ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.07.2021 Справа № 917/794/21

м. Полтава

за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю Торговий дім Укртатнафта ЛТД, проїзд Галузевий, 4, м. Кременчук, Полтавська область, 39610

до Товариства з обмеженою відповідальністю ФЛАММА, вул. Свіштовська, 3, м. Кременчук, Полтавська область, 39610

про стягнення 525 744,80 грн.

Суддя Пушко І.І.

Представники сторін в судове засідання не з`явились.

Суть справи: Розглядається позовна заява про стягнення 525 744,80 грн. заборгованості за договором поставки № 16/05/10-1 від 10.05.2016, з яких 477 045,66 грн. основний борг, 23 878,43 грн. пеня, 5 489,29 грн. 3% річних, 19 331,42 грн. інфляційні втрати.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на те, що відповідач не здійснив оплату продукції, поставленої позивачем на умовах договору поставки № 16/05/10-1 від 10.05.2016.

Ухвалою від 25.05.2021 (а.с. 38-39) суд прийняв позовну заяву до розгляду в порядку загального позовного провадження та призначив підготовче засідання на 17.06.2021 о 10-00 год. Цією ж ухвалою суд встановив процесуальні строки: відповідачу для подання відзиву на позов - не пізніше 15 днів з дня отримання ухвали, та для подання заперечень до 3 днів з дати отримання від позивача відповіді на відзив; позивачу для подання відповіді на відзив - 5 днів з моменту отримання відзиву.

Ухвалою від 07.06.2021 (а.с. 50-51) суд відмовив позивачу в задоволенні клопотання про участь у підготовчому засіданні 17.06.2021 в режимі відеоконференції.

Представники сторін в підготовче засідання 17.06.2021 не з`явились, від позивача надійшла заява від 09.06.2021 (вх. № 6552 від 16.06.2021, а.с. 53) про розгляд справи без участі його представника.

Ухвалою від 17.06.2020 (а.с. 57-58) суд закрив підготовче провадження, призначив справу до судового розгляду на 15.07.2021 о 10-00 год.

Ухвали суду від 25.05.2021 та від 17.06.2021 направлялись відповідачу за адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с. 37) та повернулись до суду із відміткою поштового працівника адресат відсутній за вказаною адресою (а.с. 40-43, 61-64). Відповідно до ч. 7 ст. 120 ГПК України, зазначені ухвали вважаються врученими.

Шляхом опублікування оголошення на офіційному вебсайті Судової влади України, вебсторінці господарського суду Полтавської області в розділі "Новини" https://pl.arbitr.gov.ua/ (а.с. 59) суд повідомив сторони про призначення справи до розгляду по суті на 15.07.2021 о 10-00 год . Відповідно до ч. 4 ст. 122 ГПК України, з опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи.

У встановлений судом строк відповідач відзив на позов не надав.

В зв`язку з тим, що необхідних для вирішення спору доказів, наявних у матеріалах справи, достатньо, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив:

Між Товариством з обмеженою відповідальністю " Торговий дім Укртатнафта ЛТД", як Постачальником, та Товариством з обмеженою відповідальністю ФЛАММА, як Покупцем, був укладений договір поставки № 16/05/10-1 від 10.05.2016 (далі Договір, а.с. 12-14), на умовах якого Постачальник зобов`язується протягом строку дії цього Договору поставляти Покупцеві свічки парафінові (надалі - Продукція), а Покупець зобов`язується приймати Продукцію та сплачувати її вартість на умовах, що передбачені Договором (п. 1.1 Договору).

За п. 2.2 Договору, найменування, асортимент, ціна, вартість, кількість продукції, базис поставки визначається в специфікаціях, що є невід`ємною частиною Договору. Сторони підписали наступні специфікації до Договору на поставку партії Продукції:

- від 25.05.2016 на суму 30 045,62 грн., строк поставки Продукції до 03.06.2016, базис поставки EXW, м. Кременчук, вул. Свіштовська, 3 (Інкотермс 2010) (а.с. 15-16);

- від 27.05.2016 на суму 281 318,20 грн., строк поставки Продукції до 10.06.2016, базис поставки EXW, м. Кременчук, вул. Свіштовська, 3 (Інкотермс 2010) (а.с. 17-18);

- від 15.11.2018 на суму 165 681,84 грн., строк поставки Продукції до 20.11.2018, базис поставки EXW, м. Кременчук, вул. Свіштовська, 3 (Інкотермс 2010) (а.с. 19-21).

Додатковою угодою від 27.12.2019 (а.с. 28) сторони внесли зміни до п. 2.3 Договору, зазначивши, що розрахунки за Продукцію Покупець здійснює в безготівковому порядку в національній валюті України шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Постачальника не пізніше 31.12.2020.

Зазначеною додатковою угодою сторони внесли зміни в п. 9.1 Договору та виклали його в наступній редакції: «Договір вступає в силу з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та діє по 31 грудня 2020 року, а в частині розрахунків - до їх повного завершення. Закінчення строку дії Договору не звільняє Сторони від обов`язків, які виникли під час його дії, а також від відповідальності за їх невиконання».

Датою здійснення поставки відповідної партії Продукції вважається дата оформлення документу, що підтверджує передачу Постачальником продукції Покупцеві (п. 2.5 Договору).

Факт поставки Продукції Покупцеві підтверджується письмовим документом (накладною) , що підтверджує передачу Продукції Покупцеві (п. 5.2 Договору).

На виконання умов укладеного Договору та специфікацій до нього позивач поставив відповідачу Продукцію на загальну суму 477 045,66 грн. за видатковими накладними № УТ-0000015 від 31.05.2016 на суму 30 045,62 грн., № УТ-0000013 від 31.05.2016 на суму 281 318,20 грн., № УТ-0000054 від 15.11.2018 на суму 165 681,84 грн. (а.с. 22-27).

Як зазначає позивач, оплату отриманої Продукції відповідач не здійснив, на момент звернення із позовом до суду основний борг в сумі 477 045,66 грн. відповідачем сплачений не був.

Також, за неналежне виконання умов Договору позивач заявив до стягнення з відповідача 23 878,43 грн. пені, 5 489,29 грн. 3% річних, 19 331,42 грн. інфляційних втрат, нарахованих за період з 01.01.2021 по 20.05.2021.

Вирішуючи спір суд виходив із наступного.

Згідно ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Стаття 205 ЦК України визначає, що правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

У відповідності до ст. 509 ЦК України, ст. 173 Господарського кодексу України (далі - ГК України), в силу господарського зобов`язання, яке виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій. а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

За ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Обов`язок відповідача сплатити кошти за отриманий товар визначений також ст.ст. 655, 706 ЦК України.

Згідно п. 5 ст. 16 ЦК України одним із засобів захисту цивільних прав є примусове виконання обов`язку в натурі, яке в даному випадку полягає у виконанні відповідачем зобов`язань з оплати вартості отриманого товару.

Відповідно до ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно зі статтею 629 ЦК України, договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Суд при вирішенні спору враховує, що правовідносини, що склалися між сторонами, регулюються нормами про договір поставки.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України).

Згідно ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Матеріалами справи підтверджено, що позивач передав відповідачу Продукцію на загальну суму 477 045,66 грн., визначену в Специфікаціях до Договору від 25.05.2016, від 27.05.2016, від 15.11.2018 (а.с. 15-21) за видатковими накладними № УТ-0000015 від 31.05.2016 на суму 30 045,62 грн., № УТ-0000013 від 31.05.2016 на суму 281 318,20 грн., № УТ-0000054 від 15.11.2018 на суму 165 681,84 грн. (а.с. 22-27).

Відповідно до ч. 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Умовами п. 1 Додаткової угоди від 27.12.2019 (а.с. 28) сторони внесли зміни до п. 2.3 Договору, зазначивши, що розрахунки за Продукцію Покупець здійснює в безготівковому порядку в національній валюті України шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Постачальника не пізніше 31.12.2020.

Таким чином, матеріалами справи підтверджено наявність заборгованості в сумі 477 045,66 грн., строк оплати якої настав, тому позовні вимоги в цій частині задовольняються судом повністю.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Стаття 611 ЦК України передбачає, що у разі порушення зобов`язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Ст. 612 ЦК України встановлює, що боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, якщо він не почав його виконувати або не виконав його у строк, встановлений договором.

Частиною 1 статті 216 ГК України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до частини 1 статті 230 ГК України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ст. 546 ЦК України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі (ст. 547 ЦК України).

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 ЦК України). Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ст. 551 ЦК України).

За п. 6.3 Договору, у випадку несвоєчасного перерахування грошових коштів за поставку Продукції Постачальником може бути нарахована пеня у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми заборгованості за кожен день прострочення платежу та/або штраф у розмірі 20 відсотків від суми заборгованості. Сплата Покупцем штрафу не позбавляє його обов`язку сплатити пеню та навпаки.

Відповідно до ст.ст. 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

П. 6 ст. 231 Господарського кодексу України передбачено, що за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань підлягають стягненню штрафні санкції у вигляді пені, розмір якої повинен визначатися обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами та узгоджуватися в договорі.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Позивачем заявлено вимоги про стягнення 23 878,43 грн. пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за період з 01.01.2021 по 20.05.2021.

Перевіривши правильність розрахунку пені, суд встановив, що її розмір та період її нарахування відповідає вимогам п. 6 ст. 232 ГК України, Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", умовам Договору та не перевищує розміру подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період прострочення, відповідає розрахунку відповідача тому вимоги в цій частині є обґрунтованими і правомірними.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлений інший розмір процентів.

Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Подібні правові висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц, від 13 листопада 2019 року у справі № 922/3095/18, від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18.

Також суд враховує правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові КГС у складі Верховного Суду від 26.06.2020 у справі № 905/21/19, за якою якщо боржник після нарахування йому інфляційних втрат за відповідний місяць допустив подальше прострочення в оплаті основного боргу, то кредитор, виходячи з того, що зобов`язання зі сплати інфляційних втрат, яке виникло в силу закону, є грошовим, вправі нарахувати боржнику інфляційні втрати на суму основного боргу, збільшену на індекс інфляції за попередній місяць прострочення.

Частиною 4 ст. 236 ГПК України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Позивач заявив до стягнення 5 489,29 грн. 3% річних та 19 331,42 грн. інфляційних втрат, нарахованих за період з 01.01.2021 по 20.05.2021 (розрахунок долучений до матеріалів справи, а.с. 5).

Здійснивши перерахунок річних та інфляційних втрат суд встановив, що заявлений до стягнення розмір не перевищує обрахований судом, тому позовні вимоги в цій частині є правомірними та підлягають задоволенню повністю.

Перевірка правильності розрахунку пені, 3% річних, інфляційних витрат здійснена за допомогою калькулятора підрахунку заборгованості та штрафних санкцій інформаційної системи "Ліга. Закон Еліт".

Частиною 1 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Таким чином, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі та стягнення з відповідача 477 045,66 грн. основного боргу, 23 878,43 грн. пені, 5 489,29 грн. 3% річних, 19 331,42 грн. інфляційних втрат.

Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 13 ГПК України).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, у спорах, що виникають при укладенні договорів та з інших підстав, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи задоволення позовних вимог повністю, судові витрати відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України покладаються на відповідача в сумі 7886,17 грн. витрат по сплаті судового збору.

Керуючись ст.ст. 129, 232-233, 237-238, 240 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю ФЛАММА (вул. Свіштовська, 3, м. Кременчук, Полтавська область, 39610 , ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Торговий дім Укртатнафта ЛТД (проїзд Галузевий, 4, м. Кременчук, Полтавська область, 39610, ) 477 045,66 грн. основний борг, 23 878,43 грн. пеня, 5 489,29 грн. 3% річних, 19 331,42 грн. інфляційні втрати; 7 886,17 грн. витрат по сплаті судового збору.

3. Видати наказ з набранням цим рішенням законної сили.

4. Копію рішення надіслати учасникам справи в порядку, встановленому статтею 242 ГПК України.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1,2 ст.241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст.256 ГПК України). Згідно ст.257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до п.17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя Пушко І.І.