ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2021 року Справа № 915/415/21

м. Миколаїв

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «ТМ Одеса»,

65003, м. Одеса, вул. Кутузова, 3, б. 19, .

до відповідача: Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія

Енергоатом в особі Відокремленого підрозділу Южно-Українська АЕС

Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом,

55000, Миколаївська обл., м. Южноукраїнськ, промзона, ().

Суддя Ткаченко О.В.

Секретар судового засідання Сулейманова С.М.

Представники:

від позивача: Луук А.В., за ордером,

від відповідача: Свернюк С.П., за довіреністю,

СУТЬ СПОРУ: стягнення заборгованості за договором №03/2020 від 05.03.2020р. по оплаті за виконані роботи у розмірі 1504383,32 грн., за поставлений товар у сумі 207592,20 грн., 102034,75 грн. пені, 132359,52 грн. інфляційних нарахувань та 3% річних, -

30.03.2021р. Товариство з обмеженою відповідальністю «ТМ Одеса» звернулось до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою вих. № 30/03 від 30.03.2021р. про стягнення заборгованості за договором №03/2020 від 05.03.2020р. по оплаті за виконані роботи у розмірі 1504383,32 грн., за поставлений товар у сумі 207592,20 грн., 102034,75 грн. пені, 132359,52 грн. інфляційних нарахувань та 3% річних.

В обґрунтування заявлених вимог позивач вказує на неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань по оплаті вартості виконаних позивачем робіт за договором №03/2020 від 05.03.2020р.

Ухвалою суду від 12.04.2021р. було прийнято позовну заяву товариства з обмеженою відповідальністю «ТМ Одеса», відкрито провадження у справі, підготовче засідання призначено на 13.05.2021р.

07.05.2021р. від відповідача до суду надійшли: відзив на позов, клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій.

13.05.2021р. від позивача до суду надійшла відповідь на відзив.

Ухвалою суду від 13.05.2021р. підготовче засідання було відкладено на 03.06.2021р. для надання можливості підготувати заперечення на відповідь на відзив.

В судовому засіданні 03.06.2021р. представник відповідача пояснив суду, що ним у відзиві викладені усі наявні заперечення та додаткових заперечень або пояснень він не подаватиме.

Ухвалою суду від 03.06.2021р. було закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду по суті на 13.07.2021р.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги просить суд їх задовольнити у повному обсязі. Також представник позивача заперечив проти зменшення штрафних санкцій, мотивуючи це запереченнями, викладеними у відповіді на відзив. Стосовно понесених витрат на правничу допомогу представник позивача повідомив, що докази, які підтверджують фактичне понесення таких витрат будуть подані до суду протягом 5 днів після ухвалення рішення суду відповідно до приписів ст. 129 ГПК України.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав подане клопотання про зменшення штрафних санкцій, просить суд з огляду на тяжке матеріальне становище відповідача зменшити суму штрафних санкцій на 90%.

13.07.2021р. за результатами розгляду справи, судом на підставі ст. 240 Господарського процесуального кодексу України після виходу з нарадчої кімнати було проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши в судових засіданнях представників сторін, дослідивши та оцінивши усі подані у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, господарський суд, -

встановив:

05 березня 2020 року між державним підприємством «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі генерального директора відокремленого підрозділу «Южно-Українська АЕС», як замовником, та товариством з обмеженою відповідальністю «ТМ Одеса», як підрядником, був укладений договір про закупівлю робіт за темою «ДСТУБ Д.1.1-1:2013 (ДК 021:2015, код 45454000-4 Реконструкція) Енергоблок №2. РДЕС. Осередки 1,2,3. Установка піддонів під маслонаповнене обладнання, кожухів на фланцеві з`єднання і сальникову арматуру та монтаж трубопроводів зливу палива і масла з кожухів і піддонів. БМР», відповідно до умов якого, підрядник зобов`язався, в межах договірної ціни, виконати на свій ризик власними силами і засобами, якісно і у встановлений договором термін, роботи за темою «ДСТУБ Д.1.1-1:2013 (ДК 021:2015, код 45454000-4 Реконструкція) Енергоблок №2. РДЕС. Осередки 1,2,3. Установка піддонів під маслонаповнене обладнання, кожухів на фланцеві з`єднання і сальникову арматуру та монтаж трубопроводів зливу палива і масла з кожухів і піддонів. БМР», за кодом згідно Державного класифікатора продукції та послуг ДК 016:2020 (далі ДКПП):43.29. Обсяги робіт за договором визначаються відомістю обсягів робіт (додаток№4).

Відповідно до умов 1.2 договору підрядник здає в обумовлені терміни виконані роботи замовнику, за свій рахунок усуває дефекти, що виявились в процесі виробництва робіт і в межах гарантійного терміну експлуатації, а замовник зобов`язується прийняти та сплатити виконані роботи.

Вартість договору визначається протоколом узгодження договірної ціни (додаток №1) (п.1.3 договору).

Згідно з п.2.1 договору, договірна ціна робіт, доручених до виконання підряднику складає: 1712792,06 грн, в т.ч.: БМР: 1505199,86 грн., обладнання 207592,2 грн. Джерело фінансування: власний бюджет ДП «НАЕК «Енергоатом» (кошти від господарської діяльності).

Умовами п.4.1.1 договору його учасники узгодили, що оплата за виконані роботи здійснюється замовником шляхом перерахування грошових коштів а поточний рахунок підрядника після підписання сторонами довідки про вартість виконаних робіт за формою КБ-3, складену на підставі актів виконаних будівельних робіт за формою КБ-2В протягом 45 банківських днів. Підрядник складає акти виконаних робіт у відповідності до визначеного в пункті 1 договору коду згідно ДКПП.

Оплата за поставлене обладнання здійснюється замовником шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок підрядника за кожну партію обладнання згідно з видатковою накладною на цю партію протягом 45 банківських днів з дати поставки за умови позитивних результатів проведення вхідних контролів першого та другого етапів (ВК1, ВК2), що підтверджується відповідними актами та ярликом на придатну продукцію. Датою поставки партії обладнання є дата накладної (п.4.1.2 договору).

Відповідно до умов п.17.5 договору, він набуває чинності з дати підписання договору та скріплення його печаткою і діє до 30.12.2020р.

Додатком №1 до даного договору його учасники узгодили договірну ціну на виконання робіт, а саме зальна сума договору складає: 1712792,06 грн, в т.ч.: БМР: 1505199,86 грн., обладнання 207592,2 грн.

Додатковою угодою №1/20-123-1-20-06229/1 від 28.08.2020р. було змінено додаток №1 до договору (договірну ціну) та додаток №2 (відомість обсягів робіт) до договору, та визначено, що договірна ціна складає 1505,19986 тис.грн.

Вищенаведений Договір, а також додатки та додаткова угода до нього скріплені підписами та печатками обох сторін.

Позивач належним чином виконав умови договору, виконавши будівельні роботи, передбачені договором, що підтверджується наданими суду копіями актів приймання виконаних будівельних робіт за формою КБ-2в (а.с. 127-133, 136-141, 143-145, 150-156, 158-165), окрім цього відповідно до всіх підписаних сторонами довідок вартості будівельних робіт за формою КБ-3 (а.с. 126а, 134-135, 142, 149, 157), остаточна вартість виконаних робіт становить 1504383,32 грн., та відповідно до всіх підписаних видаткових накладних (а.с.125,126), вартість поставленого обладнання становить 207592,2 грн.

Окрім цього, на підтвердження факту належного виконання умов договору, позивач надав суду копію акту виконаних робіт від 30.06.2020р. №АК.2.0009Ц.1606 (а.с.166), відповідно до якого позивачем був виконаний вид робіт виготовлення і монтаж системи сбору протікань, роботи були прийняті замовником, про що свідчать відповідні підписи його представників.

Також позивачем подано відповідні податкові накладні на підтвердження виконання робіт та поставки обладнання, подані та зареєстровані у ЄРПН належним чином (а.с.167-190).

Факт належного виконання умов договору позивачем підтверджується лисом відповідача від 11.11.2020р. №29/18856 (а.с.193) в якому останній повідомляє про те, що доручена ТОВ «ТМ Одеса» робота була виконана у встановлені терміни з дотриманням вимог проектної документації.

Не зважаючи на належне виконання позивачем умов договору, відповідач сої зобов`язання не виконав, за виконану позивачем роботу та поставлене обладнання не розрахувався, що стало підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.

Статтями 73, 74 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статті 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Як слідує з положень ст. 77, 78 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Відповідно до змісту ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Дослідивши надані суду докази, оцінивши їх у відповідності з вимогами ст. 86 ГПК України, проаналізувавши обставини справи відносно норм чинного законодавства, яке регулює спірні відносини, суд дійшов таких висновків.

З аналізу вищевказаного договору, укладеного між сторонами вбачається, що він за своєю правовою природою є договором підряду.

Отже, спірні правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються положеннями чинного законодавства про підряд.

Так, відповідно до приписів ч.ч. 1-2 ст. 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Згідно з ч.ч. 1-2 ст. 843 Цивільного кодексу України у договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення. Якщо у договорі підряду не встановлено ціну роботи або способи її визначення, ціна встановлюється за рішенням суду на основі цін, що звичайно застосовуються за аналогічні роботи з урахуванням необхідних витрат, визначених сторонами.

За змістом ч. 1 ст. 854 Цивільного кодексу України якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України є, зокрема, договори. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ч. 1 ст. 14 Цивільного кодексу України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Статтею 173 Господарського кодексу України передбачено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

У відповідності до ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно з ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до приписів статей 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

За приписами статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За змістом статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

У відповідності до частини 1 статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до частини 2 ст. 614 Цивільного кодексу України відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання. Відповідно до частин 3 та 4 ст. 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

За таких обставин обов`язок доведення факту своєчасності здійснення оплати за виконані роботи у даній справі закон покладає на замовника.

Відповідач у визначений строк всупереч умовам договору та приписам чинного законодавства, заборгованість в сумі 1504383,32 грн. за виконані роботи та 20759,2 грн. вартості поставленого обладнання не сплатив.

Враховуючи зазначене, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості в сумі 1504383,32 грн. за виконані роботи та 20759,2 грн. вартості поставленого обладнання, законні, обґрунтовані, підтверджені матеріалами справи, а тому підлягають задоволенню у повному обсязі.

Заперечення відповідача судом не приймаються з огляду на таке.

Відповідно до ст. 617 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Відповідно до ст. 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Окрім основного боргу позивач на підставі умов п.10.4 договору нарахував та просить суд стягнути з відповідача пеню у загальній сумі 102034,75 грн. (12527,58 грн. за порушення строків оплати поставленого обладнання та 89507,17 грн. за порушення строків виконаних робіт згідно з наданим розрахунком (а.с.13,16-17 т.1).

Суд перевірив наданий розрахунок та встановив, що він виконаний арифметично вірно.

Розглянувши вказане клопотання відповідача про зменшення розміру стягуваної пені та штрафу, суд вважає його таким, що не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Статтею ст.233 Господарського кодексу України передбачено, що у разі, якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Виходячи із загальних засад, встановлених у ст.3 Цивільного кодексу України, а саме - справедливості, добросовісності та розумності суд, з урахуванням усіх конкретних обставин справи, має право при винесенні рішення про стягнення штрафу зменшувати його розмір.

При вирішенні питання про зменшення штрафних санкцій, суд, крім розміру збитків, повинен також враховувати: ступінь виконання зобов`язання, майновий стан сторін, не лише майнові, а й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу, тобто суд має дати належну оцінку правовідносинам сторін з точки зору винятковості випадку. Суд також може зменшити розмір штрафних санкцій у разі наявності інших обставин, які мають істотне значення, однак, зменшення розміру штрафних санкцій не є обов`язком суду, а є його правом і виключно у виняткових випадках.

Обов`язок доведення існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявленої до стягнення суми пені, покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.

Судом враховано, що відповідачем взагалі не оплачено, навіть частково, виконані за договором роботи та поставлене обладнання.

Доводи відповідача, зокрема, фінансове становище та його виробничі можливості, є недостатніми для зменшення розміру заявленої неустойки в даному випадку, так як господарська діяльність суб`єктом господарювання ведеться на свій страх і ризик, а фінансове становище не є виключною обставиною, а є звичайними ризиками фінансово-господарської діяльності підприємства.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 27.02.2019 № 910/9765/18.

Отже, на думку суду, відповідач не надав до матеріалів справи достатніх і належних доказів, які б свідчили про існування підстав для зменшення розміру штрафних санкцій, виходячи з обставин винятковості та майнового стану сторін, тому суд не вбачає підстав для задоволення клопотання відповідача про зменшення штрафних санкцій.

Окрім суми пені позивач на підставі норм ст.625 Цивільного кодексу України, нарахував та просить суд стягнути з відповідача 132359,52 грн. інфляційних нарахувань та 3% річних (16363,63 грн. за обладнання та 115995,89 грн. за роботи) згідно з наданим розрахунком (а.с.14-15,17-19 т.1).

За приписами ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд відмічає, що інфляційні та проценти, що сплачуються відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, складають зміст додаткових вимог, оскільки законодавець опосередковано визнає їх мірами відповідальності (відповідальність за порушення грошового зобов`язання).

Як інфляційні нарахування на суму боргу, так і сплата трьох відсотків річних від простроченої суми, не мають характеру штрафних санкцій, а виступають способом захисту майнового права та інтересу кредитора у зв`язку зі знеціненням коштів внаслідок інфляційних процесів та компенсації користування цими коштами.

Приписи статті 625 Цивільного кодексу України застосовується до всіх грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, які регулюють відносини, пов`язані з виникненням, зміною чи припиненням окремих видів зобов`язання.

На підставі ст. 625 ЦК України позивач цілком правомірно нарахував та просить суд стягнути з відповідача інфляційні втрати та 3 % річних.

Відповідач не надав суду заперечень проти правильності та/або обґрунтованості нарахування позивачем втрат від інфляції та 3% річних.

Суд перевірив надані розрахунки інфляційних втрат та 3% річних та встановив, що вони виконані арифметично вірно.

Таким чином, враховуючи вищенаведені норми та обставини, розглянувши даний спір із застосуванням норм матеріального права, якими регулюються відповідні відносини, згідно з наданими сторонами доказами, суд дійшов висновку про задоволення позову у повному обсязі.

Судовий збір у сумі 29195,55 грн відповідно до ст. 129 ГПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.ст.73, 74, 76-79, 91, 129, 210, 220, 232, 231, 233, 238, 240, 241 ГПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом (01032, м. Київ, вул. Назарівська, 3, ідент.код 24584661) в особі Відокремленого підрозділу Южноукраїнська атомна електрична станція Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом (55001, Миколаївська обл., м.Южноукраїнськ; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ТМ Одеса», 65003, м. Одеса, вул. Кутузова, 3, б. 19, ) заборгованість за договором №03/2020 від 05.03.2020р. по оплаті за виконані роботи у розмірі 1504383,32 грн., за поставлений товар у сумі 207592,20 грн., 102034,75 грн. пені, 132359,52 грн. інфляційних нарахувань та 3% річних та 29195,55 грн. судового збору.

Рішення суду, у відповідності до ст.241 ГПК України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно ч.1 ст.254 ГПК України, учасники справи, особи, які не брали участь у справі, якщо господарський суд вирішив питання про їх права та обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Згідно ст.257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до пп.17.5) п.17) ч.1 Розділу XI Перехідні положення ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повний текст рішення складений та підписаний 20.07.2021р.

Суддя О.В. Ткаченко