Господарський суд
Житомирської області
_______________________________________
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" липня 2021 р. м. Житомир Справа № 910/3893/21

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Шніт А.В.

секретар судового засідання Трохимчук І.Р.

за участю представників сторін:

від позивача: Пальчик В.О., довіреність №21.2-13/4-21 від 06.01.2021 (в режимі відеоконференції);

від відповідача: Ляхов О.В., ордер серія АМ №1011583 від 02.06.2021;

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Державної служби статистики України

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Бук-Друк"

про стягнення 8368,66грн

Державна служба статистики України звернулась до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Бук-Друк" про стягнення 8 368,66грн, з яких: 3 559,93грн пені та 4 808,73грн штрафу.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач порушив строки поставки продукції, визначені пунктом 5.1 укладеного між сторонами договору №35 від 27.03.2019, що відповідно до підпункту 7.2.1 пункту 7.2 Договору є підставою для сплати відповідачем пені та штрафу.

В якості правових підстав позову позивач вказує ст.549, 612, 629 Цивільного кодексу України, ст.222, 230 Господарського кодексу України.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.03.2021 постановлено позовну заяву Державної служби статистики України до Товариства з обмеженою відповідальністю "Бук-Друк" про стягнення 8 368,66грн з усіма додатками направити за підсудністю до Господарського суду Житомирської області.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.04.2021 справу №910/3893/21 передано на розгляд судді Шніт А.В.

Ухвалою від 28.04.2021 суд постановив прийняти позовну заяву до розгляду, відкрити провадження у справі; здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін; судове засідання для розгляду справи по суті призначив на 03.06.2021.

Згідно ухвали суду від 03.06.2021 у судовому засіданні оголошено перерву до 10.06.2021.

10.06.2021 за вх.№12217 та вх.№12260 від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву з додатками та клопотання про стягнення з позивача витрат на правову допомогу. У поданому відзиві на позовну заяву відповідач просить суд відмовити в задоволенні позову, або, у випадку встановлення підставності та обґрунтованості позовних вимог - до спірних правовідносин застосувати строки позовної давності.

Ухвалою суду від 29.06.2021 оголошено перерву в судовому засіданні до 12.07.2021.

Представник позивача в судовому засіданні (в режимі відеоконференції) позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав поданий до суду відзив на позовну заяву. Просив суд відмовити в позові та задовольнити клопотання про стягнення з позивача витрат на правову допомогу.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

27.03.2019 між Державною службою статистики України (замовник, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Бук-Друк" (виконавець, відповідач) укладено договір №35 (далі - Договір) (а.с. 10-14).

Відповідно до п.1.1 Договору виконавець зобов`язується у 2019 році виготовити та поставити замовнику продукцію, зазначену в п.1.2, а замовник - прийняти і оплатити таку продукцію.

Згідно п.1.2 Договору найменування продукції: ДК 021:2015:22110000-4 Друковані книги (виготовлення книг (офіційних статистичних публікацій)), далі - продукція.

Кількість найменувань, тираж та обсяг зазначені в Специфікації на виготовлення книг (офіційних статистичних публікацій) (Додаток 1).

Вимоги до технічних характеристик на виготовлення книг (офіційних статистичних публікацій) зазначені у Додатку 2 до цього договору.

За змістом п.3.1 Договору ціна договору визначається відповідно до Протоколу узгодження договірної ціни (Додаток 3) становить 172 990,88грн без ПДВ згідно підпункту 197.1.25 пункту 197.1 статті 197 Податкового кодексу (із змінами).

Розрахунки проводяться шляхом оплати замовником фактично виготовленої та поставленої продукції на підставі Актів приймання-передачі, підписаних сторонами, за рахунок коштів загального фонду державного бюджету по КЕКВ 2210, КПКВК 1207010, за умови надходження коштів з державного бюджету на зазначені цілі. Попередня оплата для виготовлення продукції не передбачена. До Акту приймання-передачі продукції додаються видаткові накладні (п.п.4.1-4.2 Договору).

Пунктом 5.1 Договору передбачено, що термін поставки продукції: виготовлення та поставка продукції здійснюється згідно з Додатком 2, дата поставки продукції підтверджується видатковими накладними.

Згідно підпункту 6.1.1 пункту 6.1 Договору замовник зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати за виготовлену і поставлену продукцію.

Виконавець, у свою чергу, зобов`язаний забезпечити виготовлення та поставку продукції у строки, встановлені цим Договором (підпункт 6.3.1 пункту 6.3 Договору).

26.12.2019 між сторонами укладено додаткову угоду №1 до договору №35 від 27.03.2019, пунктом 1 якої передбачено зміну ціни Договору, а саме - 149 654,99грн, а пунктом 2 визначено, що додатки 1, 2, 3 Договору викладено в новій редакції, що додається (а.с. 25-35).

Дослідивши в сукупності всі обставини та матеріали справи, проаналізувавши вимоги чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, господарський суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ст.509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України)).

Господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку (ч.1 ст.173 Господарського кодексу України (далі - ГК України)). Сторони можуть за взаємною згодою конкретизувати або розширити зміст господарського зобов`язання в процесі його виконання, якщо законом не встановлено інше (ч.3 ст.173 ГК України).

Майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (ч.1 ст.175 ГК України).

Статтею 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч.1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше осіб, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Судом встановлено, що правовідносини між сторонами виникли на підставі договору №35 від 27.03.2019 (з відповідними додатками), який за своєю правовою природою є договором підряду.

Згідно ч.1 ст.837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

За змістом ст.846 ЦК України строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду. Якщо у договорі підряду не встановлені строки виконання роботи, підрядник зобов`язаний виконати роботу, а замовник має право вимагати її виконання у розумні строки, відповідно до суті зобов`язання, характеру та обсягів роботи та звичаїв ділового обороту.

Приписами частини 1 статті 854 ЦК України передбачено, що якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.

Відповідно до ч.1 ст.853 ЦК України замовник зобов`язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові.

Так, на виконання договору №35 від 27.03.2019 відповідачем виготовлено друкарську продукцію, згідно Специфікації на виготовлення книг (офіційних статистичних публікацій) (Додаток 1 до Договору) і Вимог до технічних характеристик продукції (Додаток 2 до Договору), та передано її позивачу, що підтверджується актами приймання-передачі №8 від 20.12.2019, №9 від 23.12.2019, №10 від 26.12.2019, №11 від 26.12.2019 і додатками до них (а.с. 36-47), а також видатковими накладними №368 від 20.12.2019, №407 від 23.12.2019, №412 від 26.12.2019, №413 від 26.12.2019 (а.с. 48-51).

Проте, як вбачається з Додатку №2 до договору №35 від 27.03.2019 (Вимоги до технічних характеристик продукції) (а.с. 27-34), відповідач допустив несвоєчасне виконання зобов`язань щодо постачання відповідної продукції згідно Договору.

При цьому, за змістом п.7.1 Договору у разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов`язань за договором сторони несуть відповідальність, передбачену законами та цим договором.

Згідно ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст.526 ЦК України).

Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч.1 ст.612 ЦК України).

Згідно ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Частиною 2 статті 231 Господарського кодексу України передбачено, що у разі якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах: за порушення строків виконання зобов`язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

За змістом ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з приписами ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Так, сторони у підпункті 7.2.1 пункту 7.2 договору №35 від 27.03.2019 передбачили, що у разі порушення умов зобов`язань щодо строків постачання продукції, визначених у п.5.1 цього договору, виконавець сплачує пеню в розмірі 0,1% від вартості продукції, з поставки якого допущено прострочення за кожний день прострочення, а у разі прострочення більше, ніж на 30 календарних днів, додатково сплачується штраф у розмірі 7% від вартості несвоєчасно поставленої продукції.

Враховуючи вищевикладене, а також факт несвоєчасного виконання відповідачем зобов`язань щодо постачання продукції згідно Договору, позивачем останньому нараховано 3 559,93грн пені та 4 808,73грн штрафу.

Перевіривши зазначений у позовній заяві розрахунок вказаних сум, суд вважає його правильним та обґрунтованим. З огляду на те, що факт прострочення відповідачем виготовлення і поставки продукції згідно договору №35 від 27.03.2019 є очевидним, а право та охоронюваний законом інтерес позивача як замовника порушеним, вимоги позивача заявлені до ТОВ "Бук-Друк" є обґрунтованими.

Проте, Товариством з обмеженою відповідальністю "Бук-Друк" заявлено клопотання про застосування до спірних правовідносин позовної давності.

Відповідно до ст.256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ч.2 ст.258 Цивільного кодексу України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

За змістом ч.1 ст.261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до ч.5 ст.261 Цивільного кодексу України за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Отже, початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку ч е р е з с у д.

Згідно частин 3, 4 статті 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

У пункті 2.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 №10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" (з відповідними змінами) (далі - постанова Пленуму ВГСУ) зазначено, що частиною третьою статті 267 ЦК України передбачена можливість застосування позовної давності, у тому числі й спеціальної, лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення судом.

Пунктом 2.3. постанови Пленуму ВГСУ передбачено, що якщо позовні вимоги господарським судом визнано обґрунтованими, а стороною у справі заявлено про сплив позовної давності, то суд зобов`язаний застосувати до спірних правовідносин положення статті 267 ЦК України та вирішити питання про наслідки такого спливу (тобто або відмовити в позові у зв`язку зі спливом позовної давності, або, за наявності поважних причин її пропущення, - захистити порушене право, але в будь-якому разі вирішити спір з посиланням на зазначену норму ЦК України).

При цьому, пунктами 4.2., 4.3. постанови Пленуму ВГСУ передбачено, що у зобов`язальних правовідносинах, в яких в и з н а ч е н о с т р о к в и к о н а н н я зобов`язання, перебіг позовної давності починається з дня, наступного за останнім днем, у який відповідне зобов`язання мало бути виконане.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасниць Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу (пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою №14902/04 у справі відкрите акціонерне товариство "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії"; пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами №№ 22083/93, 22095/93 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства").

За наведеного, суд бере до уваги заяву відповідача про застосування позовної давності до вимог про стягнення пені.

Позовна давність до вимог про стягнення пені обчислюється окремо за кожен день (місяць) нарахування пені. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатись про порушення права (висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 08.06.2016 у справі №6-3006цс15).

У даному висновку щодо застосування норм права (ст.258 Цивільного кодексу України), Верховний Суд України визначив, що право на стягнення пені хоч і виникає щодня на відповідну суму, але позовна давність для подання позову про її стягнення починається саме з першого дня, коли позивачу стало відомо про порушення його прав.

З матеріалів справи вбачається, що днями виникнення прострочення виконання відповідачем зобов`язання є 09.11.2019 (щодо поставки примірників Збірника "Статистичний щорічник України" (українською мовою)), 15.11.12019 (щодо поставки примірників Збірника "Статистичний щорічник України" (англійською мовою)), 26.11.2019 (щодо поставки примірників Збірника "Довкілля України"), 03.12.2019 (щодо поставки примірників Збірника "Регіони України"), 10.12.2019 (щодо поставки примірників Збірника "Діяльність суб`єктів господарювання" за 2018 рік), 17.12.2019 (щодо поставки примірників Збірника "Діяльність суб`єктів великого, середнього, малого та мікропідприємництва" за 2018 рік), 18.12.2019 (щодо поставки примірників Збірника Демографічний щорічник "Населення України" за 2018 рік). Тому, враховуючи наявні в матеріалах справи акти приймання-передачі та видаткові накладні (а.с. 36-51), правомірним для нарахування пені є періоди з 09.11.2019 по 20.12.2019, з 15.11.12019 по 23.12.2019, з 26.11.2019 по 23.12.2019, з 03.12.2019 по 26.12.2019, з 10.12.2019 по 23.12.2019, з 17.12.2019 по 26.12.2019, з 26.12.2019 по 26.12.2019.

Таким чином, з врахуванням ч.2 ст.258 Цивільного кодексу України, остаточно строк позовної давності в один рік для вимоги про стягнення пені сплинув 20.12.2020, 23.12.2020, 23.12.2020, 26.12.2020, 23.12.2020, 26.12.2020, 26.12.2020 - відповідно.

Аналогічним є обрахування строків позовної давності щодо штрафу, передбаченого ч.2 ст.231 Господарського кодексу України та сторонами в підпункті 7.2.1 пункту 7.2 договору №35 від 27.03.2019. Як свідчать матеріали справи, періодами прострочення поставки примірників Збірника "Статистичний щорічник України" (українською мовою) та примірників Збірника "Статистичний щорічник України" (англійською мовою) є періоди з 09.11.2019 по 20.12.2019 (42 дні) і з 15.11.12019 по 23.12.2019 (39 днів) - відповідно. Отже, з врахуванням ч.2 ст.258 Цивільного кодексу України, остаточно строк позовної давності в один рік для вимоги про стягнення штрафу сплинув 20.12.2020 та 23.12.2020 - відповідно.

За таких обставин, враховуючи день подачі позовної заяви до суду (12.03.2021 (а.с. 72)), суд дійшов до висновку, що позивачем пропущено строк позовної давності щодо вимог про стягнення пені в розмірі 3559,93грн та штрафу в сумі 4808,73грн.

Обставин, які б зупиняли або переривали строк позовної давності, а також поважність причин його пропуску, судом встановлено не було.

Судом критично оцінюються доводи позивача щодо відсутності пропуску строків позовної давності стосовно вимог про стягнення пені та штрафу, з огляду на наступне.

Позивач в обґрунтування заперечень пропущення строків позовної давності посилається на розділ 9 договору №35 від 27.03.2019, за змістом якого: у випадку виникнення спорів або розбіжностей, сторони зобов`язуються вирішувати їх шляхом взаємних переговорів та консультацій. У разі недосягнення сторонами згоди, спори вирішуються в судовому порядку.

Так, враховуючи вказаний розділ Договору та посилаючись на ст.222 Господарського кодексу України, позивач направив відповідачу ряд претензій (а.с.52-68), які, в свою чергу, залишені останнім без відповіді та без задоволення, у зв`язку з чим, позивач звернувся до Господарського суду Житомирської області з відповідним позовом.

Таким чином, проаналізувавши зміст розділу 9 договору №35 від 27.03.2019, суд дійшов висновку, що пункти вказаного розділу Договору регулюють порядок вирішення спорів, що виникають між сторонами, а не порядок і спосіб виконання зобов`язань за Договором.

Як судом зазначалося вище, за змістом ч.1 ст.261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до ч.5 ст.261 Цивільного кодексу України за зобов`язаннями з в и з н а ч е н и м с т р о к о м в и к о н а н н я перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Так, у підпункті 6.3.1 пункту 6.3 договору №35 від 27.03.201 сторони передбачили, що виконавець, у свою чергу, зобов`язаний забезпечити виготовлення та поставку продукції у с т р о к и, в с т а н о в л е н і ц и м Д о г о в о р о м.

При цьому, п.5.1 Договору встановлює, що термін поставки продукції: виготовлення та поставка продукції здійснюється згідно з Додатком 2, дата поставки продукції підтверджується видатковими накладними.

Таким чином, сторони шляхом підписання договору №35 від 27.03.2019, визначили строк виконання зобов`язання відповідача з виготовлення і поставки продукції позивачу. Тому, до спірних правовідносин слід застосовувати саме абзац 1 частини 5 статті 261 Цивільного кодексу України, згідно якого за зобов`язаннями з в и з н а ч е н и м с т р о к о м в и к о н а н н я перебіг позовної давності починається зі спливом с т р о к у в и к о н а н н я. Тобто, саме від порядку і строків виконання зобов`язання законодавець ставить у залежність початок перебігу строків позовної давності.

Таким чином, перебіг позовної давності щодо вимог зі стягнення пені та штрафу за неналежне виконання умов договору №35 від 27.03.2019 починається зі спливом строку виконання, а не від дня, коли закінчився строк, відведений чинним законодавством на досудове врегулювання спору між сторонами.

Отже, враховуючи вищевикладене, позовні вимоги про стягнення 3 559,93грн пені та 4 808,73грн штрафу, заявлені з пропуском строку позовної давності, у зв`язку з чим суд відмовляє в задоволенні позову.

Щодо розподілу судових витрат, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч.1 ст.123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п.1 ч.3 ст.123 ГПК України).

Пунктом 2 частини 1 статті 129 ГПК України передбачено, що судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Зважаючи на вищевикладене, зокрема, відмову в задоволенні позову, сплачений судовий збір покладається на позивача.

Щодо витрат відповідача на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 14416,67грн, суд зазначає наступне.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою; представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (ст.16 Господарського процесуального кодексу України).

Пунктом 1 частини 1 статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" визначено, що адвокат - це фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом.

Адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги (ч.1 ст.26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Відповідно до п.4 ч.1 ст.1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ч.3 ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Згідно з положеннями статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

На підтвердження понесених витрат на правову допомогу у розмірі 14 416,67грн представником відповідача подано копію договору №16/21 про надання правової допомоги від 02.06.2021 (а.с.157-159), копію додатку №1 до даного договору від 02.06.2021 (а.с.159), копію ордера серії АМ №1011583 на ім`я Ляхова Олександра Валерійовича (а.с.124), копію акта виконаних робіт №1-1-16/21 від 09.06.2021 (а.с.160).

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч.6 ст.126 Господарського процесуального кодексу України).

Так, позивач у відповіді на відзив відповідача, поданої до суду 22.06.2021, вказує, що заявлений розмір витрат відповідача на правову допомогу не відповідає критерію реальності адвокатських витрат та критерію розумності їх розміру. Зокрема, акцентує увагу на тому, що загальна сума цих витрат значно перевищує саму ціну позову. Також, зазначає, що в доданому до клопотання про стягнення з позивача витрат на правову допомогу акті виконаних робіт №1-1-16/21 від 09.06.2021 необґрунтовано завищено вартість окремих послуг адвоката Ляхова О.В. Також, зауважує, що представник відповідача адвокат Ляхов О.В. брав участь у судових засіданнях два рази, на одному з яких - 03.06.2021 лише заявив усне клопотання про відкладення розгляду справи.

Частинами 5, 6 статті 126 ГПК України передбачено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При цьому, суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, відповідно до якої заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим (справа "Гімайдуліна і інші проти України" від 10.12.2009, справа "Баришевський проти України" від 26.02.2015), а також висновки Європейського суду з прав людини, викладені у справах: "East/West Alliance Limited" проти України" від 02.06.2014, за змістом яких заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим; "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002, за результатом розгляду якої Європейського суду з прав людини вирішив, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Правова позиція щодо розумності та співмірності розміру витрат на правову допомогу також відображена у постановах Верховного Суду від 24.10.2019 у справі №905/1795/18 і від 01.08. 2019 у справі №915/237/18.

Тобто суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Як висловився Конституційний Суд у п.3.2 рішення від 30.09.2009 №23-рп/2009, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами й може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин з іншими суб`єктами права. Також, Конституційний Суд України зазначив і те, що гарантування кожному права на правову допомогу в контексті ст.59 Конституції України покладає на державу відповідні обов`язки щодо забезпечення особи правовою допомогою належного рівня. Такі обов`язки зумовлюють необхідність визначення в законах України, інших правових актах порядку, умов і способів надання цієї допомоги.

Отже, враховуючи вищевикладене, а також клопотання позивача про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, викладене в письмовій відповіді на відзив відповідача, поданої до суду 22.06.2021, суд приходить до висновку про покладення на Державну службу статистики України судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 4 000,00грн.

Керуючись статтями 123, 129, 233, 236-238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову відмовити.

2. Стягнути з Державної служби статистики України (01601, м. Київ, вул. Шота Руставелі, буд.3, ідентифікаційний код 37507880) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Бук-Друк" (10031, м. Житомир, вул. Крошенська, буд. 51, кв.20, ідентифікаційний код 37671869):

- 4 000,00грн витрат на професійну правничу допомогу.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 19.07.21

Суддя Шніт А.В.

Віддрукувати:

1 - у справу

2 - позивачу (рек.) та на електронну пошту

3 - відповідачу (рек.) та на електронну пошту ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2