ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"22" червня 2021 р. Справа№ 910/15558/20
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого: Шаптали Є.Ю.
суддів: Куксова В.В.
Яковлєва М.Л.

при секретарі Токаревій А.Г.
за участю представників сторін: згідно протоколу судового засідання від 22.06.2021.
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю Альфа Трейдінг Україна
на рішення Господарського суду міста Києва від 03.02.2021 у справі №910/15558/20 (суддя Паламар П.І., повий текст рішення складено 25.02.2021) та ухвалу Господарського суду міста Києва від 03.03.2021 у справі №910/15558/20 (суддя Паламар П.І.)
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Українська промислова компанія КРОК
до Товариства з обмеженою відповідальністю Альфа Трейдінг Україна
про стягнення неустойки, сум за прострочення виконання боржником грошового зобов`язання, ціна позову 309525,21 грн.
та за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Альфа Трейдінг Україна
до Товариства з обмеженою відповідальністю Українська промислова компанія КРОК
про стягнення неустойки, сум за прострочення виконання боржником грошового зобов`язання, ціна позову 80132,38 грн.
ВСТАНОВИВ:
Товариство з обмеженою відповідальністю «Українська промислова компанія «КРОК» звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Альфа Трейдінг Україна» про стягнення неустойки, сум за прострочення виконання боржником грошового зобов`язання, ціна позову 309 525,21 грн.
В обгрунтування позовних вимог позивач зазначив, що всупереч умов укладеного між ним та відповідачем договору постачання товару № 26/02 від 26 лютого 2019 р. останній прострочив передачу йому у власність товару, у зв`язку з чим просив стягнути з відповідача на свою користь 17 669,25 грн збитків внаслідок інфляції за час прострочення, 32741,16 грн три проценти річних з простроченої суми, 187798,80 грн пені, 71316 грн штрафу, а також понесені ним по справі судові витрати.
У процесі розгляду справи позивач заявою про уточнення позовних вимог № 18-12/20 від 21 грудня 2020 року відмовився від стягнення 32741,16 грн. трьох процентів річних, 17669,25 інфляційних втрат за прострочення поставки товару, в іншій частині позов підтримав, у зв`язку з цим ухвалою суду від 20 січня 2021 р. провадження у справі в частині вимог позивача до відповідача про стягнення 32741,16 грн. трьох процентів річних, 17669,25 інфляційних втрат за прострочення поставки товару закрито.
Отже, предметом розгляду справи є стягнення 187 798,80 грн пені та 71 316 грн. штрафу.
У подальшому, відповідач звернувся із зустрічним позовом, у якому зазначив, що всупереч умов договору постачання товару № 26/02 від 26 лютого 2019 р. позивач прострочив оплату одержаного товару загальною вартістю 10 18 800 грн, у зв`язку чим просив стягнути з відповідача на свою користь 771,08 грн. три проценти річних з простроченої суми, 8045,30 грн. пені, 71316 грн. штрафу, а також понесені ним по справі судові витрати, у т.ч. 12000 грн. витрат по оплаті послуг адвоката згідно попереднього розрахунку.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 03.02.2021 у справі №910/15558/20 у позові Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська промислова компанія «Крок» відмовлено.
У зустрічному позові Товариства з обмеженою відповідальністю «Альфа Трейдінг Україна» відмовлено.
Крім того, ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.02.2021 у справі №910/15558/20 у задоволені заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Альфа Трейдінг Україна» про ухвалення додаткового рішення відмовлено.
Рішення Господарського суду міста Києва від 03.02.2021 у справі №910/15558/20 мотивоване наступним:
- судом встановлено, що строк передачі товару за договором відповідно збіг 8 липня та 6 жовтня 2019 року, а доказів поставки товари у визначений строк суду не надано;
- однак, оскільки позивач звернувся з позовом 9 жовтня 2020 р., тобто з пропуском встановленого ч. 2 ст. 258 ЦК України строку позовної давності, про застосування якої заявив відповідач, а доказів поважності причин пропуску указаного строку суду не надано, то у позові Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська промислова компанія «Крок» м. Житомира відповідно до вимог ст. 267 ЦК України слід відмовити.
Відмовляючи у задоволені заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Альфа Трейдінг Україна» про ухвалення додаткового рішення суд в ухвалі Господарського суду міста Києва від 03.02.2021 у справі №910/15558/20 послався на те, що у рішенні господарського суду міста Києва від 3 лютого 2021 р. питання про розподіл судових витрат, у т.ч. витрат на професійну правничу допомогу було вирішено судом.
Не погодившись з вказаними рішенням та ухвалою суду першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю «Альфа Трейдінг Україна» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 03.02.2021 у справі №910/15558/20 в частині відмови в задоволені зустрічної позовної заяви, в частині розподілу судових витрат та ухвалити нове рішення, яким задовольнити зустрічний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Альфа Трейдінг Україна» та скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 03.02.2021 у справі №910/15558/20. Вирішити питання розподілу витрат на професійну допомогу надану Товариству з обмеженою відповідальністю «Альфа Трейдінг Україна» в суді першої інстанції адвокатом Кушніром Романом Юхимовичем на загальну суму 34000,00 грн.
Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до наступних тверджень:
- скаржник не погоджується з висновком суду, що поставка товару за наданими накладними стосується іншого договору № 8/08/18/1 від 8 серпня 2018 р., а не спірного договору за первісним позовом, та зазначає, що вказане у видаткових накладних є опискою;
- на переконання апелянта, його правова позиція повністю підтверджується наданими в матеріали справи документами;
- також апелянт заперечує щодо посилання суду на обставини, встановлені у постанові Північного апеляційного господарського суду від 25.09.2020 у справі №910/5016/20;
- крім того, скаржник переконаний, що витрати на правничу допомогу підлягали стягненню з позивача відповідно до ч.ч. 4, 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України.
Відповідно до протоколу передачі судової справи (апеляційної скарги, заяви, картки додаткових матеріалів) раніше визначеному головуючому судді (судді-доповідачу)(складу суду) від 06.04.2021 матеріали справи та апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у наступному складі: головуючий суддя Шаптала Є. Ю., судді: Куксов В. В., Яковлєв М. Л.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.04.2021 по справі №910/15558/20 поновлено Товариству з обмеженою відповідальністю «Альфа Трейдінг Україна» пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 03.02.2021 у справі № 910/15558/20 та ухвалу Господарського суду міста Києва від 03.03.2021 у справі №910/15558/20 та відкрито апеляційне провадження за вказаною апеляційною скаргою.
Учасникам справи повідомлено про право подати відзив на апеляційну скаргу, відповідь на відзив, заяви, клопотання, заперечення та строки на їх подання.
Розгляд справи призначено на 01.06.2021.
У судовому засіданні 01.06.2021 оголошено перерву до 22.06.2021.
15.06.2020 через канцелярію Північного апеляційного господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська промислова компанія «КРОК» надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому позивач заперечував проти задоволення апеляційної скарги, зазначивши, що оскаржуване рішення є правомірне та не підлягає скасуванню, та просив залишити апеляційну скаргу без задоволення.
В судове засідання 22.06.2021 з`явились представники позивача та відповідача.
Апелянт підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.
Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська промислова компанія «КРОК» просив залишити апеляційну скаргу без задоволення з мотивів, викладених у відзиві на апеляційну скаргу.
Згідно з частиною першою статті 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій Главі.
У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 26 лютого 2019 р. між сторонами у справі укладено договір постачання товару № 26/02, згідно з умовами якого відповідач (постачальник) зобов`язався передати відповідачу (покупцю) у власність товар взуття різне, крім спортивного та захисного (18810000-0) (капці казармені, тип 1, вид 2) в асортименті, кількості та у строки вказаними в специфікації до договору, що є невід`ємною його частиною, а останній прийняти та оплатити товар на умовах договору.
Відповідно до умов п.п. 3.1., 4.2. договору ціна договору становить 1018800 грн.
Розрахунки за товар проводяться покупцем шляхом оплати за фактично поставлену кількість товару (партію товару) у безготівковому вигляді на розрахунковий рахунок постачальника протягом 5 банківських днів з моменту коштів від держзамовника (Міністерства оборони України).
Строк дії договору відповідно до п. 10.1. договору встановлений з дня його підписання сторонами і діє до 31 грудня 2019 р., а в частині взаєморозрахунків - до їх повного виконання.
Заявлені позивачем вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем обов`язку поставки товару у визначений договором строк.
За умовами специфікації № 1 (Додаток № 1 до договору) постачальник зобов`язується здійснити поставку товару покупцю:
- до 7 липня 2019 р. 10000 пар взуття (м. Київ, вул. Качалова, 3, в/ч А2788);
- до 5 жовтня 2019 р. по 5000 пар взуття за наступними адресами (м. Київ, вул. Качалова, 3, в/ч А2788), (м. Харків-34, вул. Переможців, 6а, в/ч НОМЕР_1 ), (м. Хмельницький, вул. Чорновола, 39, в/ч НОМЕР_2 ), (м. Одеса, вул. Хуторська, 99, в/ч НОМЕР_3 ).
Таким чином, строк передачі товару за договором відповідно збіг 8 липня та 6 жовтня 2019 року, а доказів поставки товару у визначений строк суду не надано.
Відповідно до умов п. 7.3.4. договору за порушення строків виконання зобов`язання постачальник сплачує покупцю пеню в розмірі 0,1% від вартості непоставленого товару за кожну добу затримки, а за прострочення понад 10 днів з постачальника додатково стягується штраф у розмірі 7%.
Як вбачається з матеріалів справи, відповідач у відзиві на позовну заяву заперечуючи проти заявлених вимог, просив застосувати строк позовної давності.
Згідно з ч. 2 ст. 258 ЦК України спеціальна позовна давність про стягнення неустойки (штрафу, пені) встановлюється тривалістю в один рік.
Відповідно до вимог ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.
Право вимоги до відповідача про стягнення неустойки виникло у позивача з наступного дня визначеною специфікацією щодо останньої поставки, тобто з 6 жовтня 2019 р.
З матеріалів справи вбачається, що в суд з указаним позовом позивач звернувся 9 жовтня 2020 р., тобто з пропуском встановленого ч. 2 ст. 258 ЦК України строку позовної давності, про застосування якої заявив відповідач, а доказів поважності причин пропуску указаного строку суду не надано, тому суд зазначив, що підстави для його поновлення відсутні.
У зв`язку з викладеним, суд першої інстанції, керуючись приписами статті 267 ЦК України, у позові Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська промислова компанія «Крок» відмовив з вказаних підстав.
Суд апеляційної інстанції наголошує, що вказані обставини сторонами на стадії апеляційного перегляду оскаржуваного рішення не заперечуються.
Щодо вимог позивача за зустрічним позовом колегією суддів перевірено наступне.
Звернувшись до суду із зустрічним позовом, відповідач послався на те, що всупереч умов договору постачання товару № 26/02 від 26 лютого 2019 р. позивач прострочив оплату одержаного товару загальною вартістю 1018800 грн, а тому просив стягнути з відповідача на свою користь 771,08 грн три проценти річних з простроченої суми, 8045,30 грн пеню, 71316 грн штрафу, а також понесені ним по справі судові витрати, у т.ч. 12000 грн. витрат по оплаті послуг адвоката згідно попереднього розрахунку.
Відповідно до умов п. 7.3.5. договору у випадку не оплати товарів в належні строки згідно договору покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі 0,1%, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який нараховується пеня, від належної до оплати, але неоплаченої суми за кожен день прострочення, а за прострочення понад 10 днів з покупця додатково стягується штраф у розмірі 7% вказаної вартості договору.
Зі змісту зустрічної позовної заяви вбачається, що заявлені відповідачем зустрічні вимоги зводяться до невиконання відповідачем обов`язку за договором постачання товару № 26/02 від 26 лютого 2019 р. щодо своєчасної оплати одержаного товару загальною вартістю 1018800 грн за видатковими накладними № 840 від 1 липня 2019 р., №1050 від 18 вересня 2019 р.
На підтвердження факту поставки товару за спірним договором відповідачем подано вказані видаткові накладні № 840 від 1 липня 2019 р. (а.с.98), №1050 від 18 вересня 2019 р (а.с.99).
Колегія суддів, перевіривши зміст вказаних накладних звертає увагу, що поставка товару за цими накладними стосується іншого договору № 8/08/18/1 від 8 серпня 2018 р, оскільки у графі «договір» зазначено «№ 8/08/18/1 від 8 серпня 2018 р».
Відтак, суд апеляційної інстанції визнає обґрунтованим висновок суду першої інстанції, що видаткові накладні № 840 від 1 липня 2019 р., №1050 від 18 вересня 2019 р. належними доказами поставки товару за заявленими зустрічними позовними вимогами не є, при цьому інших достовірних доказів поставки відповідачем позивачу товару за спірним договором суду не надано.
Скаржник не погоджується із зазначеним висновком суду про те, що поставка товару за наданими накладними стосується іншого договору № 8/08/18/1 від 8 серпня 2018 р., а не спірного договору за первісним позовом, та зазначає, що вказане у видаткових накладних є опискою, а на підтвердження вказаних тверджень ним було додано копію договору № 8/08/18/1 від 8 серпня 2018 р. та видаткових накладних за ним.
Однак, колегія суддів такі твердження відхиляє та звертає увагу, що в силу приписів статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а відповідно до частини першої статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Порушенням права є такий стан суб`єктивного права, при якому воно зазнавало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок якого суб`єктивне право уповноваженої особи зазнало зменшення або ліквідації як такого. Порушення права пов`язане з позбавленням його носія можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.
Враховуючи обставини справи та наявні в ній докази, судова колегія приходить до висновку, що позивач за зустрічним позовом не довів наявність порушеного права, яке б підлягало захисту, оскільки посилаючись на прострочення оплати одержаного товару відповідачем за зустрічним позовом, позивачем не доведено належними та допустимими доказами своїх вимог, а тому відсутні підстави для задоволення зустрічних позовних вимог на підставі наданих позивачем за зустрічним позовом документів.
Колегією суддів також враховано посилання суду першої інстанції в оскаржуваному рішенні на обставини, встановлені у постанові Північного апеляційного господарського суду від 25.09.2020 у справі №910/5016/20, проти чого заперечує апелянт, однак суд наголошує що це не впливає на вищевикладені висновки про недоведеність позивачем за зустрічним позовом своїх позовних вимог.
Щодо доводів скаржника про те, що витрати на правничу допомогу підлягали стягненню з позивача відповідно до ч.ч. 4, 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Відповідно до частини 4 статті інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні від 03.02.2021 зазначив, що оскільки у позові та у зустрічному позові відмовлено, понесені по справі судові витрати стосовно до вимог ст. 129 ГПК України слід покласти на сторін.
При цьому, 5 лютого 2021 р. Товариство з обмеженою відповідальністю «Альфа Трейдінг Україна» звернулося із заявою про ухвалення додаткового судового рішення для вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу надану відповідачу адвокатом Кушніром Р.Ю. у розмірі 34000 грн.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.03.2021 у справі №910/15558/20 у задоволені заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Альфа Трейдінг Україна» про ухвалення додаткового рішення відмовлено з посиланням на те, що у рішенні Господарського суду міста Києва від 3 лютого 2021 р. питання про розподіл судових витрат, у т.ч. витрат на професійну правничу допомогу було вирішено судом.
Колегією суддів враховано та перевірено заперечення скаржника з приводу розподілу судових витрат, однак суд апеляційної інстанції наголошує, що судом згідно приписів статті 129 Господарського процесуального кодексу України було розподілено судові витрати та відповідно покладено такі витрати на сторін з огляду на відмову в задоволенні первісного та зустрічного позову, у зв`язку з чим у суду першої інстанції були відсутні підстави для прийняття додаткового рішення, а тому ухвалою від 03.03.2021 обґрунтовано відмовлено у задоволені заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Альфа Трейдінг Україна» про ухвалення додаткового рішення.
Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та дослідивши доводи учасників справи, дійшла висновку, що скаржником в апеляційній скарзі вищенаведені висновки суду першої інстанції не спростовано, а доводи апелянта в оскаржуваній частині не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду оскаржуваного рішення.
Аналізуючи вищенаведене в сукупності, судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення зустрічних позовних вимог.
Таким чином, апеляційний господарський суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення Господарського суду міста Києва від 03.02.2021 у справі №910/15558/20 та ухвали Господарського суду міста Києва від 03.03.2021.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України).
Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 76 Господарського процесуального кодексу України).
Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (ч. 8 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України).
Згідно з ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.
За змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кузнєцов та інші проти Російської Федерації» зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції.
Така позиція є усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи «Серявін та інші проти України», «Проніна проти України») і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Так, у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини зазначає, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).
Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).
Суд апеляційної інстанції зазначає, що враховуючи положення ч. 1 ст. 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 р. N 475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів N 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 р. N3477-IV (3477-15) «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.
У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України № 4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін.
За таких обставин, висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки відповідають дійсним обставинам справи і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення Господарського суду міста Києва від 03.02.2021 та ухвала Господарського суду міста Києва від 03.03.2021 у справі №910/15558/20 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для їх скасування не вбачається.
Колегія суддів зазначає про те, що при апеляційному перегляді не встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права щодо винесення судом першої інстанції рішення, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду, наведені в оскаржуваному рішенні.
З огляду на викладене, судова колегія приходить до висновку про те, що апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Альфа Трейдінг Україна» на рішення Господарського суду міста Києва від 03.02.2021 у справі №910/15558/20 та ухвалу Господарського суду міста Києва від 03.03.2021 у справі №910/15558/20 є необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає.
Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у зв`язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на апелянта.
керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, 276, 281 - 284 ГПК України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Альфа Трейдінг Україна залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 03.02.2021 у справі №910/15558/20 залишити без змін.
3. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на апелянта.
4. Матеріали справи № 910/15558/20 повернути до господарського суду першої інстанції.
Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, передбачені ГПК України.
Повний текст постанови складено та підписано 05.07.2021

Головуючий суддя Є.Ю. Шаптала

Судді В.В. Куксов

М.Л. Яковлєв