ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2021 року м. ОдесаСправа № 923/1158/20
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Бєляновського В.В., суддів: Богатиря К.В., Філінюка І.Г.

при секретарі Лук`ященко В.Ю.

за участю представників:

від прокурора: Коломійчук І.О.

від позивача: Ільченко Д.О.

від відповідача: не з`явився

від третьої особи: не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ТАБІТІ"

на рішення господарського суду Херсонської області від 26.03.2021, суддя в І інстанції Немченко Л.М., повний текст якого складено 05.04.2021 в м. Херсоні

у справі № 923/1158/20

за позовом: Першого заступника керівника Херсонської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Лазурненської селищної ради Скадовського району Херсонської області

до: Товариства з обмеженою відповідальністю "ТАБІТІ"

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: державного реєстратора реєстраційного відділу виконавчого комітету Голопристанської міської ради Зелінського В.Ф.

про припинення права власності на нерухоме майно та усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом знесення самочинного будівництва

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2020 року перший заступник керівника Херсонської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Лазурненської селищної ради звернувся до господарського суду Херсонської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ТАБІТІ" (далі - Товариство), в якому просив:

- припинити в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право власності на об`єкт нерухомого майна - незавершене будівництво Бази відпочинку готовністю 18%, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , за Товариством з обмеженою відповідальністю "ТАБІТІ", реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - № 247;

- зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю "ТАБІТІ" усунути перешкоди у користуванні Лазурненською селищною радою Херсонської області () земельними ділянками з кадастровими номерами: :01:001:1205 площею 0,1622 га, :01:001:1207 площею 0,2702 га, :01:001:1210 площею 0,2704 га, :01:001:1208 площею 0,1622 га, :01:001:1209 площею 0,1081 га, :01:001:1206 площею 0,1081 га шляхом знесення за власний рахунок самовільно збудованого об`єкту нерухомого майна - незавершене будівництво Бази відпочинку готовністю 18 %, яке складається з наступних частин: літнє кафе, А (32,2 кв.м.), вбиральня з душовими, Б (28,5 кв.м.), побутові приміщення, В (16,9 кв.м.), склад, Г (16,9 кв.м.), навіс, Д (14,9 кв.м.), альтанка, Є, Ж, 3, К, Л, огорожа, 1, зовнішні рукомийники, 2, водонапірний бак, 3, мостіння, І, II, III (далі спірний об`єкт незавершеного будівництва).

Позовні вимоги обґрунтовувалися тим, що на підставі рішення Лазурненської селищної ради №464 від 17.09.2008 земельна ділянка комунальної власності рекреаційного призначення площею 1,0814 га за договором оренди від 21.10.2008 передана в оренду ТОВ «ПР «Трейдінг Компані» для будівництва бази відпочинку. Рішенням господарського суду Херсонської області від 16.04.2013 у справі № 923/239/13-г визнано недійсним пункти 3-3.6 рішення №464 від 17.09.2008 Лазурненської селищної ради, якими затверджено проект з землеустрою та надано її в оренду, а також визнано недійсним на майбутнє договір оренди земельної ділянки площею 1,0814 га від 21.10.2008, розташованої на території Лазурненської ради, Скадовського району, Херсонської області, укладений між Лазурненською селищною радою та ТОВ ПР Трейдінг Компані, та зобов`язано товариство повернути вказану земельну ділянку площею 1,0814 га (кадастровий номер земельної ділянки :01:063:0099) до земель запасу Лазурненської селищної ради.

Державним реєстратором Голопристанської міської ради Зелінським В.Ф. 22.05.2017 внесено запис № 20610512 про реєстрацію права власності ОСОБА_1 на об`єкт нерухомого майна - незавершене будівництво Бази відпочинку готовністю 18%, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яке складається з наступних частин: літнє кафе, А (32,2 кв.м), вбиральня з душовими, Б (28,5 кв.м), побутові приміщення, В (16,9 кв.м), склад, Г (16,9 кв.м), навіс, Д(14,9 кв.м.), альтанка, Є, Ж, 3, К, Л, огорожа, 1, зовнішні рукомийники, 2, водонапірний бак,3, мостіння, І, ІІ, ІІІ.

У наступному, 07.05.2018 згідно з актом про передачу та прийом майна в статутний капітал ТОВ "ТАБІТІ" від 05.05.2018 ОСОБА_1 передала Товариству нерухоме майно - об`єкт незавершеного будівництва «Базу відпочинку» в АДРЕСА_1 . Право власності на вказаний об`єкт за ТОВ "ТАБІТІ" зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на підставі рішення державного реєстратора Херсонської філії державного підприємства «Сетам» Джамалли Равіль Хагані Огли № 41024700 від 10.05.2018.

Оскільки ні ТОВ «Пр «Трейдінг Компані», ні ОСОБА_1 не набували права власності на об`єкт нерухомого майна по АДРЕСА_1 у порядку встановленому законодавством, то відповідно вони не мали права ним розпоряджатися, а ТОВ "ТАБІТІ" відповідно незаконно, у порушення вимог ст. 317 ЦК України, набуло право власності на нерухоме майно від особи, яка не мала права його відчужувати. За таких обставин майнові права ТОВ "ТАБІТІ" та ОСОБА_1 на зазначене нерухоме майно підлягає скасуванню шляхом припинення.

На теперішній час незавершений будівництвом об`єкт нерухомості «Бази відпочинку» готовністю 18%, що знаходиться за вказаною адресою, є самочинним будівництвом. Оскільки самочинно збудований об`єкт є недобудовою готовністю 18%, на час звернення із позовом власником матеріалів, обладнання, які використані в процесі самочинного будівництва (створення майна) є ТОВ "ТАБІТІ", яким відповідно придбано такий об`єкт у стані будівництва, то саме останнім (або за його рахунок) має бути знесено цей об`єкт нерухомості.

Обґрунтовуючи підстави для звернення до суду з цим позовом та порушення інтересів держави, прокурор вказував те, що незаконними діями відповідачів порушено інтереси територіальної громади смт. Лазурне, яку позбавлено можливості розпоряджатися земельною ділянкою, на якій розміщено самовільно збудоване майно. У обласної прокуратури є достатні підставі вважати, що з січня 2020 року орган місцевого самоврядування був обізнаний про самочинну забудову земельної ділянки відповідачами, проте не вжив заходи до захисту інтересів громади у обраний в позовній заяві або інший, визначений законодавством, спосіб. Вказані обставини, на думку прокурора, свідчать про самоусунення органу місцевого самоврядування від реалізації функції захисту порушених інтересів держави та місцевої територіальної громади та наявність передбачених ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» підстав для їх представництва. Правовими підставами свого позову прокурор вказав ст. ст. 317, 328, 331, 375, 376 ЦК України та ст. ст. 2, 9, 11, 18, 26, 27-1 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"

Рішенням господарського суду Херсонської області від 26.03.2021 позовні вимоги задоволено частково.

Припинено в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право власності на об`єкт нерухомого майна - незавершене будівництво Бази відпочинку готовністю 18%, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , за товариством з обмеженою відповідальністю "ТАБІТІ", реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - № 247.

В решті позову відмовлено.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "ТАБІТІ" на користь Херсонської обласної прокуратури 2102 грн. витрат по сплаті судового збору.

Задовольняючи позов частково, з огляду на доводи та докази, які надані прокурором в ході розгляду справи, суд дійшов висновку, що реєстрація в Держаному реєстрі речових прав на нерухоме майно прав власності на нерухоме майно - незавершене будівництво "Бази відпочинку" готовністю 18 %, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , реєстраційний номер № , проведена з порушенням вимог ст.27-1 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяження", оскільки на день реєстрації 22.05.2017 був відсутній документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку під таким об`єктом та документ, що відповідно до законодавства надає право на виконання будівельних робіт, оскільки як витікає із деталізованої інформації про право власності підставою для здійснення державної реєстрації державним реєстратором Зелінським В.Ф. було зазначено: акт приймання-передачі нерухомого майна, виданий 12.05.2017, технічний паспорт № 3122, виданий 11.05.2017 ПП "Кайрос-ЮГ" та протокол від 12.05.2017. При таких обставинах, суд дійшов висновку, що позовні вимоги щодо припинення в Держаному реєстрі речових прав на нерухоме майно прав власності на нерухоме майно - незавершене будівництво "Бази відпочинку" готовністю 18 %, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 реєстраційний номер № підлягають задоволенню. Що стосується позовних вимог щодо усунення відповідачем перешкод у користуванні Лазурненською селищною радою Херсонської області земельними ділянками шляхом знесення за власний рахунок самовільно збудованого об`єкту нерухомого майна - незавершеного будівництва готовністю 18%, то суд відмовив у задоволенні цих позовних вимог, оскільки на день розгляду справи у матеріалах справи відсутні докази права Лазурненської селищної ради на вказані земельні ділянки.

Так, судом встановлено, що земельна ділянка 652475500:01:063:0099, площею 1,0814 га, яка розташована за адресою: Херсонська область, Скадовський район, смт. Лазурне, під спірним об`єктом нерухомого належить на праві власності ТОВ "ТАБІТІ", що підтверджено нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу земельної ділянки від 30.08.2019 укладеним між Лазурненською селищною радою, як продавцем, та ТОВ "ТАБІТІ", як покупцем. Пізніше, земельна ділянка за кадастровим номером 652475500:01:063:0099 була поділена відповідачем на земельні ділянки з кадастровими номерами 652475500:01:001:1205 площею 0,1622 га; 652475500:01:001:1207 площею 0,2702 га; 652475500:01:001:1210 площею 0,2704 га; 652475500:01:001:1208 площею 0,1622 га; 652475500:01:001:1209 площею 0,1081 га; 652475500:01:001:1206 площею 0,1081 га. Таким чином, на день винесення рішення власником вказаних земельних ділянок є ТОВ "ТАБІТІ". Прокурор та позивач не надали доказів, що договір купівлі-продажі земельної ділянки від 30.08.2019 визнано недійсним у судовому порядку.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ТОВ "ТАБІТІ" подало до Південно-західного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати в частині задоволення позовних вимог і ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити першому заступнику керівника Херсонської обласної прокуратури у задоволенні цих вимог в повному обсязі. В іншій частині судове рішення залишити без змін.

Скаржник вважає, що суд першої інстанції в частині задоволених позовних вимог не повно встановив обставини, які мають значення для справи, надав невірну оцінку доказам відповідача і прийняв незаконне і необґрунтоване рішення в частині задоволених вимог.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги скаржник вказує те, що первісно право власності на спірний об`єкт нерухомого майна було зареєстровано за фізичною особою ОСОБА_1 22.05.2017 державним реєстратором Виконавчого комітету Голопристанської міської ради Херсонської області Зелінським В.Ф. Проте, враховуючи що ОСОБА_1 не була залучена до участі у цій справі, не надавала пояснень з приводу реєстрації права власності та поданих для такої реєстрації документів, висновки суду про незаконність такої реєстрації є недоведеними. В матеріалах справи взагалі не містяться копії перелічених судом в мотивувальній частині рішення документів, зокрема: акту приймання-передачі нерухомого майна, виданого 12.05.2017, технічного паспорту № 3122, виданого 11.05.2017 ПП «Кайрос-Юї » та протоколу від 12.05.2017. Тому висновок суду про порушення вимог ст.27-1 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяження» не відповідає дійсним обставинам справи.

В подальшому, 07.05.2018 державним реєстратором Херсонської філії державного підприємства «СЕТАМ» Джамалли Равіль Хагані Огли право власності на спірний об`єкт було зареєстровано за відповідачем - ТОВ "ТАБІТІ". При цьому, в мотивувальній частині рішення суду першої інстанції взагалі не зазначено та не надано правової оцінки обставинам реєстрації права власності на спірний об`єкт за відповідачем.

В судовому засіданні при розгляді цієї справи по суті представник відповідача зазначав, що прокурором обрано невірний спосіб захисту прав, оскільки вимога про припинення в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно права власності на спірний об`єкт нерухомого майна не відповідає вимогам чинного законодавства та порушує права власності ОСОБА_1 , яка не є учасником по цій справі.

У розумінні ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у редакції чинній з 16.01.2020, такого способу захисту порушених речових прав як припинення в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно права власності на нерухоме майно закон не передбачає. У розумінні положень наведеної вище норми у чинній редакції наразі способами судового захисту порушених прав та інтересів особи є судове рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав; судове рішення про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав; судове рішення про скасування державної реєстрації прав (вказаної позиції дотримується Верховний Суд у постанові від 03.09.2020 у справі № 914/1201/19). Враховуюче наведене, невірно обраний спосіб захисту є підставою для відмови у задоволенні позовної вимоги про припинення в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно права власності на об`єкт нерухомого майна - незавершене будівництво «Бази відпочинку» готовністю 18%, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , за товариством з обмеженою відповідальністю "ТАБІТІ", реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - № 247.

У відзиві на апеляційну скаргу прокурор заперечує проти її задоволення посилаючись на безпідставність викладених у ній доводів і просить оскаржуване рішення місцевого суду залишити без змін як законне та обґрунтоване.

При цьому прокурор посилається на такі ж самі обставини, що викладені ним у позовній заяві та зазначає, зокрема, про те, що прокурором при зверненні до суду із позовною заявою про припинення в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно права власності ТОВ «ТАБІТІ» на об`єкт нерухомого майна та зобов`язання останнього усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою вірно обрано спосіб захисту, який визначено чинним законодавством та, серед іншого, узгоджується з позицією Верховного суду у складі суддів об`єднаної палати касаційного господарського суду, тому такі мотиви відповідача є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Про день, час і місце розгляду апеляційної скарги усі учасники судового процесу в порядку передбаченому ст. ст. 120, 121 ГПК України заздалегідь були повідомлені належним чином, проте відповідач та третя особа не скористалися наданим законом правом на участь своїх представників в засіданні суду.

Оскільки матеріали справи містять обсяг відомостей, достатній для розгляду апеляційної скарги, а частиною 12 ст. 270 ГПК передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності в судовому засіданні представників вказаних осіб за наявними у справі матеріалами.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, вислухавши пояснення прокурора та представника позивача, дослідивши наявні у справі матеріали, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Статтею 269 ГПК України унормовано, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено апеляційним судом, рішенням господарського суду Херсонської області від 16.04.2013 у справі № 923/239/13-г позов Херсонського міжрайонного прокурора з нагляду за додержанням законів у природоохоронній сфері було задоволено повністю. Визнано недійсним пункти 3-3.6 рішення №464 від 17.09.2008 Лазурненської селищної ради Скадовського району Херсонської області, якими затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду та укладання договору оренди земельної ділянки площею 1,0814 га для будівництва бази відпочинку між пансіонатом «Канни» та ДОТ «Чорноморська хвиля» із земель рекреаційного призначення, що розташоване в смт Лазурне Скадовського району Херсонської області. Визнано недійсним на майбутнє договір оренди земельної ділянки площею 1,0814 га. від 21.10.2008р., нормативна вартість якої складає 166060 грн., розташованої на території Лазурненської селищної ради Скадовського району Херсонської області, укладений між Лазурненською селищною радою та товариством з обмеженою відповідальністю "ПР Трейдінг Компані", який зареєстрований у Скадовському районному відділі Херсонської регіональної філії ДП "Центр ДЗК", про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 10.12.2008 за №4АА72800030. Зобов`язано товариство з обмеженою відповідальністю "ПР Трейдінг Компані" повернути зазначену земельну ділянку до земель запасу Лазурненської селищної ради.

Вказані обставини встановлені у постанові Одеського апеляційного господарського суду від 30.07.2013 у справі № 923/239/13-г, що міститься в матеріалах справи, та визнаються учасниками даної справи, тому в силу ст. 75 ГПК України не підлягають доказуванню.

Рішеннями загальних зборів учасників товариства з обмеженою відповідальністю "ПР Трейдінг Компані", оформленими протоколом № 6 від 12.05.2017, виведено зі складу учасників товариства ОСОБА_1 на підставі нотаріально посвідченої заяви про вихід та повернуто вклад у статутний капітал товариства в натуральній формі, передавши їй у власність спірний об`єкт незавершеного будівництва. На підставі цих рішень, за актом складеним у травні 2017 року, ТОВ "ПР Трейдінг Компані" передало, а ОСОБА_1 прийняла у власність, в рахунок повернення вкладу до статутного капіталу спірний об`єкт незавершеного будівництва.

Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 215029936 від 06.07.2020, державним реєстратором Голопристанської міської ради Зелінським В.Ф. 26.05.2017 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно було внесено запис № 20610512 про реєстрацію права власності ОСОБА_1 на об`єкт нерухомого майна - незавершене будівництво Бази відпочинку готовністю 18%, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яке складається з наступних частин: літнє кафе, А (32,2 кв.м), вбиральня з душовими, Б (28,5 кв.м), побутові приміщення, В (16,9 кв.м), склад, Г (16,9 кв.м), навіс, Д(14,9 кв.м.), альтанка, Є, Ж, 3, К, Л, огорожа, 1, зовнішні рукомийники, 2, водонапірний бак,3, мостіння, І, ІІ, ІІІ.

Рішенням загальних зборів учасників ТОВ "ТАБІТІ", оформленим протоколом № 2 від 07.05.2018, прийнято до статутного капіталу ТОВ «ТАБІТІ», в якості внеску ОСОБА_1 спірний об`єкт незавершеного будівництва. На підставі цього рішення, за актом складеним 07.05.2018 ОСОБА_1 передала, а ТОВ "ТАБІТІ" прийняло у власність, в рахунок внесення вкладу до статутного капіталу спірний об`єкт незавершеного будівництва.

У наступному, 10.05.2018 державний реєстратор Херсонської філії державного підприємства «Сетам» Джамалли Равіль Хагані Огли прийняв рішення № 41024700 про державну реєстрацію права власності на зазначений об`єкт нерухомого майна - незавершене будівництво Бази відпочинку за адресою: АДРЕСА_1 , за ТОВ «ТАБІТІ», що підтверджується відповідною інформаційною довідкою № 215029936 від 06.07.2020.

Як вбачається з матеріалів справи, заступник прокурора Херсонської області та заступник керівника Новокаховської місцевої прокуратури зверталися з листами від 15.01.2020 № 05/2-20вих-20, від 08.05.2020 № 34-5010вих-20, від 04.08.2020 № 34-8470вих-20 до голови Лазурненської селищної ради, в яких зазначали, що прокуратурою вирішується питання про звернення до суду із позовною заявою в інтересах держави в особі Лазурненської селищної ради до ОСОБА_1 , ТОВ «ТАБІТІ» про скасування державної реєстрації права власності, усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом знесення самочинно збудованого об`єкта незавершеного будівництва Бази відпочинку у смт Лазурне. З посиланням на норми ч.ч. 3, 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» у листах містилася вимога з метою встановлення підстав для здійснення представництва у суді повідомити прокуратуру про вжиті заходи щодо скасування записів про державну реєстрацію права власності та знесення самочинно збудованого об`єкта.

У відповідь на ці звернення Лазурненська селищна рада листами від 06.02.2020, від 27.05.2020, від 07.08.2020 повідомила прокурорів, що вона планує звертатися до суду з позовом щодо скасування записів про державну реєстрацію права власності та знесення самочинного будівництва, але на даний час в бюджеті селища не передбачено коштів на оплату судового збору.

Перший заступник керівника Херсонської обласної прокуратури 10.11.2020 надіслав Лазурненській селищній раді повідомлення в порядку ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» про звернення до господарського суду Херсонської області із позовною заявою в інтересах держави в особі Лазурненської селищної ради до ТОВ «ТАБІТІ» про припинення права власності на нерухоме майно, усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом знесення самочинного будівництва.

13.11.2020 перший заступник керівника Херсонської обласної прокуратури звернувся до господарського суду Херсонської області з даним позовом.

У даній справі прокурор, звертаючись до суду з позовом відповідно до вимог статті 23 Закону України «Про прокуратуру», частини 4 статті 53 Господарського процесуального кодексу України вказував те, що незаконними діями відповідачів порушено інтереси територіальної громади смт. Лазурне, яку позбавлено можливості розпоряджатися земельною ділянкою, на якій розміщено самовільно збудоване майно. У обласної прокуратури є достатні підставі вважати, що з січня 2020 року орган місцевого самоврядування був обізнаний про самочинну забудову земельної ділянки відповідачами, проте не вжив заходи до захисту інтересів громади у обраний в позовній заяві або інший, визначений законодавством, спосіб. Вказані обставини, на думку прокурора, свідчать про самоусунення органу місцевого самоврядування від реалізації функції захисту порушених інтересів держави та місцевої територіальної громади та наявність передбачених ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» підстав для їх представництва.

З огляду на зазначене, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що прокурором обґрунтовано із наданням підтверджуючих доказів невчинення Лазурненською селищною радою, до компетенції якої віднесені відповідні повноваження, дій, спрямованих на відновлення порушених прав територіальної громади смт Лазурне у земельних відносинах, що є підставою для його звернення з позовом у даній справі.

Предметом даного позову є вимоги прокурора припинити в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право власності на об`єкт нерухомого майна - незавершене будівництво Бази відпочинку готовністю 18%, що знаходиться за адресою: Скадовський район, смт. Лазурне, вул. Причальна, 4, за Товариством з обмеженою відповідальністю "ТАБІТІ", реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - № 247; - зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю "ТАБІТІ" усунути перешкоди у користуванні Лазурненською селищною радою Херсонської області () земельними ділянками з кадастровими номерами: :01:001:1205 площею 0,1622 га, :01:001:1207 площею 0,2702 га, :01:001:1210 площею 0,2704 га, :01:001:1208 площею 0,1622 га, :01:001:1209 площею 0,1081 га, :01:001:1206 площею 0,1081 га шляхом знесення за власний рахунок самовільно збудованого об`єкта нерухомого майна - незавершене будівництво Бази відпочинку готовністю 18 %, яке складається з наступних частин: літнє кафе, А (32,2 кв.м.), вбиральня з душовими, Б (28,5 кв.м.), побутові приміщення, В (16,9 кв.м.), склад, Г (16,9 кв.м.), навіс, Д (14,9 кв.м.), альтанка, Є, Ж, 3, К, Л, огорожа, 1, зовнішні рукомийники, 2, водонапірний бак, 3, мостіння, І, II, III.

Разом з тим, предметом апеляційного оскарження є висновок суду попередньої інстанції про наявність підстав для припинення в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно права власності на об`єкт нерухомого майна - незавершене будівництво Бази відпочинку готовністю 18%, що знаходиться за адресою: Скадовський район, смт. Лазурне, вул. Причальна, 4, за Товариством з обмеженою відповідальністю "ТАБІТІ", реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - № 247.

Судове рішення в частині відмови у задоволенні решти позову ніким із учасників справи не оскаржено.

Враховуючи встановлені приписами ст. 269 ГПК України межі розгляду справи судом апеляційної інстанції, колегія суддів переглядає судове рішення в межах вимог апеляційної скарги.

Отже, предметом апеляційного оскарження та, відповідно, апеляційного розгляду у даній справі є ухвалене судом першої інстанції рішення в частині припинення в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно права власності на об`єкт нерухомого майна - незавершене будівництво Бази відпочинку готовністю 18%, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , за Товариством з обмеженою відповідальністю "ТАБІТІ", реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - № 247.

Задовольняючи позовні вимоги в цій частині суд першої інстанції, з огляду на доводи та докази, які надані прокурором в ході розгляду справи, дійшов висновку, що реєстрація в Держаному реєстрі речових прав на нерухоме майно права власності на нерухоме майно - незавершене будівництво "Бази відпочинку" готовністю 18 %, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , реєстраційний номер № , проведена з порушенням вимог ст.27-1 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяження", оскільки на день реєстрації 22.05.2017 був відсутній документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку під таким об`єктом та документ, що відповідно до законодавства надає право на виконання будівельних робіт, оскільки як витікає із деталізованої інформації про право власності підставою для здійснення державної реєстрації державним реєстратором Зелінським В.Ф. було зазначено: акт приймання-передачі нерухомого майна, виданий 12.05.2017, технічний паспорт № 3122, виданий 11.05.2017 ПП "Кайрос-ЮГ" та протокол від 12.05.2017. При таких обставинах, суд дійшов висновку, що позовні вимоги щодо припинення в Держаному реєстрі речових прав на нерухоме майно права власності на нерухоме майно - незавершене будівництво "Бази відпочинку" готовністю 18 %, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 реєстраційний номер № підлягають задоволенню.

Проте, колегія суддів не може погодитися з такими висновками місцевого суду, з огляду на таке.

Так, судом установлено, що прокурором позов подано з мотивів захисту інтересів територіальної громади смт. Лазурне, яку позбавлено можливості розпоряджатися земельною ділянкою, на якій розміщено самовільно збудоване майно, внаслідок вчинення державними реєстраторами неправомірних дій з внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відповідного запису про реєстрацію права власності ОСОБА_1 на спірний об`єкт незавершеного будівництва та, у наступному, з прийняття відповідного рішення про державну реєстрацію права власності на зазначений об`єкт за ТОВ «ТАБІТІ».

Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Статтею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Ця норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане із позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.

Отже, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина 1 статті 16 ЦК України).

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права чи інтересу, за захистом якого звернулась особа, так і від характеру його порушення, невизнання чи оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16 та від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним, тому суд повинен відмовляти у задоволенні позовної вимоги, яка не відповідає ефективному способу захисту права чи інтересу (див. mutatis mutandis висновки у пунктах 72-76 постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.11.2018 у справі №488/5027/14-ц).

З огляду на положення статті 4 ГПК України, і статей 15, 16 ЦК України підставою для захисту цивільного права чи охоронюваного законом інтересу є його порушення, невизнання чи оспорення. Отже, задоволення судом позову можливе лише за умови доведення позивачем у даному випадку обставин щодо наявності у нього відповідного права (охоронюваного законом інтересу), а також порушення (невизнання, оспорення) цього права відповідачами з урахуванням належно обраного способу судового захисту.

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів: предмета і підстави позову.

Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, який одночасно становить спосіб захисту порушеного права, а підставою позову є факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу.

Позивачами є особи, які подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу (ч. 2 ст. 45 ГПК України).

При цьому позивач самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві, у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи і залежно від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту.

Вирішуючи спір, суд надає об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначає, чи відповідає обраний спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб (наведену правову позицію викладено у постановах Верховного Суду від 22.01.2019 у справі № 912/1856/16, від 24.12.2019 у справі № 902/377/19).

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові (наведену правову позицію викладено, зокрема, у постановах Верховного Суду від 14.08.2018 у справі № 910/1972/17, від 23.05.2019 у справі № 920/301/18, від 25.06.2019 у справі № 922/1500/18, від 24.12.2019 у справі №902/377/19).

Відповідно до постанови Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 372/270/16-ц, Європейський суд з прав людини неодноразово, аналізуючи національні системи правового захисту на предмет дотримання статті 13 Конвенції, вказував, що для того, аби бути ефективним, національний засіб юридичного захисту має бути спроможним запобігти виникненню або продовженню стверджуваного порушення чи надати належне відшкодування за будь-яке порушення, яке вже мало місце (див. рішення від 26 жовтня 2000 року у справі «Кудла проти Польщі» (Kudla v. Poland, заява № 30210/96, § 158) (§ 29 рішення Європейського суду з прав людини від 16 серпня 2013 року у справі «Гарнага проти України» (Garnaga v. Ukraine, заява № 20390/07).

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод "Право на ефективний засіб юридичного захисту" встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Дорани проти Ірландії" зазначено, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

Як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Салах Шейх проти Нідерландів", ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

У своєму рішенні від 29.06.2006 у справі «Пантелеєнко проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17.07.2008) Європейський суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування.

Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

На це вказується, зокрема, і в пункті 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 02.11.2004 № І 5-рп/2004 у справі № 1-33/2004, де зазначено, що верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, яка здійснюється, зокрема і судом як основним засобом захисту прав, свобод та інтересів у державі.

Крім того, Конституційний Суд України в п. 9 мотивувальної частини рішення від 30.01.2003 №3-рп/2003 у справі № 1-12/2003 наголошує на тому, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Виходячи зі змісту частини 2 статті 16 ЦК України, обрання особою неналежного способу захисту порушеного права в судовому порядку, який не відповідає як змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і характеру його порушення, а також не призводить до поновлення порушеного права цієї особи, є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог (наведену правову позицію викладено, зокрема, у постановах Верховного Суду від 14.08.2018 у справі № 910/1972/17, від 23.05.2019 у справі № 920/301/18, від 25.06.2019 у справі № 922/1500/18, від 24.12.2019 у справі No902/377/19).

Таким чином, ефективний спосіб захисту має бути таким, що відповідає змісту порушеного права та забезпечує реальне поновлення прав особи, за захистом яких вона звернулась до суду, відповідно до вимог законодавства.

Судом установлено, і це підтверджується матеріалами справи та ніким із учасників судового процесу не заперечується, що 10.05.2018 державним реєстратором Херсонської філії державного підприємства «Сетам» Джамалли Равіль Хагані Огли було прийнято рішення № 41024700 про державну реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна - спірний об`єкт незавершеного будівництва Бази відпочинку за адресою: АДРЕСА_1 , за ТОВ «ТАБІТІ».

Отже, у спірних правовідносинах рішення суду про задоволення позовних вимог у обраний прокурором спосіб захисту не призведе до реального захисту і поновлення порушених прав та інтересів Лазурненської селищної ради, оскільки на момент вирішення даного спору судом належним власником спірного об`єкта незавершеного будівництва за адресою: Скадовський район, смт. Лазурне, вул. Причальна, 4, є ТОВ «ТАБІТІ» на підставі вищевказаного рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності на об`єкт від 10.05.2018, яке не є предметом розгляду в цій справі.

При цьому, колегія суддів також не може погодитись з доводами прокурора, наведеними у позовній заяві та у письмових поясненнях щодо обраного способу захисту, оскільки вони ґрунтуються на помилковому аналізі змісту вказаних ним статей та не спростовують висновків суду апеляційної інстанції про неналежність обраного прокурором способу захисту.

Так, згідно з п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (далі також - Закон України № 1952) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до ст. 11 зазначеного Закону державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав. Втручання, крім випадків, передбачених цим Законом, будь-яких органів влади, їх посадових осіб, юридичних осіб, громадян та їх об`єднань у діяльність державного реєстратора під час проведення реєстраційних дій забороняється і тягне за собою відповідальність згідно із законом.

У ч. 2 ст. 26 Закону України № 1952 (у редакції, чинній до 16.01.2020, яка діяла на час прийняття державним реєстратором рішення № 41024700 від 10.05.2018) було унормовано порядок внесення записів до Державного реєстру прав, змін до них та їх скасування. Так, за змістом зазначеної норми у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" п. 2 ч. 6 ст. 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Згідно із Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству", який набрав чинності з 16.01.2020, тобто на момент звернення прокурора до суду з цим позовом, ст. 26 Закону України № 1952 викладено у новій редакції.

Так, відповідно до п.п. 1, 2, 3 ч. 3 ст. 26 Закону України № 1952 (у редакції, чинній з 16.01.2020) відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" п. 2 ч. 6 ст. 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" п. 2 ч. 6 ст. 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Отже, у розумінні положень наведеної норми у чинній редакції (яка діяла на час ухвалення місцевим судом рішення), на відміну від положень ч. 2 ст. 26 Закону України № 1952 у попередній редакції, яка передбачала такі способи судового захисту порушених прав як скасування записів про проведену державну реєстрацію прав та скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, наразі способами судового захисту порушених прав та інтересів особи є судове рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав; судове рішення про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав; судове рішення про скасування державної реєстрації прав. При цьому з метою ефективного захисту порушених прав законодавець уточнив, що ухвалення зазначених судових рішень обов`язково має супроводжуватися одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Водночас колегія суддів зазначає, що у п. 3 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству" унормовано, що судові рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що на момент набрання чинності цим Законом набрали законної сили та не виконані, виконуються в порядку, передбаченому Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" до набрання чинності цим Законом.

Отже, за змістом цієї правової норми виконанню підлягають виключно судові рішення: 1) про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; 2) про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; 3) про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, тобто до їх переліку не належить судове рішення лише про припинення речового права, зареєстрованого відповідно до законодавства.

Наведені правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 03.09.2020 у справі № 914/1201/19, від 23.06.2020 у справах № 906/516/19, № 905/633/19, №922/2589/19, від 30.06.2020 у справі № 922/3130/19, від 14.07.2020 у справі №910/8387/19, від 20.08.2020 у справі № 916/2464/19.

Колегія суддів також враховує, що починаючи з 16.01.2020 скасування державної реєстрації прав за процедурою, визначеною у Законі України № 1952, вже не може призвести до настання реальних наслідків щодо відновлення порушеного права у разі відсутності вимог про визнання речових прав на майно за позивачем.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що прокурор, звертаючись з даним позовом за захистом інтересів територіальної громади смт. Лазурне, заявив таку вимогу, яка не здатна призвести до реального поновлення порушених прав та інтересів, а також не відповідає способам захисту передбаченим законодавством, оскільки відповідно до рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності на об`єкт № 41024700 від 10.05.2018 право власності на спірний об`єкт незавершеного будівництва за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровано за ТОВ «ТАБІТІ», проте прокурором вказане рішення не оспорено.

Зазначене є підставою для відмови у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин. Але наведене не було враховано місцевим судом при прийнятті оскаржуваного рішення.

Таким чином, дослідивши фактичні обставини справи, оцінивши наявні у справі докази на їх підтвердження, надавши правову кваліфікацію відносинам сторін і виходячи з фактів, встановлених у процесі розгляду справи, правових норм, які підлягають застосуванню, та матеріалів справи, колегія суддів приходить до висновку, що заявлена прокурором позовна вимога про припинення в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно права власності на спірний об`єкт незавершеного будівництва за адресою: АДРЕСА_1 , за ТОВ ТАБІТІ, є необґрунтованою, а відтак задоволенню не підлягає, а протилежний висновок місцевого суду не ґрунтується на нормах чинного законодавства та є помилковим.

Також колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що оскаржуване рішення місцевого суду не відповідає вимогам ст. 238 ГПК України щодо змісту судового рішення. Так, в порушення приписів ч. 4 ст. 238 ГПК України у мотивувальній частині рішення не зазначено: - перелік обставин, які є предметом доказування у справі; - перелік доказів, якими сторони підтверджують або спростовують наявність кожної обставини, яка є предметом доказування у справі; - висновок суду про те, яка обставина, що є предметом доказування у справі, визнається судом встановленою або спростованою з огляду на більшу вірогідність відповідних доказів; - мотиви визнання доказів більш вірогідними щодо кожної обставини, яка є предметом доказування у справі; - мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову; - чи були і ким порушені, не визнані або оспорені права чи інтереси, за захистом яких мало місце звернення до суду, та мотиви такого висновку; - норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

З урахуванням наведених правових положень та встановлених обставин даної справи колегія суддів вважає, що приймаючи оскаржуване рішення про задоволення позовних вимог в цій частині місцевий господарський суд надав невірну юридичну оцінку обставинам справи, неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи та неправильно застосував норми матеріального і істотно порушив норми процесуального права, у зв`язку з чим зазначене рішення підлягає скасуванню, з прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до пункту б частини 4 статті 282 ГПК України, у зв`язку зі скасуванням судового акту попередньої інстанції і ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову, підлягають новому перерозподілу і судові витрати, понесені у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанцій.

Згідно з ст. ст. 123, 129 ГПК України на Херсонську обласну прокуратуру покладаються витрати зі сплати судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції та за її рахунок відповідачеві підлягають відшкодуванню витрати зі сплати судового збору за подання і розгляд апеляційної скарги в сумі 3153 грн.

Крім того, колегія суддів враховує, що ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 26 травня 2021 у справі № 923/1158/20 заяву Лазурненської селищної ради про забезпечення позову було задоволено.

Накладено арешт на об`єкт нерухомого майна - незавершене будівництво "Бази відпочинку" готовністю 18%, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - № 247. Заборонено будь-яким суб`єктам державної реєстрації прав та державним реєстраторам прав на нерухоме майно вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо об`єкту нерухомого майна, що належить на праві приватної власності Товариству з обмеженою відповідальністю "Табіті". Заборонено Товариству з обмеженою відповідальністю "Табіті", його органам та посадовим особам вчиняти дії, направлені на відчуження об`єкту нерухомого майна - незавершене будівництво "Бази відпочинку" готовністю 18%, що знаходиться за адресою: Скадовський район, смт. Лазурне, вул. Причальна, 4, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - № 247.

Згідно з ч. ч. 9, 10 ст. 145 ГПК України у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову, суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. В такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду.

Згідно з ч. 1 ст. 284 ГПК України постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

З огляду на зазначені норми процесуального права, суд апеляційної інстанції, скасувавши рішення місцевого суду та ухваливши нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, має одночасно вирішити питання про скасування заходів забезпечення позову, вжитих ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 26.05.2021, оскільки відповідно до ч.ч. 9, 10 ст. 145 ГПК України після відмови у задоволенні позову та набрання постановою суду апеляційної інстанції законної сили, тобто з 20.07.2021, вжиті судом заходи забезпечення позову не можуть продовжувати діяти.

Керуючись ст.ст. 145, 253, 269, 270, 275, 277, 281-284 ГПК України, Південно-західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ТАБІТІ" задовольнити.

Рішення господарського суду Херсонської області від 26 березня 2021 у справі № 923/1158/20 в частині задоволення позову першого заступника керівника Херсонської обласної прокуратури та розподілу судових витрат скасувати.

Прийняти в цій частині нове рішення, яким відмовити першому заступнику керівника Херсонської обласної прокуратури у задоволенні позову про припинення в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно права власності на об`єкт нерухомого майна - незавершене будівництво Бази відпочинку готовністю 18%, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , за товариством з обмеженою відповідальністю Табіті, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - № 247.

Витрати зі сплати судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції покласти на Херсонську обласну прокуратуру.

В решті рішення господарського суду Херсонської області від 26 березня 2021 у справі № 923/1158/20 залишити без змін.

Стягнути з Херсонської обласної прокуратури (73000, м. Херсон, вул. Михайлівська, 33, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ТАБІТІ" (73005, м. Херсон, вул. Небесної сотні, 13, ) витрати зі сплати судового збору за подання та розгляд апеляційної скарги в сумі 3153 грн.

Доручити господарському суду Херсонської області видати відповідний наказ.

Скасувати заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 26 травня 2021 у справі № 923/1158/20 у вигляді накладення арешту на об`єкт нерухомого майна - незавершене будівництво "Бази відпочинку" готовністю 18%, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - № 247; заборони будь-яким суб`єктам державної реєстрації прав та державним реєстраторам прав на нерухоме майно вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо об`єкту нерухомого майна, що належить на праві приватної власності Товариству з обмеженою відповідальністю "Табіті" (); заборони Товариству з обмеженою відповідальністю "Табіті" (), його органам та посадовим особам вчиняти дії, направлені на відчуження об`єкту нерухомого майна - незавершене будівництво "Бази відпочинку" готовністю 18%, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - № 247.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повна постанова складена 21.07.2021.

Головуючий суддя: Бєляновський В.В.

Судді: Богатир К.В.

Філінюк І.Г.