ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" липня 2021 р.м. ХарківСправа № 922/1365/21

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Жельне С.Ч.

при секретарі судового засідання Федоровій Т.О.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Громадської спілки "Спілка тхеквондо України", м.Київ
до Громадської організації "Федерація тхеквондо (ВТФ) України",м.Харків, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: 1.Східне Міжрегіональне управління Міністерства Юстиції, м.Харків 2. Міністерство Молоді та спорту України, м.Київ
про визнання недійсним рішення та змін до статуту
за участю представників:

позивача: не з`явився;

відповідача: не з`явився;

третьої особи-1: не з`явився;

третьої особи-2: не з`явився.

ВСТАНОВИВ:

Громадська спілка "Спілка тхеквондо України" звернулось до господарського суду Харківської області з позовною заявою до Громадської організації "Федерація тхеквондо (ВТФ) України" в якій просить:

1.Визнати повністю недійсним рішення позачергової конференції делегатів ФЕДЕРАЦІЇ ТХЕКВОНДО (ВТФ) УКРАЇНИ (РНОКПП 25540401, адреса: 61003, Харківська обл., м.Харків, майдан Конституції, буд.1, Палац Праці, під`їзд 5, поверх 2) від 10.06.2017 оформлене протоколом від 10.06.2017;

2.Визнати повністю недійсним зміни до статуту та зміни у складі керівних органів ФЕДЕРАЦІЇ ТХЕКВОНДО (ВТФ) УКРАЇНИ (РНОКПП 25540401, адреса: 61003, Харківська обл., м.Харків, майдан Конституції, буд.1, Палац Праці, під`їзд 5, поверх 2) (нову редакцію статуту), оформлені протоколом від 10.06.2017;

3.Скасувати реєстраційну дію - зміни до статуту та зміни у складі керівних органів ФЕДЕРАЦІЯ ТХЕКВОНДО (ВТФ) УКРАЇНИ (РНОКПП 25540401, адреса: 61003, Харківська обл., м.Харків, майдан Конституції, буд.1, Палац Праці, під`їзд 5, поверх 2), здійснену згідно рішення позачергової конференції делегатів ФЕДЕРАЦІЇ ТХЕКВОНДО (ВТФ) України від 10.06.2017, оформленого протоколом від 10.06.2017;

4. Визнати чинним статут ФЕДЕРАЦІЯ ТХЕКВОНДО (ВТФ) УКРАЇНИ (РНОКПП 25540401, адреса: 61003, Харківська обл., м.Харків, майдан Конституції, буд.1, Палац Праці, під`їзд 5, поверх 2), затверджений із змінами та доповненнями конференції ФЕДЕРАЦІЯ ТХЕКВОНДО (ВТФ) УКРАЇНИ 21 квітня 2001 року (погодженими змінами та доповненнями 15.11.2001 року);

5. Визнати протиправними положення Статуту ФЕДЕРАЦІЯ ТХЕКВОНДО (ВТФ) УКРАЇНИ (РНОКПП 25540401, адреса: 61003, Харківська обл., м.Харків, майдан Конституції, буд.1, Палац Праці, під`їзд 5, поверх 2), затвердженого із змінами та доповненнями конференції ФЕДЕРАЦІЯ ТХЕКВОНДО (ВТФ) УКРАЇНИ 21.04.2001 (погодженими із змінами та доповненнями 15.11.2001) в частині порушення прав громадян бути учасниками інших громадських організацій тхеквондо, які не визнані ВТФ, та відсутності описання порядку оскарження рішень, дій, бездіяльності керівних органів громадського об`єднання та розгляду скарг.

6. Визнати ФЕДЕРАЦІЯ ТХЕКВОНДО (ВТФ) УКРАЇНИ (РНОКПП 25540401, адреса: 61003, Харківська обл., м.Харків, майдан Конституції, буд.1, Палац Праці, під`їзд 5, поверх 2), перейменовану згідно рішення позачергової конференції делегатів ФЕДЕРАЦІЯ ТХЕКВОНДО (ВТФ) УКРАЇНИ від 10.06.2017, оформленого протоколом від 10.06.2017 на ГРОМАДСЬКУ ОРГАНІЗАЦІЮ "ФЕДЕРАЦІЯ ТХЕКВОНДО (ВТФ) УКРАЇНИ", такою, що не відповідає статусу всеукраїнської громадської організації, відомості про що внести до Єдиного державного реєстру.

7. Стягнути з ГРОМАДСЬКОЇ ОРГАНІЗАЦІЇ "ФЕДЕРАЦІЯ ТХЕКВОНДО (ВТФ) УКРАЇНИ" (РНОКПП 25540401, адреса: 61003, Харківська обл., м.Харків, майдан Конституції, буд.1, Палац Праці, під`їзд 5, поверх 2) на користь Громадської спілки "Спілка тхеквондо України" (РНОКПП 40754211, адреса: 04116, місто Київ, вул. Шолуденка, буд.3) понесені нею судові витрати.

Попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи складаються із суми сплаченого судового збору у розмірі 13 620,00 грн. та 30 000 грн. витрат на правничу (правову) допомогу (орієнтовно).

Ухвалою господарського суду Харківської області від 19.04.2021 призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження; підготовче засідання призначено на 19.05.2021 об 11:30. Також, цією ухвалою залучено до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Східне Міжрегіональне Управління Міністерства Юстиції, Міністерство Молоді та Спорту України.

28.04.2021 третя особа (Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції) надала до суду пояснення (вх.9776) .

30.04.2021 від третьої особи (Міністерства Молоді та Спорту України) надійшли пояснення (вх.№9968), згідно яких, з посиланням на положення Закону України «Про громадські об`єднання» вказує на відсутність у Міністерства молоді та спорту підстав для втручання в діяльність Громадської організації «Федерація тхеквондо (ВТФ) України» та можливості впливати на прийняте рішення позачергової Конференції делегатів Федерації тхеквондо (ВТФ) України від 10.06.2017 та рішень щодо змін до статуту та змін у складі керівних органів Федерації тхеквондо (ВТФ) України.

07.05.2021 відповідач надав до суду відзив на позовну заяву (вх.№10403), в якому не погоджується з вимогами викладеними у позовні заяві та просить у задоволенні позову відмовити. У відзиві посилається на те, що Громадська спілка «Спілка Тхеквондо України» не є та ніколи не була членом Громадської організації «Федерація тхеквондо (ВТФ) України», рішення позачергової конференції делегатів Федерації від 10.06.2017, зокрема обрання складу керівних органів та затвердження Статуту, а тим більше, положення Статуту Федерації у редакції 2001 року, жодним чином не можуть порушувати права та інтереси Спілки та її членів. Вказує на те, що позачергова Конференція Федерації тхеквонодо (ВТФ) України від 10.06.2017 року була скликана у порядку, визначеному Статутом Федерації у редакції від 21.04.2001 року, проте як на момент затвердження Статуту Федерації у редакції 2001 року, його положення відповідали всім вимогам чинного на той момент законодавства. Також, просить застосувати позовну давність до заявлених вимог.

На виконання ухвали суду від 19.04.2021, разом з відзивом на позовну заяву, відповідачем надані документи про створення відокремлених підрозділів Громадської організації «Федераця тхеквондо (ВТФ) України» та реєстр членів Федерації тхеквондо (ВТФ), станом на дату скликання позачергової конференції делегатів Федерації від 10.06.2017.

18.05.2021 від позивача до суду надійшла відповідь на відзив (вх.№11341), в якій не погоджується з правовими та фактичними обставинами, викладеними відповідачем у відзиві на позовну заяву.

Протокольною ухвалою від 19.05.2021 на підставі п.3 ч.2 ст. 183 ГПК України відкладено підготовче засідання на 09.06.2021 о 12:30.

31.05.2021 відповідач надав заперечення на відповідь на відзив (вх.№12618), в яких додатково наголошує, що рішення позачергової конференції делегатів Федерації від 10.06.2017 року, а також положення Статуту Федерації, жодним чином не порушують права позивача та його членів, а отже позов з цих підстав не підлягає задоволенню.

Протокольною ухвалою від 09.06.2021 на підставі п.3 ч.2 ст.185 ГПК України закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 07.07.2021о 12:30 год.

Представник позивача у призначене судове засідання 07.07.2021 не з`явився, на електронну адресу суду надав клопотання (вх.№4127 від 23.06.2021), в якому просив суд відкласти розгляд справи, у зв`язку із перебуванням його у відпусці з 02.07.2021 по 10.07.2021.

Розглянувши відповідне клопотання, суд виходить з наступного.

Приписами статті 194 ГПК України унормовано, що завданням розгляду справи по суті є розгляд та вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів, а також розподіл судових витрат.

Відповідно до ст. 195 ГПК України, суд розглядає справу по суті протягом тридцяти днів з дня початку розгляду справи по суті.

Відповідно до ч. 2 ст. 216 ГПК України, якщо спір, розгляд якого по суті розпочато, не може бути вирішено в даному судовому засіданні, судом може бути оголошено перерву в межах встановлених цим Кодексом строків розгляду справи, тривалість якої визначається відповідно до обставин, що її викликали, з наступною вказівкою про це в рішенні або ухвалі.

Відповідно до ч. 2 ст. 42 ГПК України, учасники справи зобов`язані виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу, з`являтися у судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою.

Згідно з ч. 1 ст. 43 ГПК України, учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається.

Обставини, на які посилається представник відповідача, як на підставу відкладення розгляду справи, не визнаються судом поважними та господарський суд з урахуванням обставин конкретної справи може відхилити доводи учасника судового процесу - підприємства, установи, організації, іншої юридичної особи, державного чи іншого органу щодо відкладення розгляду справи у зв`язку з відсутністю його представника (з причин, пов`язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участі в іншому судовому засіданні і т. п.). При цьому господарський суд виходить з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника.

У п. 3.9.2. Постанови пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011р. зазначено, що у випадку нез`явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Як визначив Європейський Суд з прав людини у справі "Ноймайстер проти Австрії" (1968 рік) кожна сторона під час розгляду справи повинна мати рівні можливості та жодна із сторін не повинна мати якихось вагомих переваг над опонентом.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, висловленій у рішенні "Каракуця проти України", заявник повинен виявляти належну зацікавленість у розгляді справи.

Одночасно, застосовуючи положення Господарського процесуального кодексу України та Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи, суд зазначає, що частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку, який кореспондується з обовязком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення від 07.07.1989 року Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Представник позивача до власного клопотання, всупереч вимог ст. ст. 73-74, 76-77 ГПК України не надав суду належних та допустимих доказів неможливості прибуття на дане судове засідання будь-якого іншого уповноваженого представника. Суд також враховує, що позивач, як юридична особа, не позбавлений можливості для представництва власних інтересів у судах мати декілька представників, та, у випадку неможливості прибуття на судове засідання одного з представників, направити на це засідання іншого представника.

А, отже, суд вважає, що клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи є таким, що не підлягає задоволенню.

Представник Відповідача у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Представник третьої особи (Східного Міжрегіонального управління Міністерства Юстиції) у судове засідання не з`явився, при цьому надав до суду клопотання (вх.№15775 від 07.07.2021), в якому просив судове засідання 07.07.2021 провести без його участі.

Представник третьої особи (Міністерства Молоді та спорту України) у судове засідання не з`явився, про причини своєї неявки суд не повідомив.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Відповідно до п.1.1 Статуту Громадська Спілка «Спілка Тхеквондо України» (позивач) є добровільним неприбутковим громадським об`єднанням фізкультурно-спортивної спрямованості, яке об`єднує спортсменів, тренерів, суддів, інших фахівців тхеквондо в Україні для досягнення мети і завдань, передбачених цим Статутом.

У Статуті Відповідача передбачено, що керівні органи обираються на 4 роки.

Після 2001 року до 2015 керівництво Відповідача декілька разів переобиралось, але щодо всіх змін не було здійснено державну реєстрацію. Так, рішенням господарського суду Харківської області від 15 липня 2014 року у справі № 922/1724/14 встановлено, що керівництво федерації, зокрема й президія, як вищий орган керівництва ФТУ у своєму фактичному складі не має своїх статутних повноважень, в тому числі й на визначення норм представництва делегатів на конференцію делегатів, скликання та проведення конференцій ФТУ.

03.07.2015 Відповідачем було проведено позачергову конференцію делегатів Федерації тхеквондо (ВТФ) України, результати проведення якої оформлені протоколом позачергової конференції делегатів Федерації тхеквондо (ВТФ) України, зокрема, прийнято рішення щодо звіту президента тхеквондо (ВТФ) України, про обрання віце-президентів Федерації тхеквондо (ВТФ) України, про обрання президії Федерації тхеквондо (ВТФ) України, про обрання генерального секретаря Федерації тхеквондо (ВТФ) України, а також щодо обрання ревізійної комісії та щодо внесення змін до статуту Федерації тхеквондо (ВТФ) України.

У 2015 році рішення Конференції ФТУ від 03 липня 2015 року, оформлене протоколом від 03 липня 2015 року про переобрання нового керівництва було визнано недійсним та скасовано рішенням господарського суду Харківської області від 15 листопада 2016 року, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 13 грудня 2016 року та Постановою ВГСУ від 28 лютого 2017 року у справі № 922/3255/16.

Так, визнано повністю недійсним рішення позачергової конференції делегатів Федерації тхеквондо (ВТФ) України від 03.07.2015, оформлені протоколом від 03.07.2015; визнано повністю недійсними зміни до статуту та зміни у складі керівних органів Федерації тхеквондо (ВТФ) України (нову редакцію статуту), оформлені протоколом від 03.07.2015; скасовано реєстраційну дію зміни до статуту та зміни у складі керівних органів Федерації тхеквондо (ВТФ) України, прийняті повідомленням про зміни Харківським міським управлінням юстиції (наказ №446/2 від 29.07.2015 року); визнано чинним статут Федерації тхеквондо (ВТФ) України, затверджений із змінами та доповненнями конференції Федерації тхеквондо (ВТФ) України 21.04.2001 (погодженими із змінами та доповненнями 15.11.2001).

Згідно із п.1.2 Статуту Федерації тхеквондо (ВТФ) України (в редакції від 21.04.2001 року) Федерація діє, зокрема, на засадах самоврядування.

Відповідно до п.4.4, 4.6, 4.6.1, 4.14 Статуту Федерації тхеквондо (ВТФ) України (в редакції від 21.04.2001 року), вищим керівним органом Федерації є Конференція її делегатів, яка скликається в міру необхідності, але не рідше одного разу на чотири роки. Позачергова Конференція скликається з ініціативи Президента Федерації, Президії Федерації або 1/3 членів Федерації, або за вимогою Ревізійної комісії Федерації. Строки, місце і порядок денний позачергової Конференції визначає Президент Федерації. Президія Федерації, зокрема, скликає Конференції, встановлює норми представництва делегатів та порядок їх делегування.

Так, 03.06.2017 ініціативною групою членів Федерації тхеквондо (ВТФ) України у складі 13 осіб прийнято рішення про скликання позачергової Конференції Федерації тхеквондо (ВТФ) України.

05.06.2017 було прийнято рішення, від імені президента Федерації тхеквондо (ВТФ) України щодо проведення почергової Конференції Федерації тхеквондо (ВТФ) України о 12.00 годин 10 червня 2017 року за адресою: м.Харків, майдан Конституції, 1, Палац праці, 5 під`їзд, поверх, та визначено порядок денний Конференції.

10.06.2017 року Відповідачем проведено позачергову Конференцію делегатів Федерації тхеквондо (ВТФ) України, результати проведення якої оформлені протоколом позачергової конференції делегатів Федерації тхеквондо (ВТФ) України від 10.06.2017.

За результатами проведення конференції від 10.06.2017 було прийнято рішення про обрання президента, віце президентів, членів Президії, голову Ревезійної комісії Федерації тхеквондо (ВТФ) України. Затверджено нову редакцію Статуту Федерації тхеквондо (ВТФ) України. Надано обраному президенту Федерації тхеквондо (ВТФ) України Саманджия Лесіку Ражденовичу повноваження на підписання нової редакції Статуту Федерації тхеквондо (ВТФ) України. Змінено найменування Відповідача з «ФЕДАРАЦІЯ ТХЕКВОНДО (ВТФ) УКРАЇНИ» на Громадська організація «ФЕДАРАЦІЯ ТХЕКВОНДО (ВТФ) УКРАЇНИ».

Наказом Міністерства молоді та спору України №2421 від 30.10.2020 Громадській Організації «ФЕДАРАЦІЯ ТХЕКВОНДО (ВТФ) УКРАЇНИ» надано статус національної спортивної федерації за видом спорту «тхеквандо (ВТФ)».

Позивач у своєму позові вказує, що Наказ Міністерства молоді та спорту України №2421 від 30.10.2020 прийнято на підставі завідомо поданих Відповідачем недостовірних відомостей, оскільки останнім не було дотримано порядку скликання та проведення Конференції делегатів Громадської організації «Федерація тхеквондо (ВТФ) України» від 10.06.2017, проте як положення Статуту Федерації у редакції 2001 року порушують права Громадської Спілки «СПІЛКА ТХЕКВОНДО УКРАЇНИ» та її членів на рівні права, оскільки до участі у організованих Відповідачем, як національною спортивною федерацією змаганнях допускаються тільки члени Громадської організації «Федерація тхеквондо (ВТФ) України».

Отже, предметом позову є оскарження рішення вищого керівного органу Федерації тхеквондо (ВТФ) України від 10.06.2017 щодо обрання складу керівних органів, затвердження статуту Федерації, а також, визнання незаконними пунктів Статуту Федерації у редакції від 2001 року.

Відповідно до ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За змістом ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Водночас обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 77 ГПК України).

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З матеріалів справи вбачається, що Комісією Міністерства молоді та спору України на підставі поданих Відповідачем документів було з`ясовано їх відповідність встановленим вимогам, за наслідком чого, було прийнято наказ №2421 від 30.10.2020, яким надано Громадській Організації «ФЕДЕРАЦІЯ ТХЕКВОНДО (ВТФ) УКРАЇНИ» статус національної спортивної федерації з «тхеквондо (ВТФ)»

За змістом статті 1 Закону України Про громадські обєднання громадське об`єднання - це добровільне об`єднання фізичних осіб та/або юридичних осіб приватного права для здійснення та захисту прав і свобод, задоволення суспільних, зокрема економічних, соціальних, культурних, екологічних, та інших інтересів

Згідно зі статтею 3 Закону України Про громадські обєднання громадські об`єднання утворюються і діють на принципах: добровільності; самоврядності; вільного вибору території діяльності; рівності перед законом; відсутності майнового інтересу їх членів (учасників); прозорості, відкритості та публічності.

Відсутність майнового інтересу передбачає, що члени (учасники) громадського об`єднання не мають права на частку майна громадського об`єднання та не відповідають за його зобов`язаннями. Доходи або майно (активи) громадського об`єднання не підлягають розподілу між його членами (учасниками) і не можуть використовуватися для вигоди будь-якого окремого члена (учасника) громадського об`єднання, його посадових осіб (крім оплати їх праці та відрахувань на соціальні заходи).

Із системного аналізу положень ст.ст. 88, 143 Цивільного кодексу України, ст.ст. 88, 167 Господарського кодексу України, ст. 10 Закону України "Про господарські товариства" слідує, що корпоративні права учасників господарського товариства визначаються законом і статутними (установчими) документами.

Корпоративні відносини за своїм суб`єктним складом є такими, що виникають між господарським товариством та його учасником (засновником), у тому числі учасником, який вибув, а також між учасниками (засновниками) господарських товариств, що пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності цього товариства (крім трудових) (п.4 ч.1 ст.12 Господарського процесуального кодексу України

Корпоративними є права особи, частка якої визначається у статутному фонді (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами (ч.1 ст.167 Гопсодарського кодексу України).

Сторонами у корпоративному спорі є: 1) юридична особа та її учасник (засновник, акціонер, член), у тому числі учасник, який вибув; 2) учасники (засновники, акціонери, члени) юридичної особи.

Відповідно до ч.2 ст.4 ГПК України, юридичні особи та фізични особи підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом свої порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Судом встановлено, що Позивач не був та не є учасником Відповідача. Отже, недотримання вимог закону та установчих документів юридичної особи під час скликання і проведення загальних зборів не може визнаватися порушенням прав тих позивачів, які не є учасниками (акціонерами, членами) цієї особи. Відтак, права позивача спірними рішеннями не порушуються.

Вказана правова позиція також знаходить своє підтвердження у постанові Верховного Суду України від 02.05.2018 по справі №912/779/17

Спір у цій справі стосується внутрішньої дільності Відповідача та його учасників .

Відповідно до вимог ст. 238 ГПК України щодо змісту рішення, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику, а відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Серявін та інші проти України" від 10.02.2010 р. за п. 58 визначено, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент.

Відповідно до положень ст. 16 ЦК України, визнання правочину недійсним є одним із передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів і загальні вимоги щодо недійсності правочину передбачені статтею 215 ЦК України.

Так, згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу.

Частиною 3 ст. 215 ЦК України встановлено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

При вирішенні спору про визнання недійсним оспорюваного правочину підлягають застосуванню загальні приписи ст.ст. 3, 15, 16 ЦК України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину і має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, що передбачені законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушено, в чому полягає його порушення, оскільки в залежності від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно мало місце (відповідна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 01.06.2016 у справі № 920/1771/14).

Таким чином, відсутність порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин.

З огляду на викладене, суд дійшов цілком обґрунтованого висновку, що позовні вимоги Громадської Спілки « СПІЛКА ТХЕКВОНДО УКРАЇНИ» є такими, що не підлягають задоволенню.

Стосовно заяви Відповідача про застосування строку позовної давності, суд вважає за доцільне відмовити у її задоволенні.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права та інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення (п. 2.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 29.05.2013р.).

Оскільки в межах цієї справи суд відмовляє в задоволенні позову з підстав необґрунтованості позовних вимог, суд не застосовує позовну давність до спірних правовідносин.

Понесені позивачем судові витрати відповідно до статті 129 ГПК України у зв`язку з відмовою в задоволенні позову покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 12, 13, 73, 74, 76-79, 91, 129, 232, 233, 236 - 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

Рішення буде розміщено за адресою в мережі Інтернет: www.court.gov.ua.

Повне рішення складено "14" липня 2021 р.

Суддя С.Ч. Жельне