номер провадження справи 17/67/21
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.07.2021 Справа № 908/1158/21

м. Запоріжжя

Господарський суд Запорізької області у складі головуючого судді Корсуна В.Л. розглянувши в спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) учасників матеріали справи № 908/1158/21

за позовною заявою: комунального підприємства Експлуатаційне лінійне управління автомобільних шляхів, 69035, м. Запоріжжя, вул. Волгоградська, буд. 23

до відповідача: державного підприємства Запорізький науково-дослідний та проектний інститут землеустрою 69095, м. Запоріжжя, вул. Українська, буд. 50

про стягнення 5 013,18 грн.

Без виклику представників сторін

СУТЬ СПОРУ:

До господарського суду Запорізької області від комунального підприємства Експлуатаційне лінійне управління автомобільних шляхів (далі КП «ЕЛУАШ») надійшла позовна заява за вих. від 23.04.21 № 307 з вимогами про стягнення з державного підприємства Запорізький науково-дослідний та проектний інститут землеустрою (надалі ДП «Запорізький НДтПІЗ») 5 013,18 грн. збитків.

Позовні вимоги обґрунтовано невиконанням відповідачем обов`язку щодо своєчасної реєстрації податкової накладної за фактом здійснення господарської операції по договору від 21.03.18 №237 з надання робіт/послуг на суму 30 079,10 грн., що позбавило позивача права включити суми ПДВ до складу податкового кредиту, та відповідно скористатись правом на зменшення податкового зобов`язання на суму 5 013,18 грн. У зв`язку із чим, позивач вважає, що поніс збитки у розмірі 5 013,18 грн. та просить стягнути їх з відповідача.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи № 908/1158/21 між суддями, вказану позовну заяву передано для розгляду судді Корсуну В.Л.

Судом позовну заяву за вих. від 23.04.21 № 307 прийнято до розгляду та відкрито провадження у господарській справі № 908/1158/21 за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (без виклику) учасників справи.

Частиною 1 ст. 251 ГПК України передбачено, що відзив подається протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Частинами 1-3 ст. 252 ГПК України визначено, що розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через 30 днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом 30 днів з дня відкриття провадження у справі. Підготовче засідання при розгляді справи у порядку спрощеного провадження не проводиться.

Згідно із ч. 5 та ч. 7 ст. 252 ГПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше 5 днів з дня отримання відзиву.

Відповідно до ч. 8 ст. 252 ГПК України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Як свідчать наявні матеріали справи, клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін ні позивач, ні відповідач суду не надали. Докази зворотнього в матеріалах цієї справи відсутні та сторонами не надано.

В обґрунтування своєї правової позиції позивач у позовній заяві за вих. від 23.04.21 № 307 зазначає, що між ДП «Запорізький науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» (Виконавець) та КП «Експлуатаційне лінійне управління автомобільних шляхів» (Замовник) укладено договір складання технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) від 21.03.18 № 237 (Договір), за умовами якого Виконавець зобов`язується виконати роботи зі складання технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) призначеної для розташування виробничої бази, яка розташована за адресою: м. Запоріжжя, вул. Зачиняєва, 4, а Замовник зобов`язується оплатити виконання та прийняти роботи. Відповідно до п. 2.1. Договору, загальна вартість робіт за цим договором складає 30 079,10 грн., у т.ч. ПДВ 5 013,18 грн. Пунктом п. 2.3. Договору передбачено, що не пізніше триденного строку з дня підписання договору Замовник зобов`язаний перерахувати Виконавцю попередню оплату в розмірі 100 % загальної вартості робіт. На виконання умов Договору Замовник 22.03.18 перерахував Замовнику попередню оплату вартості робіт у розмірі 30 079,10 грн., у т.ч. ПДВ 5013,18 грн., що підтверджується банківською випискою за 22.03.18. Відповідач виконав взяті за Договором зобов`язання, про що свідчить Акт здачі-приймання робіт від 28.09.18. Однак, як зазначає позивач, всупереч вимог п. 201.1. ст.201 ПК України, відповідач не виконав встановленого обов`язку щодо реєстрації податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних (ЄРПН) на дату виникнення податкових зобов`язань. Відповідно до пункту 198.2. ст. 198 ПК України, датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг. Відсутність факту реєстрації платником податку - продавцем товарів/послуг податкових накладних в ЄРПН не дає права покупцю на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту та не звільняє продавця від обов`язку включення суми податку на додану вартість, вказаної в податковій накладній до суми податкових зобов`язань за відповідний період. Згідно із приписами п. 198.6. ст. 198 ПК України, порушення відповідачем зобов`язання щодо реєстрації податкових накладних в ЄРПН позбавило позивача права включити суми ПДВ до складу податкового кредиту, та відповідно, скористатися правом на зменшення податкового зобов`язання на суму 5 013,18 грн., тобто позивач поніс збитки. Таким чином, позивач, враховуючи бездіяльність відповідача щодо виконання визначеного законом обов`язку зареєструвати податкові накладні на дату виникнення податкових зобов`язань, просить суд стягнути з відповідача на свою користь 5 013,18 грн. збитків.

13.05.21 до суду надійшов відзив за вих. від 12.05.21 № 478 на позовну заяву, в якому представник відповідача заперечив проти позову в повному обсязі та зазначив, що згідно із п. 184.5. ст. 184 ПК України, з моменту анулювання реєстрації особи як платника податку така особа позбавляється права на віднесення сум податку до податкового кредиту, складання податкових накладних. Відповідач стверджує, що згідно даних Електронного кабінету ДФС України, позивачу 15.02.02 було анульовано статус платника ПДВ, а згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, 01.04.10 позивача взято на облік як платника єдиного внеску. За таких обставин, представник відповідача вважає, що у позивача відсутнє право та відсутні збитки, а, отже, позов не підлягає задоволенню.

26.05.21 до суду надійшла відповідь за вих. від 19.05.21 № 371 на відзив, в якій представник позивача зазначає, що інформація наведена у відзиві відповідача є недостовірною, що підтверджується інформацією наведеною у Даних реєстру платників ПДВ із електронного кабінету ДПС та із Витягу з реєстру платника податку на додану вартість від 21.02.18 № 052. Представник позивача наголошує, що КП «ЕЛУАШ» зареєстроване платником податку ПДВ з 15.07.97 і по теперішній час, а анульовано реєстрацію платника ПДВ з 15.02.22 державному комунальному підприємству «Експлуатаційне лінійне управління автошляхів». Комунальне підприємство «Експлуатаційне лінійне управління автомобільних шляхів» є правонаступником Державного комунального експлуатаційного лінійного управління автомобільних шляхів, про що свідчить запис у п. 1.1. Статуту позивача, затвердженого розпорядженням Запорізького міського голови від 31.11.19 № 306 р. Таким чином, твердження відповідача про те, що позивачу анульовано свідоцтво ПДВ, а отже і відсутні збитки, на думку представника позивача, є необґрунтованим.

11.06.21 до суду надійшло заперечення за вих. від 09.06.21 № 544 на відповідь на відзив, в якому представник відповідача зазначає, що (дослівно):

« 07.06.2021 року Відповідачем було отримано Відповідь на відзив. Дану Відповідь не мо жна брати до уваги без з`ясування певних обставин, а саме:

- згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань правонаступництво Позивача не зареєстроване у реєстрі, що є порушенням вимог Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб підприємців»;

- з наданих Позивачем доказів не можна з`ясувати, яким чином виникло таке правонаступництво, злиттям, приєднанням або перетворення юридичної особи, що має суттєві відмінності за проце дурою та юридичними наслідками;

- згідно даних Електронного кабінету ДФС України, наданих Позивачем, платнику ПДВ з ІПН 41 - 15.02.2002 року було анульовано статус платника ПДВ;

- чи можлива ситуація коли дві юридичні особи мають один ІПН, і якщо так, то в якому випадку;

- чи актуальна інформація з Витягу № 052 від 21.02.2018 року враховуючи на дані Електронного кабінету ДФС України;

- чи може слугувати доказом копія Витягу № 052 від 21.02.2018 року, засвідчена Позивачем, на дату розгляду справи по суті.».

23.06.21 до суду надійшла відповідь за вих. від 18.06.21 № 466 на заперечення відповідача, в якій представник позивача зазначає, що КП «Експлуатаційне лінійне управління автомобільних шляхів» є правонаступником Державного комунального підприємства «Експлуатаційне лінійне управління автошляхів» про що свідчить запис у п. 1.1. Статуту підприємства, ідентифікаційний код підприємства та інформація, що міститься у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань. Згідно даних в ЄДР юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, за ідентифікаційним кодом (ЄДРПОУ) 03345018 зареєстровано комунальне підприємство «Експлуатаційне лінійне управління автомобільних шляхів». Відповідно до п. 6. Положення про Єдиний державний реєстр підприємств та організацій України, затв. постановою КМУ від 22.01.96 № 118, ідентифікаційний код зберігається за суб`єктом, якому він присвоєний, протягом усього періоду його існування і є єдиним. У разі перетворення юридичної особи, крім центральних органів виконавчої влади, за правонаступником зберігається її ідентифікаційний код. У разі припинення юридичної особи шляхом приєднання до іншої юридичної особи та створення на базі юридичної особи, що припинилася, відокремленого підрозділу ідентифікаційний код такої юридичної особи залишається за відокремленим підрозділом. В інших випадках припинення юридичної особи присвоєння її ідентифікаційного коду новоствореним суб`єктам забороняється. Пунктом 2.6. розділу II Порядку обліку платників податків і зборів, затв. наказом Мінфіну від 09.12.11 № 1588 встановлено, що податковий номер платника податків не змінюється протягом усього періоду перебування на обліку в контролюючих органах такого платника податків, за винятком випадків зміни коду за ЄДРПОУ або реєстраційного номера облікової картки платника податків. Представник позивача наголошує, що позивач зареєстрований платником податку на додану вартість з 15.07.97 і по теперішній час, про що свідчить витяг з Реєстру платників податку на додану вартість, виданий 14.05.21.

Відповідно до ч. 3 ст. 222 ГПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснюється.

У відповідності до ч. 8 ст. 252 ГПК України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Наявні матеріали справи за № 908/1158/21 дозволяють розглянути справу по суті спору.

За таких обставин, спір у справі підлягає вирішенню за наявними матеріалами.

Враховуючи приписи ч. 4 ст. 240 ГПК України, у зв`язку з розглядом справи без повідомлення (виклику) учасників справи, рішення прийнято без його проголошення 05.07.21.

Дослідивши матеріали справи, суд

ВСТАНОВИВ:

21.03.18 між КП Експлуатаційне лінійне управління автомобільних шляхів (Замовник) та державним підприємством Запорізький науково-дослідний та проектний інститут землеустрою (Виконавець) укладено договір № 237 (Договір) складання технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за умовами якого (п. 1.1. Договору), Виконавець зобов`язується виконати роботи зі складання технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), призначеної для розташування виробничої бази, яка розташована за адресою: м. Запоріжжя, вул. Зачиняєва, 4, орієнтовною площею 1,0338 га, а Замовник зобов`язується оплатити виконання та прийняти роботи.

Згідно із п. 2.1. Договору, загальна вартість робіт за цим договором становить 30 079,10 грн., у т.ч. ПДВ 5 013,18 грн. …

У відповідності до п. 2.3. Договору, не пізніше триденного строку з дня підписання договору, Замовник зобов`язаний перерахувати Виконавцю попередню оплату в розмірі 100 % загальної вартості робіт.

Відповідно до п. 3.1. Договору, після завершення роботи в цілому Виконавець надає на підписання Замовнику акт здачі та приймання робіт у 2-х примірниках.

Згідно із випискою акціонерного банку «Південний» від 22.03.18, КП Експлуатаційне лінійне управління автомобільних шляхів перерахувало державному підприємству Запорізький науково-дослідний та проектний інститут землеустрою попередню оплату вартості робіт за договором складання технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) від 21.03.18 № 237 у розмірі 30 079,10 грн., у т.ч. ПДВ 5 013,18 грн.

У відповідності до акту здачі-приймання робіт від 28.09.18, Виконавець ДП Запорізький науково-дослідний та проектний інститут землеустрою передало, а Замовник КП Експлуатаційне лінійне управління автомобільних шляхів прийняло роботи за договором складання технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) від 21.03.18 № 237. Сторони претензій одна до одної не мають.

КП Експлуатаційне лінійне управління автомобільних шляхів надіслало скаргу (повторно) за вих. від 23.07.19 № 824 керівнику ДП Запорізький науково-дослідний та проектний інститут землеустрою (докази надсилання суду не надано, а надано копію фіскального чеку від 10.01.19), в якій зазначено, що (дослівно):

«…ДП Запорізький науково-дослідний та проектний інститут землеустрою останнім не зареєстровано в Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну на загальну суму 30 079,10 грн., в тому числі ПДВ 5 013,18 грн. …

… Відсутність факту реєстрації платником податку - продавцем товарів/послуг податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних не дає права покупцю на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту та не звільняє продавця від обов`язку включення суми податку на додану вартість, вказаної в податковій накладній, до суми податкових зобов`язань за відповідний звітний період.

Таким чином, всупереч вимог Податкового кодексу України податкова накладна на загальну суму 30 079,10 грн., в тому числі ПДВ 5013,18 грн. не зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних.

На підставі вищевикладеного, вимагаємо усунути порушення Податкового кодексу України.».

Відповідно до витягу з реєстру платників податку на додану вартість № 142 від 14.05.21, КП Експлуатаційне лінійне управління автомобільних шляхів (індивідуальний податковий № 41) є платником податку на додану вартість з 15.07.97.

Оцінивши наявні у матеріалах справи документи (докази) суд дійшов висновку про наступне.

Згідно із ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1). Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (ч. 2).

Відповідно до ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч. 1). У разі посилання учасника справи на невчинення ін. учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою (ч. 2). Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч. 3).

Статтею 76 ГПК України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч. 1). Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2).

Згідно із ст. 77 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 1). Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються (ч. 2).

Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи (ст. 78 ГПК України).

Відповідно до ст. 79 ГПК України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування (ч. 1). Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ч. 2).

У відповідності до вимог ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1). Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч. 2). Суд надає оцінку (ч. 3) як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно із ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України (ГК України), майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утримуватись від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України (ЦК України) з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Аналогічний припис містить ГК України, частинами 1, 7 ст. 193 якого встановлено, що суб`єкти господарювання та ін. учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору (ч. 1). ... Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається крім випадків, передбачених законом (ч. 7).

Статтею 901 ЦК України унормовано, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 1 ст. 903 ЦК України визначено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Як вже зазначалось судом в тексті цього рішення, відповідачем виконано роботи за договором складання технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) від 21.03.18 № 237, що підтверджується актом здачі-приймання робіт від 28.09.18.

В свою чергу, позивачем сплачено відповідачу за виконану роботу в повному обсязі, що підтверджується банківською випискою від 22.03.18.

Водночас, в порушення п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, ДП Запорізький науково-дослідний та проектний інститут землеустрою не зареєструвало в Єдиному реєстрі податкову накладну на загальну суму коштів ПДВ 5 013,18 грн., які надійшли на розрахунковий рахунок відповідача, як оплата за надані послуги.

Податкову накладну на суму ПДВ 5 013,18 грн. взагалі не було складено ДП Запорізький науково-дослідний та проектний інститут землеустрою не зважаючи на те, що ст. 201 Податкового кодексу України (далі ПК України) передбачено обов`язок виконавця (продавця послуг) щодо реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних протягом 15 календарних днів, але не пізніше 180 календарного дня з дня виникнення податкових зобов`язань, визначеного відповідно до ст. 187 ПК України, а саме акт здачі-приймання робіт від 28.09.18.

Станом на день подачі позову вищевказана податкова накладна не зареєстрована та від виникнення останньої події, за якою повинна була бути зареєстрована податкова накладна, а саме 28.09.18 (акт здачі-приймання робіт), пройшло більше 365 днів.

Таким чином, строк виконання зобов`язання щодо сплати відшкодування за не реєстрацію податкової накладної для ДП Запорізький науково-дослідний та проектний інститут землеустрою наступив.

Відповідно до п. 14.1.181 ст. 14 Податкового кодексу України, податковий кредит це сума, на яку платник ПДВ має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

За змістом підпункту "а" пункту 198.1 ст. 198 ПК України, до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів та послуг.

Підпунктом «а» пункту 187.1 ст. 187 ПК України унормовано, що датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталась раніше, є дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку.

Згідно із п. 198.2 ст. 198 ПК України, датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше, зокрема є дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг.

Відповідно до абз. 1-5 п. 198.6 ст. 198 ПК України, не відносяться до податкового

кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими

накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими п. 201.11 ст. 201 цього Кодексу. У разі, коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці 1 цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу. Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. У разі, якщо платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму ПДВ на підставі отриманих податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, таке право зберігається за ним протягом 1095 календарних днів з дати складення податкової накладної. Суми податку, сплачені (нараховані) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, зазначені в податкових накладних/розрахунках коригування до таких податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних з порушенням терміну реєстрації, відносяться до податкового кредиту за звітний податковий період, в якому зареєстровано податкові накладні/розрахунки коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, але не пізніше ніж, зокрема, через 1095 календарних днів з дати складення податкової накладної.

За змістом п. 201.1 ст. 201 ПК України, на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін. У податковій накладній зазначаються в окремих рядках такі обов`язкові реквізити:

а) порядковий номер податкової накладної;

б) дата складання податкової накладної;

в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг;

г) податковий номер платника податку (продавця та покупця). У разі постачання/придбання філією (структурним підрозділом) товарів/послуг, яка фактично є від імені головного підприємства - платника податку стороною договору, у податковій накладній, крім податкового номера платника податку додатково зазначається числовий номер такої філії (структурного підрозділу);

д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг;

е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг;

є) ціна постачання без урахування податку;

ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні;

з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку;

і) код товару згідно з УКТ ЗЕД, для послуг - код послуги згідно з Державним класифікатором продукції та послуг; платники податків, крім випадків постачання підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України, мають право зазначати код товару згідно з УКТ ЗЕД або код послуги згідно з Державним класифікатором продукції та послуг неповністю, але не менше ніж чотири перших цифри відповідного коду;

й) індивідуальний податковий номер.

Абзацом 1 п. 201.7 ст. 201 ПК України визначено, що податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

Згідно із абз. 1, 2, 17, 19, 20 п. 201.10. ст. 201 ПК України, при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Відсутність факту реєстрації платником податку - продавцем товарів/послуг податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних не дає права покупцю на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту та не звільняє продавця від обов`язку включення суми податку на додану вартість, вказаної в податковій накладній, до суми податкових зобов`язань за відповідний звітний період.

У разі порушення продавцем/покупцем товарів/послуг порядку заповнення та/або порядку реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної та/або розрахунку коригування покупець/продавець таких товарів/послуг має право додати до податкової декларації за звітний податковий період заяву із скаргою на такого продавця/покупця. Таке право зберігається за ним протягом 365 календарних днів, що настають за граничним терміном подання податкової декларації за звітний (податковий) період, у якому не надано податкову накладну або порушено порядок її заповнення та/або порядок реєстрації в Єдиному реєстрі. До заяви додаються копії товарних чеків або інших розрахункових документів, що засвідчують факт сплати податку у зв`язку з придбанням таких товарів/послуг або копії первинних документів, складених відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", що підтверджують факт отримання таких товарів/послуг. Протягом 90 календарних днів з дня надходження такої заяви із скаргою з урахуванням вимог, встановлених підпунктом 78.1.9 пункту 78.1 статті 78 цього Кодексу, контролюючий орган зобов`язаний провести документальну перевірку зазначеного продавця для з`ясування достовірності та повноти нарахування ним зобов`язань з податку за такою операцією.

Крім того, у відповідності до п. 201.10 ст. 201 ПК України, на продавця товарів/послуг покладено обов`язок в установлені терміни скласти податкову накладну та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних, чим зумовлено обґрунтоване сподівання контрагента на те, що це зобов`язання буде виконано, оскільки тільки підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних суми податку можуть бути віднесені до складу податкового кредиту.

Водночас, звернення покупця послуг зі скаргою на продавця, який не виконав передбаченого наведеною нормою обов`язку, відповідно до положень п. 201.10 ст. 201 ПК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, не надає покупцю права на включення суми податку з цих операцій до складу податкового кредиту, а можливість подання скарги на цього продавця є лише підставою для проведення документальної позапланової перевірки його контролюючим органом.

Підстави виникнення господарських зобов`язань визначені в ст. 174 ГК України. Так, зокрема, господарські зобов`язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно із ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ч. 1). Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу (ч. 2). Зобов`язання має ґрунтуватись на засадах добросовісності, розумності та справедливості (ч. 3).

У відповідності до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків …

Вирішуючи питання щодо наявності чи відсутності у діях відповідача у справі № 908/1158/21 усіх елементів складу цивільного правопорушення суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусила зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).

Господарським кодексом України (ГК України), а саме ч. 1 ст. 216, передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

За приписами ст. 224 ГК України, учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

На кредитора покладено обов`язок доведення факту невиконання або неналежного виконання зобов`язання, прямого причинного зв`язку між порушенням зобов`язанням і завданими збитками і їх розмір, на боржника відсутність вини (ст. ст. 614, 623 ЦК України).

Право на відшкодування завданих збитків виникає при наявності складу цивільного правопорушення: порушення цивільного права чи інтересу; завдання збитків, причинного зв`язку між порушенням права та збитками, наявність винної поведінки. Протиправна поведінка особи тільки тоді є причиною шкоди, коли вона прямо (безпосередньо) пов`язана зі збитками.

Встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала шкоду, та збитками потерпілої сторони є важливим елементом доказування наявності реальних збитків. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність завдавача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи, - наслідком такої протиправної поведінки.

Питання про наявність або відсутність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи і шкодою має бути вирішено судом шляхом оцінки усіх фактичних обставин справи.

Розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором.

При відшкодуванні збитків застосовуються загальні умови відшкодування шкоди визначені ст. 1166 ЦК України, які передбачають, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (ч. 1). Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини (ч. 2).

Отже, відповідальність за порушення зобов`язання у вигляді відшкодування збитків настає за наявності таких умов: протиправної дії чи бездіяльності особи; заподіяння збитків в результаті такої дії чи бездіяльності особи; причинного зв`язку між протиправною дією чи бездіяльністю особи та заподіяними збитками; вини боржника.

Як свідчать матеріали цієї господарської справи, відповідач в порушення вимог п. 201.10 ст. 201 ПК України не зареєстрував податкову накладну, у зв`язку з чим позивач був позбавлений права включити суми ПДВ до складу податкового кредиту та, відповідно, скористатись правом на зменшення податкового зобов`язання на загальну суму 5 013,18 грн.

З огляду на викладене, у цьому випадку є прямий причинно-наслідковий зв`язок між бездіяльністю відповідача щодо виконання визначеного законом обов`язку зареєструвати податкову накладну та неможливістю включення сум ПДВ до податкового кредиту позивача, а також, відповідно, зменшення податкового зобов`язання на зазначену суму, яка фактично є збитками цієї особи.

Отже, в даному випадку, наявні всі елементи складу господарського правопорушення.

А тому, як наслідок, судом задовольняються позовні вимоги в повному обсязі.

Судом не приймаються до уваги твердження відповідача, що позивач позбавлений статусу платника ПДВ, що спростовується витягом з реєстру платників податку на додану вартість № 142 від 14.05.21, в якому зазначено, що комунальне підприємство Експлуатаційне лінійне управління автомобільних шляхів (індивідуальний податковий номер 41) є платником податків на додану вартість з 15.07.97.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 11, 13, 14, 15, 24, 236, 237, 238, 240, 241, 247-252 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з державного підприємства Запорізький науково-дослідний та проектний інститут землеустрою (69095, м. Запоріжжя, вул. Українська, буд. 50, ) на користь комунального підприємства Експлуатаційне лінійне управління автомобільних шляхів (69035, м. Запоріжжя, вул. Волгоградська, буд. 23, , п/р НОМЕР_1 у Філії Запорізьке РУ ПАТ КБ «Приватбанк», код МФО 313399) 5 013 (п`ять тисяч тринадцять) грн. 18 коп. збитків та 2 270 (дві тисячі двісті сімдесят) грн. 00 коп. судового збору. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до ч.ч. 1. 2 ст. 241 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено у апеляційному порядку відповідно до вимог ст.ст. 253-285 ГПК України та п.п. 17.5. п. 1 Розділ ХІ «ПЕРЕХІДНІ ПОЛОЖЕННЯ» ГПК України.

Повний текст рішення складено 15.07.2021.

Суддя В.Л. Корсун