РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

13.07.2021Справа № 910/4459/21

Господарський суд міста Києва у складі судді Комарової О.С., за участю секретаря судового засідання П`янковської Т.В., розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції

позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІРМА «СТЕЛСІ»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕНЕРГЕТИЧНИЙ ЕКВІВАЛЕНТ»

про стягнення 1 752 159, 40 грн.

За участі представників:

позивача - Марчевський Д.І.

відповідача - не з`явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІРМА «СТЕЛСІ» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕНЕРГЕТИЧНИЙ ЕКВІВАЛЕНТ» про стягнення 1 752 159, 40 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання за договором постачання карбаміду на внутрішній ринок України № К18/03/19-1 від 18.03.2019, зокрема, не здійснив поставку попередньо оплаченого позивачем товару, та не повернув сплачені кошти на його вимогу, внаслідок чого у відповідача виникла заборгованість перед позивачем у вигляді суми попередньої оплати за непоставлений товар.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.03.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання у справі призначено на 20.04.2021.

З метою повідомлення відповідача про розгляд справи судом та про його право подати відзив на позовну заяву, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, ухвала суду від 24.03.2021 була направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: 01023, м. Київ, площа Спортивна, буд. 1 А.

Однак, конверт з ухвалою суду був повернутий відділенням поштового зв`язку у зв`язку з відсутністю адресата за вказаною адресою.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що неотримання листа з ухвалою суду відповідачем та його повернення до суду є наслідком відсутності волевиявлення відповідача щодо його належного отримання, проте, ніяким чином не неналежним повідомленням про розгляд справи у розумінні Господарського процесуального кодексу України.

Приймаючи до уваги, що відповідач так і не скористався наданим йому правом на подання відзиву на позовну заяву, а за висновками суду у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, суд вважає, що справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України.

19.04.2021 від позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи за підписом представника Г.О. Леус.

У підготовче засідання, призначене на 20.04.2021, сторони, не прибули, про причини неявки суд не повідомили.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.04.2021 клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІРМА «СТЕЛСІ» про відкладення розгляду справи - повернуто заявникові без розгляду, продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів та відкладено підготовче засідання на 01.06.2021.

Представники сторін, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце підготовчого засідання 01.06.2021, до суду не прибули та про причини неявки суд не повідомили.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.06.2021 підготовче засідання відкладено до 15.06.2021.

У підготовчому засіданні 15.06.2021 суд закрив підготовче засідання та призначив розгляду справи по суті в цьому судовому засіданні, заслухав пояснення позивача, дослідив докази та відклав судове засідання на 13.07.2021.

06.07.2021 від позивача надійшло клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.07.2021 вказане клопотання було задоволено та ухвалено провести судове засідання 13.07.2021 в режимі відеоконференції за допомогою програми EasyCon.

Відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце судового засідання 13.07.2021 до суду не прибув, про причини неявки суд не повідомив.

У судовому засіданні 13.07.2021 суд заслухав промову представника позивача у судових дебатах та, після виходу з нарадчої кімнати, проголосив вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд,

ВСТАНОВИВ:

18 березня 2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЕНЕРГЕТИЧНИЙ ЕКВІВАЛЕНТ» (продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ФІРМА «СТЕЛСІ» (покупець), було укладено договір № К18/03/19-1 постачання карбаміду на внутрішній ринок України (далі - Договір), на умовах якого продавець зобов`язався передати у власність покупця карбамід (надалі - продукція), а покупець оплатити і прийняти продукцію на умовах СРТ «Правил ІНКОТЕРМС-2010» (п. 1.1 Договору).

У пункті 2.1 Договору сторонами погоджено, що кількість продукції, переданої продавцем покупцю за цим Договором становить 150 400, 00 тон.

Постачання продукції здійснюється продавцем у період з 22 березня 2019 року, в наданий продавцем автомобільний транспорт в Біг-бегах (800 кг) (п. 3.2 Договору).

Згідно п. 3.3 Договору продукція постачається окремим партіями на основі узгоджених заявок на відвантаження продукції покупця.

Відповідно до пунктів 4.2-4.5 Договору, покупець здійснює передоплату у розмірі 100% до 19.03.2019 (включно) на підставі рахунку, виставленого продавцем. Датою оплати вважається зарахування коштів на поточний банківський рахунок продавця. Оплата за продукцію провадиться безготівковим розрахунком, шляхом перерахування грошових коштів на поточний банківський рахунок продавця.

За умовами п. 8.1 Договору, він набуває чинності з моменту підписання і діє по 31 травня 2019 року.

Судом встановлено, що примірник договору, копію якого долучено до справи не підписано продавцем.

У позовній заяві зазначено, що договір було укладено шляхом направлення його електронної копії на електронну поштову скриньку відповідача й підтвердженням визнання (акцепту) його умов є лист відповідача № 14/06/19-1 від 14.06.2019, у якому останній підтверджує укладення договору № К18/03/19-1 від 18.03.2019 та зазначає про намір виконати взяті зобов`язання та здійснити відвантаження карбаміду з 05.07.2019 або повернути сплачені грошові кошти з 22.07.2019.

Також, на виконання взятих зобов`язань за Договором, ТОВ «ЕНЕРГЕТИЧНИЙ ЕКВІВАЛЕНТ» виставило позивачеві рахунок на оплату № 68 від 18 березня 2019 року на оплату «Карбаміду (фасованого у біг-бегі 800 кг)» у кількості 150,4 тони на суму 1 752 159, 40 грн, який позивачем було оплачено наступного дня, в підтвердження чого надано платіжне доручення № 512 від 19.03.2019.

Докази постачання попередньо оплаченої продукції в матеріалах справи відсутні.

У листі № 45 від 05.07.2019 позивач наполягав на виконанні відповідачем взятих на себе зобов`язань. Разом з цим, матеріали справи не містять ані доказів направлення цього листа, ані результатів його розгляду.

В подальшому, 08.02.2021 позивач направив відповідачеві вимогу від 03.02.2021 про поставку сплаченого товару, в якій просив здійснити поставку попередньо оплаченої продукції протягом семи днів з моменту отримання цієї вимоги.

Судом встановлено, що поштове відправлення не було вручено адресатові.

24.02.2021 позивач направив відповідачеві вимогу від 22.02.2021 про повернення передоплати, в якій просив повернути попередню оплату у розмірі 1 752 159, 40 грн протягом семи днів з моменту отримання цієї вимоги.

Втім, поштове відправлення не було вручено адресатові та було повернуто відправникові.

Як зазначає позивач, передплачена продукція так і не була йому поставлена, як і не були повернуті сплачені кошти, що і стало підставою для звернення до суду.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За приписами статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України).

Статтею 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до норм статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Відповідно до ч. 7 ст. 179 Господарського кодексу України (далі - ГК України), господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Згідно з ч. 1 ст. 181 ГК України, господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

За приписами статті 173 ГК України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Статтею 174 ГК України передбачено, що господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно статті 175 ГК України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським Кодексом.

Як вбачається з правовідносин, що виникли між сторонами, їм притаманні ознаки, що характеризують цивільні відносини, які виникають з договорів купівлі-продажу (поставки).

Як вбачається з пункту 8.1 Договору, він набуває чинності з моменту підписання. Отже, за відсутності підпису продавця відсутні підстави стверджувати, що укладений між сторонами письмовий договір № К18/03/19-1 постачання карбаміду на внутрішній ринок України від 18.03.2019 набув чинності.

Попри це, обставини справи свідчать про те, що між сторонами мало місце укладення правочину на поставку товару у спрощений спосіб.

На користь такого висновку свідчить як лист продавця ТОВ «ЕНЕРГЕТИЧНИЙ ЕКВІВАЛЕНТ» про намір виконання взятих на себе зобов`язань з постачання карбаміду, так і виставлений продавцем рахунок на оплату № 68 від 18.03.2019.

Відповідно до п.п. 1,2 ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 ЦК України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст.ст. 663, 664 ЦК України, продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу. Обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент вручення товару покупцеві, якщо договором встановлено обов`язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України (далі - ГК України) та ст. 526 ЦК України, зобов`язання мають виконуватись належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання і одностороння зміна умов договору не допускається.

За змістом ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Згідно частин 1, 2 статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Положеннями ст. 692 ЦК України врегульовано порядок оплати товару за договорами купівлі-продажу (поставки). Зокрема, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару (ч. 1 ст. 692 ЦК України).

Згідно положень статті 693 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

За встановленими обставинами справи, між сторонами існували договірні правовідносини щодо постачання карбаміду у кількості 150,4 тон на суму 1 752 159, 40 грн згідно виставленого відповідачем рахунку на оплату № 68 від 18.03.2019.

Позивачем вказаний рахунок було оплачено 19.03.2019, про що свідчить наявна в матеріалах справи копія платіжного доручення № 512 від 19.03.2019.

Реквізити отримувача коштів відповідають тим, що зазначені у виставленому рахунку, отже позивачем виконано прийняті на себе зобов`язання з оплати придбаного товару.

Докази поставки відповідачем оплаченої продукції в матеріалах справи відсутні.

Враховуючи, що відповідачем поставка товару в обсязі та на суму, передбачену у рахунку та відповідно до здійсненої позивачем передоплати, здійснена не була, останній звернувся до контрагента із вимогами про поставку сплаченого товару від 03.02.2021 та про повернення передоплати від 22.02.2021, які, втім, відповідач не отримав.

Відтак, з огляду на те, що зобов`язання з поставки не було виконано та вимога кредитора не була задоволена, у відповідача утворилась заборгованість перед позивачем у розмірі вартості фактично передплаченого непоставленого товару на суму 1 752 159, 40 грн.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 77 ГПК України).

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Матеріали справи свідчать про те, що відповідачем як постачальником не виконано обов`язок щодо постачання товару на суму 1 752 159, 40 грн, у зв`язку з чим у позивача, як покупця, виникло право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Відповідачем, в свою чергу, не спростовано факт отримання попередньої оплати за договором та не надано доказів повного та своєчасного поставлення позивачу товару, як і не надано доказів повернення передплати за недопоставлений товар, а відтак, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення з відповідача попередньої оплати у розмірі 1 752 159, 40 грн.

Враховуючи викладене в сукупності, зважаючи на зміст позовних вимог, обставини, встановлені під час розгляду справи, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими, у зв`язку з чим наявні підстави для задоволення позову.

З огляду на результат вирішення спору, судові витрати зі сплати судового збору, відповідно до ст. 129 ГПК України, покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 129, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 254 Господарського процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕНЕРГЕТИЧНИЙ ЕКВІВАЛЕНТ» (01023, м. Київ, пл. Спортивна, буд. 1 А; ідентифікаційний код 40651177) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІРМА «СТЕЛСІ» (69035, Запорізька обл., м. Запоріжжя, вул. Сєдова, МСП-398; ідентифікаційний код 24513081) 1 752 159, 40 грн (один мільйон сімсот п`ятдесят дві тисячі сто п`ятдесят дев`ять гривень 40 коп.) передоплати за непоставлений товар та 26 282, 39 грн (двадцять шість тисяч двісті вісімдесят дві гривні 39 коп.) судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів в порядку, передбаченому ст.ст. 253-259, з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України.

Рішення в повному обсязі складено 14.07.2021.

Суддя О.С. Комарова