ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРCОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел./0552/26-47-84, 49-31-78, факс 49-31-78, веб сторінка: ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 липня 2021 року, м. Херсон, справа № 923/812/21

Господарський суд Херсонської області у складі судді Закуріна М. К., розглянувши справу

за позовом Бериславської міської ради

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Тамада»

про стягнення 88 934,12 грн,

у с т а н о в и в:

Дії та аргументи Позивача

10.06.2021 Бериславська міська рада звернулася з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Тамада» про стягнення 88 934,12 грн.

У якості обґрунтування власної позиції Позивач вказав, що:

- Відповідач є власником нерухомого майна, яке знаходиться за адресою: Херсонська область, м. Берислав, вул. Херсонська, буд. 173, та складається з: цеху по виготовленню безалкогольних напоїв загальною площею 1330,9 кв. м, літера «А»; складу загальною площею 199,4 кв. м, літера «Б»; туалету, літера «В»; охорони, літера «Г»; огорожі 1-4; мощення І,

- нерухоме майно знаходиться на земельній ділянці площею 0,5345 га, яка має кадастровий номер та нормативно-грошову оцінку,

- користуючись земельною ділянкою Відповідач не сплачував за неї орендну плату, у зв`язку з чим набув 88 934,12 грн без достатньої правової підстави,

- правовою підставою позову є положення статей 22, 1166 та 1212 Цивільного кодексу України.

Предмет спірних правовідносин

З огляду на заявлені вимоги та їх обґрунтування:

- предметом позову у справі є стягнення з власника об`єкта нерухомого майна грошових коштів за фактичне користування без належних на те правових підстав земельною ділянкою, на якій він розміщений,

- предметом доказування є обставини щодо земельної ділянки, площі, меж та кадастрового номеру земельної ділянки, право на яку перейшло до Відповідача в період перебування майна у його власності,

- аналізу підлягає співвідношення правовідносин з відшкодування збитків та кондикційних зобов`язань (оскільки Позивач у позові також послався на положення діючого законодавства, якими регулюються правовідносини щодо стягнення збитків) та визначення правової природи стягуваної суми.

Процесуальні дії та рішення суду

Ухвалою від 18.06.2021 суд відкрив провадження у справі за правилами спрощеного провадження. Нею ж сторонам установлені строки подачі процесуальних заяв. Зокрема, Відповідач відзив на позов не подав, хоча ухвалу суду отримав 25.06.2021, що слідує з поштового повідомлення про вручення відправлення № 481.

Установлені судом обставини

Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 56933534 від 08.04.2016 до Реєстру 22.01.2016 внесені відомості стосовно реєстрації права власності за Товариством з обмеженою відповідальністю «Тамада» на цех по виготовленню безалкогольних напоїв у складі: цеху загальною площею 1330,9 кв. м, літера «А»; складу загальною площею 199,4 кв. м, літера «Б»; туалету, літера «В»; охорони, літера «Г»; огорожі 1-4; мощення І; які знаходяться за адресою: Херсонська область, м. Берислав, вул. Херсонська, буд. 173.

Як слідує з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно №254728992 від 28.04.2021 до Реєстру 02.03.2020 внесені відомості щодо перереєстрації права власності на це ж майно, а саме реєстрації права власності за Товариством з обмеженою відповідальністю «Артем і Д».

Отже, у період з 22.01.2016 по 02.03.2021 власником вказаного майна був Відповідач.

Згідно з пунктом 6 рішення Бериславської міської ради № 64 від 25.04.2016 Відповідачу наданий дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі з метою оформлення права оренди земельною ділянкою (кадастровий номер :01:001:0466) для розміщення та обслуговування бази продовольчих товарів за адресою: Херсонська область, м. Берислав, вул. Херсонська, буд. 173.

Пунктом 4 рішення Бериславської міської ради № 555 від 11.12.2019 затверджена технічна документація із землеустрою, надана Відповідачем стосовно оренди земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:0466 та вирішено передати її в оренду на 5 років. Орендна плата встановлена у розмірі 10 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки на рік. Поряд з цим зобов`язано Відповідача у місячний термін укласти договір оренди.

Пунктом 6.7.5. рішення № 354 від 14.06.2018 та пунктом 3.2.1 додатку № 5 до цього рішення Бериславська міська рада визначила ставку орендної плати для земель громадської забудови, а саме у розмірі 10 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки.

Відповідно до Витягу із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки № 386-З від 10.06.2019 нормативно-грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:0466 складає 1 978 6823,39 грн.

За твердженнями Позивача Відповідач не уклав з ним договір оренди земельної ділянки, у зв`язку з чим витрати бюджету складають 88 934,12 грн з розрахунку: 55 956,08 грн за період з 01.09.2019 по 31.12.2019 та 32 978,04 грн за період з 01.01.2020 по 01.03.2020, виходячи з 10 % ставки орендної плати по відношенню до нормативно-грошової оцінки - 1 978 682,39 грн.

Оцінка суду установлених обставин на норм діючого законодавства

Стаття 80 Земельного кодексу України визначає, що суб`єктами права на землі комунальної власності є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування.

Відповідно до статей 122, 123, 124 ЗК України міські ради передають земельні ділянки у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Надання земельних ділянок комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів місцевого самоврядування. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у комунальній власності здійснюється на підставі рішення органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу шляхом укладення договору оренди земельної ділянки.

За статтею 206 ЗК України використання землі в Україні є платним; об`єктом плати за землю є земельна ділянка; плата за землю справляється відповідно до закону.

У разі надання земельної ділянки в оренду укладається договір оренди земельної ділянки, яким за положенням частини першої статті 21 Закону України «Про оренду землі» визначається орендна плата за землю як платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.

Частина друга статті 152 ЗК України встановлює право власника земельної ділянки вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. При цьому згідно з пунктом «д» частини першої статті 156 цього Кодексу власникам землі відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки.

Згідно із пунктом 2 частини другої статті 22 ЦК України збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

У пункті 18 постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 06.02.2019 у справі № 923/921/17 Суд вказав, що за названими приписами Цивільного та Земельного кодексів України відшкодування шкоди (збитків) є заходом відповідальності, зокрема, за завдану шкоду майну чи за порушення прав власника земельної ділянки.

Частини1 та 2 статті 1166 ЦК України урегульовують, що шкода, завдана майну юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; особа, яка завдала шкоду, звільняється від обов`язку її відшкодовувати, якщо доведе, що шкоди заподіяно не з її вини.

У пункті 19 тієї ж постанови Верховного суду наданий правовий висновок стосовно застосування положень наведеної статті. Так, Суд вказав, що:

- підставою для відшкодування є наявність таких елементів складу цивільного правопорушення, як: шкода; протиправна поведінка її заподіювача; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вина,

- за відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Відносини, які виникають у зв`язку із безпідставним отриманням чи збереженням майна регулюються главою 83 ЦК України.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно; особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала; положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

У пунктах 22-25, 34 тієї ж постанови Верховного суду наданий правовий висновок стосовно застосування положень наведеної статті. Так, Суд вказав, що:

- кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала (пункт 22),

- у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 ЦК України (пункт 23),

- за змістом приписів глав 82 і 83 ЦК України для деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних - приріст майна в набувача без достатніх правових підстав; вина заподіювача шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності в деліктних зобов`язаннях; натомість для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої (пункт 24),

- обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберіг), або вартість цього майна (пункт 25),

- збитки за користування земельною ділянкою без правовстановлюючих документів та безпідставно набуте майно мають різну правову природу і підпадають під різне нормативно-правове регулювання,

- на відміну від збитків, для стягнення яких підлягає доведенню наявність складу правопорушення для висновків про наявність підстав для повернення безпідставно набутих коштів є встановлення обставин набуття або збереження майна за рахунок іншої особи (потерпілого) та те, що набуття або збереження цього майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала (пункт 34).

Таким чином, правовідносини із завдання збитків та кондикційні зобов`язання мають різний зміст та правове регулювання.

Частина 1 статті 93 ЗК України встановлює, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Перехід прав на земельну ділянку, пов`язаний з переходом права на будинок, будівлю або споруду, регламентується ЗК України.

Так, за частиною 2 статті 120 ЗК України якщо будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Водночас згідно з пунктом «е» частини 1 статті 141 ЗК України набуття іншою особою права власності на будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці, є підставою припинення права користування земельною ділянкою у попереднього землекористувача.

У пункті 29 тієї ж постанови Верховний суд надав правовий висновок стосовно застосування положень статті 120 ЗК України та вказав, що:

- виникнення права власності на будівлю, споруду не є підставою для виникнення права оренди земельної ділянки, на якій вони розміщені та яка не була відведена в оренду попередньому власнику,

- право оренди земельної ділянки виникає на підставі відповідного договору з моменту державної реєстрації цього права,

-не вважається правопорушенням відсутність у власника будівлі, споруди зареєстрованого права оренди на земельну ділянку, яка має іншого власника і на якій розташоване це нерухоме майно.

Отже, суд висновує про відсутність підстав для застосування до спірних правовідносин приписів чинного законодавства про відшкодування шкоди (збитків) за користування Відповідачем земельною ділянкою, оскільки в час неоформлення ним відносин з фактичного користування земельною ділянкою (тобто без укладеного договору оренди та недоотримання Позивачем доходів у вигляді орендної плати) правовідносини між сторонами за своїм змістом є кондиційними. У зв`язку з цим посилання Позивача на положення статей 22 та 1166 ЦК України є помилковими.

Визначення земельної ділянки наведене в частині 1 статті 79 ЗК України, відповідно до положень якої земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

Як встановлено приписами частин 1, 3, 4, 9 статті 79-1 ЗК України, формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру; сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі; земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера; земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про оренду землі» об`єктами оренди є земельні ділянки, що перебувають у власності громадян, юридичних осіб, комунальній або державній власності.

За частиною 1 статті 21 того ж Закону орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди.

У спорі суд встановив, що земельна ділянка, на якій розміщене нерухоме майно Відповідача є сформованим об`єктом цивільних прав, оскільки має кадастровий номер, у тому числі площу та адресу місцезнаходження.

Відповідно до частини 2 статті 20 та частини 3 статті 23 Закону України «Про оцінку земель» дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель. Витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки видається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

У пункті 47 тієї ж постанови Верховний суд надав правовий висновок стосовно застосування положень вказаних статей та вказав, що:

- основою для визначення розміру орендної плати для земель комунальної власності є нормативна грошова оцінка земель,

- зміна нормативної грошової оцінки земельної ділянки є підставою для перегляду розміру орендної плати.

Відтак, належним доказом правомірності визначення як орендної плати, так і безпідставно збережених коштів є витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, а також рішення власника про визначення ставки орендної плати.

У спорі суд установив, що Позивач надав відповідний Витяг а також рішення про визначення ставки орендної плати, чим фактично підтвердив як нормативно-грошову оцінку земельної ділянки, яка використовувалася Відповідачем без оформлення договірних відносин, так і розмір ставки.

На підставі викладеного суд приходить до загального висновку, що Відповідач у спірний період користувався земельною ділянкою без укладення договору оренди, вартість такого користування складає 88 934,12 грн, а тому у відповідності до частини 1 статті 1212 ЦК України повинен повернути ці кошти Позивачу, оскільки фактично він їх зберіг у себе без достатньої правової підстави.

Висновки суду з предмету судового розгляду

На підставі викладеного, за результатами оцінки доказів, суд висновує, що:

- за наслідками користування земельною ділянкою з кадастровим номером :01:001:0466 без укладення договору оренди у період з 01.09.2019 по 01.03.2020 у Відповідача виникли кондикційні зобов`язання перед Позивачем зі сплати вартості такого користування,

- у спорі Позивач довів як нормативно-грошову оцінку земельної ділянки, яка використовувалася Відповідачем без оформлення договірних відносин та складає 1 978 682,39 грн, так і розмір ставки орендної плати, що становить 10 % від нормативної грошової оцінки,

- вартість користування земельною ділянкою складає 88 934,12 грн, а тому у відповідності до частини 1 статті 1212 ЦК України Відповідач повинен повернути ці кошти Позивачу, оскільки фактично він їх зберіг у себе без достатньої правової підстави.

З урахуванням викладеного позовні вимоги підлягають задоволенню.

Розподіл судових витрат

Судовими витратами у справі є витрати Позивача на сплату судового збору у сумі 2 270 грн, які у відповідності до статті 129 ГПК України покладаються на Відповідача.

Щодо відправки поштової кореспонденції судом

У відповідності до статті 242 ГПК України суд повинен здійснити направлення копії прийнятого рішення рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Проте, за змістом наказу голови Господарського суду Херсонської області № 01.02-04/38 від 21.05.2021 у суді на даний час наявне неналежне фінансування на здійснення відправки поштової кореспонденції, а тому направлення процесуальних документів учасникам справи вказаним способом унеможливлене.

З метою забезпечення прав учасників судового процесу на отримання інформації про результати судового розгляду та копії рішення виникла необхідність у здійсненні відправки його копії електронною поштою на відповідні електронні адреси сторін, а також висловлення пропозиції учасникам отримати письмові копії нарочно в приміщенні суду (після відповідного фінансування витрат на поштову відправку паперова копія рішення буде в обов`язковому порядку направлена сторонам).

На підставі вказаних правових норм та керуючись статтями 238, 240 ГПК України,

в и р і ш и в:

1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Тамада» (53211, Дніпропетровська область, м. Нікополь, вул. Микитинська, 37; ідентифікаційний код 30540481)на користь Бериславської міської ради (74300, Херсонська область, м. Берислав, вул. 1 Травня, 244; ідентифікаційний код 04059906)- 88 934,12 грн збережених без достатньої правової підстави та 2 2 70грн компенсації по сплаті судового збору.

3. Електронну копію рішення на правити на електронну пошту Позивача за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 та ІНФОРМАЦІЯ_2 та Відповідача за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя М.К. Закурін