Стягнути з громадянки ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Колективного підприємства "Зварювальна лабораторія" (вул. Сергія Зулінського, 20а, м. Вінниця, 21022, ) 114,17 грн витрат на правничу допомогу.

5. Видати накази після набрання рішенням суду законної сили.

6. Копію рішення направити сторонам рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення та на відомі суду адреси електронної пошти: ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Апеляційна скарга на рішення подається протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення (ч.1 ст.256 ГПК України).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано (ч.1 ст.241 ГПК України).

Апеляційна скарга подається відповідно до ст.ст. 256, 257 та п.17.5 Перехідних положень ГПК України.

Повне рішення складено 15 липня 2021 р.

Суддя Маслій І.В.

віддрук. прим.:

1 - до справи

2,3 - позивачу ( АДРЕСА_1 ; вул. Пушкіна, 1, м. Вінниця, 21050)

4 - відповідачу (вул. Сергія Зулінського, 20а, м. Вінниця, 21022)