ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"09" липня 2021 р.м. Одеса Справа № 916/799/21

Господарський суд Одеської області у складі судді Бездолі Д.О.,

секретар судового засідання Овчар А.С.

розглянувши справу за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю Одеський дослідно-експериментальний завод (пров. Газовий, 8, м. Одеса, 65003 )

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Південьенергосервіс (вул. Коблевська, 17/19, м. Одеса, 65029)

про розірвання договору та стягнення 183828,64 грн,

за участю представників учасників справи:

від позивача: Музиченко О.А.;

від відповідача: не з`явився.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю Одеський дослідно-експериментальний завод звернулось до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю Південьенергосервіс, в якій просить суд:

- розірвати договір від 04.11.2019 №4/Ю, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю Одеський дослідно-експериментальний завод та Товариством з обмеженою відповідальністю Південьенергосервіс;

- стягнути з відповідача на користь позивача кошти в сумі 183828,64 грн, з яких: 92095,00 грн авансового платежу; 90254,08 грн пені та 1479,56 грн 3% річних.

Позиції учасників справи

В обґрунтування підстав позову позивач посилається на обставину порушення відповідачем умов вищевказаного договору в частині виконання робіт в обумовлені договором строки, в рахунок оплати яких позивачем було внесено попередню оплату в розмірі 92095,00 грн.

Під час розгляду справи по суті представник позивача позов повністю підтримав, просив суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач відзив на позов і жодних доказів суду не надав, у судові засідання під час розгляду справи не з`являвся, про час та місце судових засідань повідомлений належним чином, а отже справа згідно з ч. 9 ст. 165 ГПК України вирішується судом за наявними матеріалами.

Процесуальні дії у справі

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 30.03.2021 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю Одеський дослідно-експериментальний завод було залишено без руху із встановленням позивачу строку для усунення недоліків позовної заяви десять днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху, шляхом надання до суду доказів сплати судового збору в сумі 2264,58 грн.

Враховуючи усунення позивачем недоліків позовної заяви у строк, встановлений судом, ухвалою суду від 12.04.2021 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю Одеський дослідно-експериментальний завод було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі №916/799/21; ухвалено справу розглядати за правилами загального позовного провадження з викликом учасників справи та призначено підготовче засідання на "26" квітня 2021 о 16:30.

26.04.2021 судом було проголошено протокольну ухвалу про відкладення підготовчого засідання на « 24» травня 2021 об 11год.30хв. 24.05.2021 судом протокольною ухвалою було відкладено підготовче засідання на « 31» травня 2021 об 11год.00хв. 31.05.2021 судом було протокольно ухвалено продовжити строк підготовчого провадження на 30 днів, закрити підготовче провадження та призначити справу до розгляду по суті на « 29» червня 2021 о 10год.30хв. 29.06.2021 судом було протокольно ухвалено оголосити перерву у судовому засіданні до « 09» липня 2021 о 12год.00хв.

Під час розгляду справи про оголошені судом протокольні ухвали відповідач повідомлявся шляхом направлення відповідних ухвал в порядку ст.120 ГПК України.

У судовому засіданні 09.07.2021 судом було проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Обставини справи

04.11.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю Одеський дослідно-експериментальний завод (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю Південьенергосервіс (підрядник) було укладено договір №4/Ю (а.с.16-19, т.1), згідно з п.1.1. якого замовник доручив, а підрядник прийняв на себе зобов`язання: виготовити на своїй виробничій базі обладнання РУ-0,4 кВ на КТП-4208 згідно Специфікації №1 (додаток №1) до цього договору; доставити обладнання на об`єкт замовника, що знаходиться за адресою: м. Одеса, провулок Газовий, буд.8; провести визначені договором роботи по заміні обладнання РУ-0,4 кВ на КТП-4208 замовника; провести підключення споживачів до РУ-0,4 кВ на КТП-4208 замовника; після закінчення монтажних робіт зробити регламентні випробування і вимірювання із складанням відповідних актів. Відповідно до п.1.2. договору договірна ціна виконуваних за цим договором робіт становить 184190,00 грн з ПДВ.

За умовами п/п 2.1.1., 2.1.2., 2.1.3. п.2.1. договору підрядник зобов`язався, зокрема, приступити до виконання робіт після підписання договору та сплати авансу у розмірі 50%, що становить 92095,00 грн з урахуванням ПДВ; виконати передбачені договором роботи відповідно до Специфікації №1 (Додаток №1 до договору) в термін, передбачений договором; здати замовнику за актом прийому-передачі якісно виконані роботи.

Згідно з п.3.1. договору у разі порушення загальних термінів виконання робіт більш ніж на 24 години, підрядник виплачує замовнику пеню в розмірі 0,5% від вартості робіт за кожен день затримки виконання робіт. У разі порушення термінів виконання робіт понад 1 (один) місяць, договір підлягає розірванню, а авансовий платіж повинен бути повернений на рахунок замовника протягом 5 (п`яти) банківських днів з дня отримання відповідного листа.

Відповідно до п.п.4.1., 4.2. договору підрядник приступає до виконання робіт з моменту отримання авансу в розмірі 50%, що становить 92095,00 грн з урахуванням ПДВ. Загальний термін виконання робіт складає 45 календарних днів після отримання підрядником авансу згідно з п.4.1. договору.

За умовами п.5.1. договору він вступає в силу з дати його підписання сторонами і діє до повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань.

Специфікацією №1 до договору (а.с.20, т.1) сторонами було погоджено обсяг робіт, які підлягають виконанню за договором, загальна вартість яких становить 184190,00 грн. Також додатком №2 до договору (а.с.21, т.1) сторонами було погоджено технічну специфікацію на виконання робіт.

На виконання умов договору позивач здійснив на користь відповідача авансовий платіж у розмірі 92095,00 грн, що підтверджується наявним у справі платіжним дорученням від 18.11.2019 №233 (а.с.22, т.1), що не заперечено відповідачем.

В свою чергу відповідач, в порушення умов укладеного між сторонами договору, узяті на себе зобов`язання з виконання робіт не виконав, що підтверджується матеріалами справи, поясненнями позивача та не спростовано відповідачем.

У зв`язку з невиконанням відповідачем зобов`язань за договором, 13.01.2021 позивач засобами поштового зв`язку направив на юридичну адресу відповідача лист від 13.01.2021 №21/01-01, в якому позивач заявив про розірвання договору від 04.11.2019 №4/Ю та просив відповідача повернути позивачу сплачену ним суму авансового платежу в розмірі 92095,00 грн, а також сплатити на користь позивача пеню в розмірі 346277,20 грн (а.с.23-28, т.1).

Як пояснив позивач, відповідач на вищевказаний лист від 13.01.2021 №21/01-01 не відреагував, у зв`язку з чим позивач був вимушений звернутись до господарського суду з відповідним позовом, що розглядаються в межах цієї справи. Так, звертаючись до суду з позовом до відповідача, позивач нарахував та заявив до стягнення 183828,64 грн, з яких: 92095,00 грн авансового платежу, 90254,08 грн пені та 1479,56 грн 3% річних. Розрахунок сум пені та 3% річних позивачем здійснено за період з 04.01.2020 до 17.07.2020, нарахування здійснені на суму попередньої оплати в розмірі 92095,00 грн.

Крім цього, до матеріалів справи позивач долучив копію адресованого начальнику Південного управління у м. Одесі ГУ ДПС України в Одеській області листа від 18.11.2020 №20/11-46 (а.с.29, т.1), в якому позивач повідомив про порушення відповідачем граничних строків для реєстрації податкової накладної в Єдиному державному реєстрі податкових накладних щодо здійсненого позивачем переказу з перерахування суми попередньої оплати по договору від 04.11.2019 №4/Ю в розмірі 92095,00 грн.

На підтвердження іншого матеріали справи жодного доказу не містять.

Законодавство, застосоване судом до спірних відносин

Відповідно до ст. 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Згідно з ч.1 ст.843 ЦК України у договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення.

Відповідно до ст.846 ЦК України строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду. Якщо у договорі підряду не встановлені строки виконання роботи, підрядник зобов`язаний виконати роботу, а замовник має право вимагати її виконання у розумні строки, відповідно до суті зобов`язання, характеру та обсягів роботи та звичаїв ділового обороту.

За умовами ч.2 ст. 849 ЦК України якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків.

Згідно з ч.1 ст.854 ЦК України якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.

За змістом ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Вказане цілком кореспондується з положеннями статті 193 ГК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Частиною 2 ст. 193 ГК України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу; порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених зазначеним Кодексом, іншими законами або договором.

За ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

За змістом статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з ч.1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Частиною 6 статті 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Положеннями ст. 651 ЦК України визначено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Частиною першою статті 188 ГК України передбачено, що зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором.

Частиною 3 статті 13 ГПК України визначено, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з ст.14 ГПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

За умовами ч.2 ст.237 ГПК України при ухваленні рішення суд не може виходити у рішенні за межі позовних вимог.

Позиція суду

Розірвання договору в судовому порядку з причин істотного порушення договору є правовим наслідком порушення зобов`язання іншою стороною договору у відповідності до п.2 ч. 1 ст. 611 ЦК України, тобто, способом реагування та захисту права від порушення договору, яке вже відбулося. Отже, однією з підстав розірвання договору є істотне порушення стороною цього договору.

При цьому істотним є таке порушення договору однією зі сторін, яке тягне для другої сторони неможливість досягнення нею цілей договору. Істотність порушення визначається виключно за об`єктивними обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає розірвання договору. У такому випадку вина (як суб`єктивний чинник) сторони, що припустилася порушення договору, не має будь-якого значення і для оцінки порушення як істотного, і для виникнення права вимагати розірвання договору на підставі частини другої статті 651 ЦК України. Іншим критерієм істотного порушення договору закон визнає розмір завданої порушенням шкоди, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору. Водночас, йдеться не лише про грошовий вираз завданої шкоди, прямі збитки, а й випадки, коли потерпіла сторона не зможе використати результати договору. Вирішальне значення для застосування зазначеного положення закону має співвідношення шкоди з тим, що могла очікувати від виконання договору сторона. Наведена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 07.08.2018 у справі № 910/22259/17, від 14.08.2018 у справі № 910/22454/17, від 28.08.2018 у справі № 910/20932/17, від 02.10.2018 у справі № 910/21033/17, від 16.10.2018 у справі № 910/3568/18, від 19.02.2019 у справі №910/4427/18, від 07.05.2020 у справі № 910/5027/19.

Оцінка істотного порушення договору здійснюється судом відповідно до критеріїв, що встановлені законом. Вирішуючи питання про оцінку істотності порушення стороною договору, суди повинні встановити не лише наявність істотного порушення договору, але й наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може бути виражена у вигляді реальних збитків та (або) упущеної вигоди, її розмір, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору, а також установити, чи є справді істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що в дійсності вона змогла отримати. Наведена правова позиція викладена у постанові Верховного суду України від 18.09.2013 у справі № 6-75цс13.

Так, під час розгляду справи судом встановлена обставина неналежного виконання відповідачем умов укладеного між сторонами договору підряду від 04.11.2019 №4/Ю, а саме невиконання у визначений договором строк (з 03.01.2020) робіт, за виконання яких позивач здійснив попередню оплату в розмірі 92095,00 грн. Оскільки основний інтерес позивача полягав в отриманні від відповідача змонтованого обладнання на умовах, за яких договір було укладено, порушення цього інтересу має наслідком позбавлення сторони (замовника) того, на що вона розраховувала при його укладенні, суд вважає, що таке порушення відповідача свідчить про наявність обставини істотного порушення відповідачем умов спірного договору та завдання позивачу шкоди, а тому в силу вимог закону та відповідно до умов договору позивач має право відмовитись від договору, вимагати його розірвання, а також повернення сплаченої ним суми попередньої оплати, пені та 3% річних. При цьому суд враховує, що відповідач цілком мав усвідомлювати наслідки порушення ним зобов`язання, разом з цим з матеріалів справи не вбачається вчинення відповідачем будь-яких дій, з метою недопущення розірвання договору.

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок сум пені та 3% річних, який долучений до позову (а.с.15, т.1), суд встановив, що позивач помилково визначив дату початку прострочення зобов`язання - 04.01.2020, оскільки з врахуванням умов договору відповідач роботи повинен був виконати 02.01.2020, відповідно порушення зобов`язання має місце з 03.01.2020. Крім цього, при нарахуванні пені позивач не врахував положення ч.6 ст.232 ГК України. З врахуванням зазначених обставин та з огляду на те, що в силу ч.2 ст.237 ГПК України суд при ухваленні рішення не може виходити за межі позовних вимог, судом було здійснено власний розрахунок суми пені в межах періоду з 04.01.2020 по 03.07.2020, за результатом здійснення якого суд встановив, що вірною сумою пені, яка підлягає стягненню з відповідача, є 83806,45 грн. Водночас, здійснений позивачем в межах визначеного ним періоду розрахунок суми 3% річних суд визнає вірним та обґрунтованим.

Між цим, виходячи із загальних засад, встановлених у статті 3 Цивільного кодексу України, а саме: справедливості, добросовісності та розумності, суд вважає необхідним за власною ініціативою вирішити питання щодо зменшення розміру штрафної санкції у вигляді пені, виходячи з такого.

Так, при зменшенні розміру штрафних санкцій суд бере до уваги інтереси сторін, що заслуговують на увагу, і оцінює співвідношення розміру заявленої до стягнення пені, зокрема, із розміром збитків позивача. Якщо порушення зобов`язання відповідачем не потягло за собою значні збитки для інших господарюючих суб`єктів, то суд може з урахуванням інтересів сторін зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій. При цьому як необхідність використання права на зменшення розміру штрафних санкцій, так і розмір, до якого вони підлягають зменшенню, закон відносить на розсуд суду.

Суд відзначає, що за своєю правовою природою штрафні санкції виконують стимулюючу функцію, спонукаючи боржника до належного виконання своїх зобов`язань під загрозою застосування до нього цього виду відповідальності та стягується в разі порушення такого зобов`язання. Отже, питання про зменшення розміру неустойки вирішується судом на підставі аналізу конкретної ситуації, тобто сукупності з`ясованих ним обставин, що свідчать про наявність підстав для вчинення зазначеної дії.

При цьому, наявність у кредитора можливості стягувати із боржника надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення, оскільки неустойка має на меті, в першу чергу, стимулювати боржника до виконання основного зобов`язання та не може лягати непомірним тягарем для боржника і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

Вирішуючи питання щодо доцільності зменшення розміру штрафних санкцій у цій справі суд враховує, що сума пені є значною, оскільки її розмір становить 83806,45 грн, при тому, що загальна вартість невиконаних робіт становить 184190,00 грн, а попередню оплату позивачем здійснено на суму 92095,00 грн. Крім цього суд враховує, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що позивач або інші особи зазнали додаткових збитків у зв`язку із простроченням виконання зобов`язання у спірних відносинах. З іншого боку суд враховує, що підприємницька діяльність відповідачем здійснюється на власний ризик, а також те, що відповідач при укладенні договору з позивачем на власний розсуд погодився з умовами, які передбачають застосування санкцій, зокрема, у зв`язку з порушенням умов щодо строків виконання робіт.

Отже, врахувавши зазначені вище обставини у їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність у спірних відносинах сторін підстав для зменшення штрафних санкцій, у зв`язку з чим вважає необхідним та справедливим зменшити розмір заявленої позивачем до стягнення з відповідача пені на 60%. При цьому таке зменшення суд вважає оптимальним балансом інтересів обох сторін у спорі, що запобігатиме настанню негативних наслідків як для боржника, так і для кредитора.

Враховуючи викладене, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю Одеський дослідно-експериментальний завод, заявлені до Товариства з обмеженою відповідальністю Південьенергосервіс, слід задовольнити частково, розірвати укладений між сторонами договір від 04.11.2019 №4/Ю, а також стягнути з відповідача на користь позивача основний борг в сумі 92095,00 грн, пеню в сумі 33522,58 грн, 3% річних в сумі 1479,56 грн.

Розподіл судових витрат.

Згідно з ч. 1 ст. 129 ГПК України, судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У відповідності до ч. 9 ст. 129 ГПК України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

У п. 4.3. постанови від 21.02.2013 № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI господарського процесуального кодексу України" пленум Вищого господарського суду України роз`яснив, що у разі коли господарський суд зменшує розмір неустойки (штрафу, пені), витрати позивача, пов`язані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено.

Приймаючи до уваги вищезазначене, з огляду на те, що спір між сторонами виник внаслідок неправильних дій відповідача, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог, натомість зменшення судом розміру пені на розподіл судового збору не впливає.

Керуючись ст.ст. 129, 231, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Розірвати договір від 04.11.2019 №4/Ю, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю Одеський дослідно-експериментальний завод та Товариством з обмеженою відповідальністю Південьенергосервіс.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Південьенергосервіс (вул. Коблевська, 17/19, м. Одеса, 65029, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Одеський дослідно-експериментальний завод (пров. Газовий, 8, м. Одеса, 65003, ) основний борг в сумі 92095 /дев`яносто дві тисячі дев`яносто п`ять/грн 00 коп, пеню в сумі 33522 /тридцять три тисячі п`ятсот двадцять дві/грн 58 коп, 3% річних в сумі 1479 /одну тисячу чотириста сімдесят дев`ять/грн 56 коп та судовий збір в сумі 4930 /чотири тисячі дев`ятсот тридцять/грн 72 коп.

4. В іншій частині позову відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст. 241 ГПК України та може бути оскаржено в апеляційному порядку до Південно-західного апеляційного господарського суду шляхом подачі апеляційної скарги у строки, визначені ст. 256 ГПК України.

Повний текст складено 19 липня 2021 р.

Суддя Д.О. Бездоля