РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

01.07.2021Справа № 910/2312/21

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Фортеця" (м. Київ)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Бак Хаус" (м. Київ)

про стягнення 45.069,59 грн

Суддя Ващенко Т.М.

Секретар судового засідання Шаповалов А.М.

Представники сторін:

Від позивача: не з`явився

Від відповідача: не з`явився

БСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Фортеця" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Бак Хаус" про стягнення 65.069,59 грн, з яких: 30.000,00 грн основного боргу, 33.633,05 грн пені, 885,18 грн інфляційних втрат, 551,36 грн 3% річних.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов Договору поставки № 0107/2016 від 01.07.16.

Також позивач вказав, що він поніс судові витрати: судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 10.000,00 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.02.21. відкрито провадження у справі № 910/2312/21, постановлено її розгляд здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (без проведення судового засідання).

Означену ухвалу отримано позивачем 03.03.21., відповідачем 02.03.21.

16.03.21. відповідачем подано до суду письмовий відзив на позовну заяву, в якому позивач, крім іншого, вказує на здійснення ним часткового погашення заборгованості.

Позивачем відповіді на вказаний відзив не надано.

29.03.21. відповідачем подано пояснення, в яких вказано на те, що Товариством з обмеженою відповідальністю "Компанія "Бак Хаус" здійснено часткову оплату заборгованості.

07.04.21. відповідачем подано пояснення, в яких вказано на те, що Товариством з обмеженою відповідальністю "Компанія "Бак Хаус" здійснено часткову оплату заборгованості.

13.04.21. відповідачем подано пояснення, в яких вказано на те, що Товариством з обмеженою відповідальністю "Компанія "Бак Хаус" здійснено часткову оплату заборгованості.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.04.21. постановлено розгляд справи № 910/2312/21 здійснювати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання у справі на 18.05.21.

12.05.21. позивачем подано відповідь на відзив, в якому вказує, що станом на 07.05.21. сума боргу відповідача становить 10.000,00 грн та просить суд стягнути з відповідача на свою користь 45.069,59 грн, з яких: 10.000,00 грн основного боргу, 33.633,05 грн пені, 885,18 грн інфляційних втрат, 551,36 грн 3% річних.

Тобто фактично позивачем подано заяву про зменшення позовних вимог, яку прийнято судом.

18.05.21. відповідачем подано пояснення, в яких вказано на те, що Товариством з обмеженою відповідальністю "Компанія "Бак Хаус" здійснено оплату залишку суми основного боргу в розмірі 10.000,00 грн.

18.05.21. судом без виходу до нарадчої кімнати постановлено ухвалу про оголошення перерви в підготовчому засіданні до 08.06.21.

31.05.21. відповідачем подано клопотання, в якому він просить суд відмовити позивачу в задоволенні позову в частині стягнення суми пені, яка за твердженням відповідача є непомірною. Також Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія "Бак Хаус" просить суд прийняти розрахунок пені, наданий відповідачем та закрити провадження в даній справі з підстав відсутності предмету спору.

08.06.21. судом без виходу до нарадчої кімнати постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 01.07.21.

Сторони явку своїх повноважних представників в судове засідання 01.07.21. по розгляду справи по суті не забезпечили, про дату, час та місце повідомлені належним чином.

З огляду на доказове наповнення матеріалів справи, та оскільки явка сторін обов`язковою не визнавалась, суд дійшов висновку, що неявка позивача та відповідача не перешкоджає розгляду справи по суті в судовому засіданні 01.07.21.

01.07.21. суд в нарадчій кімнаті склав та підписав вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

За змістом ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За приписами ст. ст. 11, 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають, зокрема, з договору.

Згідно зі ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. ст. 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. (ст. 712 Цивільного кодексу України).

01.07.16. між позивачем (Постачальник) та відповідачем (Покупець) було укладено Договір поставки № 0107/2016 (далі - Договір), за умовами розділу 1 якого Постачальник зобов`язується в порядку та на умовах Договору поставити продукти харчування (Продукція), а Покупець зобов`язується в порядку та на умовах Договору прийняти та оплатити таку Продукцію.

Строк дії Договору сторонами погоджено пунктом 10.1 з моменту підписання сторонами і діє до 31.12.16. Якщо жодна зі сторін письмово не заявить іншій стороні про припинення дії Договору не менш як за 30 календарних днів до запланованої дати припинення дії, Договір вважається переукладеним на кожний наступний рік на тих же умовах.

З огляду на встановлений ст. 204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, суд приймає до уваги Договір як належну підставу, у розумінні норм ст. 11 названого Кодексу України, для виникнення у третьої особи та відповідача взаємних цивільних прав та обов`язків з постачання товару.

За своїм змістом та правовою природою Договір є договором поставки, який підпадає під правове регулювання норм статті 712 Цивільного кодексу України та статей 264-271 Господарського кодексу України. В частині, що не суперечить договору, до вказаного правочину також застосовуються норми Цивільного кодексу України, які регулюють правила купівлі-продажу (статті 655-697 Цивільного кодексу України).

Згідно з ч. 1 ст. 662 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Статтею 663 Цивільного Кодексу України передбачено, що продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Право власності на Товар переходить до Покупця з моменту підписання накладної (п. 6.1 Договору).

У відповідності до наявних в матеріалах справи видаткових накладних (т. 1 арк. справи 8-30), складених на виконання зобов`язань за Договором, позивачем було поставлено відповідачу Товар.

Оцінюючи представлені позивачем в обґрунтування викладених в позовній заяві обставин щодо поставки Товару відповідачу докази, суд виходить з наступного.

У відповідності до ст. 664 Цивільного кодексу України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Якщо з договору купівлі-продажу не випливає обов`язок продавця доставити товар або передати товар у його місцезнаходженні, обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент здачі товару перевізникові або організації зв`язку для доставки покупцеві.

Статтею 688 Цивільного кодексу України на покупця покладено обов`язок повідомити продавця про порушення умов договору щодо кількості, асортименту, якості, комплектності товару в розумний строк після того, як порушення могло бути виявлене відповідно до характеру і призначення товару.

Відповідач проти факту поставки продукції за означеними накладними не заперечував.

Отже, суд при розгляді справи приймає до уваги відсутність у відповідача, як Покупця за Договором, будь-яких заперечень та претензій щодо належного виконання Постачальником прийнятих за Договором зобов`язань з передання Продукції за поданими до матеріалів справи видатковими накладними.

За приписами ст. ст. 525, 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов`язання і одностороння зміна умов договору не допускаються.

Оскільки грошові кошти від відповідача за Продукцію позивачу не надійшли на суму 30.000,00 грн, то Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Фортеця" звернулось з даним позовом до суду.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд відзначає наступне.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. (ч. ч. 1, 2 ст. 73 ГПК України).

Згідно з ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. ст. 76, 77 ГПК України).

Положеннями ст. 86 ГПК України унормовано наступне. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Статтею 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч. 1 ст. 691 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу.

Частиною 1 ст. 692 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

В ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України зазначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Положеннями пункту 7.1 Договору встановлено, що оплата Продукції Покупцем здійснюється шляхом перерахування грошей на розрахунковий рахунок Постачальника протягом 14 календарних днів з моменту отримання Продукції.

З пред`явлених до стягнення 30.000,00 грн відповідачем було сплачено 20.000,00 грн (т. 1 арк. справи 83, 84, 95, 99, 102).

Після вказаного позивачем було зменшено позовні вимоги в частині стягнення основного боргу до суми 10.000,00 грн.

10.000,00 грн основного боргу сплачено відповідачем 17.05.21. під час розгляду справи після подання заяви про зменшення розміру позовних вимог.

Предмет спору - це об`єкт спірного правовідношення, те благо (річ, право, інше майно), з приводу якого виник спір. Відсутність предмета спору означає відсутність спірного матеріального правовідношення між сторонами.

Таким чином, спір в даній справі частково припинив своє існування в частині суми основного боргу в розмірі 10.000,00 грн під час розгляду справи в зв`язку зі сплатою відповідачем означеної суми, що підтверджено позивачем.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

З огляду на вищенаведене, в зв`язку з тим, що відповідач сплатив позивачу суму основного боргуі після звернення позивача з даним позовом до суду, провадження у справі підлягає закриттю на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України, в зв`язку з відсутністю предмету спору в частині стягнення з відповідача на користь позивача 10.000,00 грн основного боргу.

Суд роз`яснює сторонам, що у відповідності до ч. 3 ст. 231 ГПК України у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду із спору між тими самим сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Витрати по сплаті судового збору в сумі 503,67 грн ((10.000,00*2.270,00):45.069,59) в цій частині покладаються на відповідача.

Позивачем пред`явлено до стягнення 33.633,05 грн пені.

За прострочення платежу Покупець сплачує Постачальнику пеню в розмірі 0,5% від суми заборгованості за кожний день прострочення (п. 8.2 Договору).

Судом встановлено, що відповідач у встановлений Договором строк свого обов`язку по перерахуванню коштів не виконав, допустивши прострочення виконання грошового зобов`язання (в т.ч. у період, який вказано позивачем), тому дії відповідача є порушенням договірних зобов`язань (ст. 610 Цивільного кодексу України), і він вважається таким, що прострочив (ст. 612 Цивільного кодексу України), відповідно є підстави для застосування встановленої законом відповідальності.

Стаття 611 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки.

Відповідно до ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.ст. 546, 549 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, різновидом якої є штраф та пеня.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Позивач нараховує з 09.07.20. прострочення на суму 42.759,98 по 06.12.20.,

а далі після проплати в розмірі 5.759,98 грн на суму 30.000,00 грн по 15.12.20.

Однак, позивач не врахував проплати в розмірі 7.000,00 грн (2500 + 1000 + 2000 + 1500) здійснені в період з 09.07.20. по 06.12.20.

З огляду на що нарахування буде виглядати наступним чином:

- на суму 42.759,98 грн з 09.07.20. по 10.08.20.

- на суму 40.259,98 грн з 12.08.20. по 19.08.20.

- на суму 39.259,98 грн з 21.08.20. по 14.10.20.

- на суму 37.259,98 грн з 16.10.20. по 15.11.20.

- на суму 35.759,98 грн з 17.11.20. по 06.12.20.

- на суму 30.000,00 грн з 08.12.20. по 15.12.20.

Далі суд врахував, що за приписами ст. 3 ЗУ «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Отже пеня розраховується по подвійній обліковій, а не по 0,5% від суми боргу за кожен день і за перерахунком суду становить суму 1.964,83 грн.

Пеню в сумі 31.668,22 грн нараховано безпідставно, з огляду на що суд відмовляє в позові в цій частині.

Щодо пред`явлених до стягнення 885,18 грн інфляційних втрат, 551,36 грн 3% річних, суд відзначає наступне.

Згідно зі статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Врахувавши дати та періоди, враховані при здійсненні перерахунку пені, суд встановив, що розмір 3% річних встановить 472,35 грн, натомість інфляційні втрати мають від`ємне значення ((-256,56) + (-80,52)+196,30 + 0 + 0).

Отже інфляційні втрати в сумі 885,18 грн та 3% річних в сумі 79,01 грн нараховано безпідставно, з огляду на що суд відмовляє в позові в цій частині.

Отже позов в цій частині задовольняється судом частково.

Відповідно до ст. 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору в цій частині (1.766,33 грн) покладається на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог та стягується з відповідача в сумі 122,75 грн ((2437,18 грн (задоволених поз вимог) * 1.766,33 грн (судовий збір за ці вимоги)) / 35.069,59 грн (пред`явлено в цій частині)).

Положеннями ст. 123 ГПК України унормовано, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частини 1-4 ст. 126 ГПК України).

Щодо заявлених до стягнення витрат на професійну правничу допомогу в сумі 10.000,00 грн, то суд встановив, що надано лише рахунок-фактуру, розрахунок вартості правничої допомоги та акт виконаних робіт, однак не надано договору про надання правової допомоги № 1916/20-К від 20.11.20., з якого б вбачалось, що за таким договором послуги надавались саме щодо предмету спору в даній справі.

Далі, оскільки відсутній договір, то суд не вбачає того, чи він містить положення про післясплату гонорару, чи передплату, тощо, натомість до матеріалів справи не подано доказів оплати 10.000,00 грн адвокатських позивачем.

За викладеного витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10.000,00 грн не підлягають відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача з підстав недоведеності.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 76-80, 86, 129, 165, 219, 232, 233, 236-238, 240, 241 ГПК України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Закрити провадження у справі № 910/2312/21 в частині вимог про стягнення 10.000 (десять тисяч) грн 00 коп. основного боргу.

2. В частині вимог про стягнення 33.633,05 грн пені, 885,18 грн інфляційних втрат, 551,36 грн 3% річних позов задовольнити частково.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Бак Хаус" (01001, м. Київ, вул. Софіївська, б. 23; ідентифікаційний код 23734153) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Фортеця" (02222, м. Київ, вул. Електротехнічна, 18; ідентифікаційний код 35369318) 1.964 (одну тисячу дев`ятсот шістдесят чотири) грн 83 коп. пені, 472 (чотириста сімдесят дві) грн 35 коп. 3% річних, 626 (шістсот двадцять шість) грн 42 коп. судового збору.

4. В іншій частині в позові відмовити.

5. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили у відповідності до приписів ст. 241 Господарського процесуального кодексу України. Рішення господарського суду може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст.ст. 253, 254, 256-259 ГПК України з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 Розділу XI "Перехідні положення" ГПК України.

Повне рішення складено 16.07.21.

Суддя Т.М. Ващенко