ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" липня 2021 р. Справа № 910/15601/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Попікової О.В.

суддів: Корсака В.А.

Євсікова О.О.

розглянувши матеріали апеляційної скарги Фонду гарантування вкладів фізичних осіб

на рішення Господарського суду міста Києва від 22.02.2021 (повний текст складено 04.03.2021)

у справі №910/15601/20 (суддя Грєхова О.А.)

за позовом Фізичної особи-підприємця Саєнка Володимира Володимировича

до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб

про відшкодування майнової шкоди, нанесеної органом влади в розмірі 5111970,19 грн.

за участю секретаря судового засідання: Руденко Н.С.,

в судовому засіданні взяли участь представники:

- позивача Мельник М.В., адвокат, посв. №000130 від 21.04.2017; Саєнко В.В. особисто;

- відповідача Кібець Р.Р., адвокат, посв. №7369 від 01.03.2019; Шевченко Ю.А., представник за положенням;

Короткий зміст і підстави позовних вимог.

У жовтні 2020 Фізична особа-підприємець Саєнко Володимир Володимирович (далі - ФОП Саєнко В.В.) звернувся до Господарського суду міста Києва із позовними вимогами до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - ФГВФО) про відшкодування майнової шкоди, нанесеної органом влади в розмірі 5111970,19 грн.

В обґрунтування заявлених вимог ФОП Саєнко В.В. посилається на невиконання відповідачем рішення Господарського суду міста Києва від 28.11.2017 у справі №910/17010/17.

ФОП Саєнко В.В. зазначає, що оскільки рішенням суду у справі №910/17010/17 було присуджено до стягнення з ПАТ «Брокбізнесбанк» в особі уповноваженої особи ФГВФО заборгованість з оплати витрат, пов`язаних із здійсненням ліквідації (витрати на оплату послуг осіб, залучених фондом для забезпечення здійснення покладених на фонд повноважень), яка не підлягає віднесенню до жодної із черг, то і необхідність у зверненні із заявою для включення у відповідний реєстр також відсутня, в свою чергу віднесення заборгованості, присудженої до стягнення судовим рішенням у справі №910/17010/17, до певної черги та відповідно її погашення (тобто, фактично мова йде про виконання остаточного судового рішення) не може бути поставлене в залежність від наявності у фонду коштів, в тому числі від їх одержання за наслідками ліквідації та продажу майна (активів) банку, а також від прийняття фондом відповідного рішення про їх спрямування на погашення такої заборгованості, оскільки це безумовно б становило втручання у право на мирне володіння майном, гарантоване заявнику ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

На думку позивача умисне невиконання з боку відповідача рішення суду, прийняття незаконного рішення виконавчої дирекції про включення у сьому чергу та ліквідація в цей момент юридичної особи боржника, спричинило нанесення йому (ФОП Саєнку В.В.) прямої майнової шкоди.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 22.02.2021 позов задоволено повністю. Стягнуто з ФГВФО на користь ФОП Саєнка В.В. шкоду в розмірі 5111970,19 грн. Стягнуто з ФГВФО в дохід Державного бюджету України судовий збір в розмірі 76679,55 грн.

Задовольняючи позовні вимоги місцевий господарський суд вказав, що оскільки заборгованість АТ «Брокбізнесбанк» перед ФОП Саєнко В.В. (встановлена рішенням Господарського суду міста Києва від 28.11.2017 у справі №910/17010/17) виникла у період процедури ліквідації АТ «Брокбізнесбанк» та пов`язана з витратами на оплату послуг осіб, залучених ФГВФО для забезпечення здійснення покладених на Фонд повноважень, яка підпадає під категорію позачергових витрат відповідно до пункту 5 частини 2 статті 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», які не були сплачені на користь позивача до припинення АТ «Брокбізнесбанк» у зв`язку з прийняттям протиправного та незаконного рішення виконавчою дирекцію ФГВФО №67 від 14.01.2019, яке в подальшому визнано недійсним та скасоване рішенням Господарського суду міста Києва від 10.10.2019, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 14.01.2020 та постановою Верховного Суду від 17.06.2020 у справі №910/7040/19, ФГВФО завдано позивачу майнову шкоду у розмірі 5111970,19 грн, розмір якої встановлений рішенням Господарського суду міста Києва від 28.11.2017 у справі №910/17010/17.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.

Не погодившись із зазначеним рішенням, ФГВФО звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 22.02.2021 у цій справі та прийняти нове рішення, яким відмовити в повному обсязі у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги ФГВФО посилається на порушення господарським судом першої інстанції норм матеріального (Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб») та процесуального права.

Зокрема, на думку скаржника місцевим господарським судом не взято до уваги, що 15.10.2019 повноваження ФГВФО/Уповноваженої особи ФГВФО як ліквідатора АТ «Брокбізнесбанк» припинено, а відтак вимоги кредиторів до банки, які не були задоволені за недостатністю його майна, вважаються погашеними.

ФГВФО також наголошує, що не є правонаступником банку, а лише виступав його ліквідатором, а тому не зобов`язаний виконувати судові рішення після ліквідації неплатоспроможного банку.

Крім того ФГВФО зазначає, що не є стороною укладеного між замовником та виконавцем договору про надання юридичних послуг і його умови не покладають на ФГВФО жодних зобов`язань.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.04.2021 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Попікова О.В., судді: Корсак В.А., Євсіков О.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.04.2021 відмовлено ФГВФО у задоволенні клопотання про відстрочення сплати судового збору; апеляційну скаргу ФГВФО на рішення Господарського суду міста Києва від 22.02.2021 у справі №910/15601/20 залишено без руху; запропоновано ФГВФО протягом десяти днів з дня вручення даної ухвали усунути недоліки, а саме, надати до Північного апеляційного господарського суду докази сплати судового збору у розмірі 115019,33 грн.

21.04.2021 від ФГВФО, на виконання ухвали Північного апеляційного господарського суду від 09.04.2021, надійшло клопотання з платіжним дорученням №1285 від 20.04.2021.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26.04.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ФГВФО на рішення Господарського суду міста Києва від 22.02.2021 у справі №910/15601/20. Розгляд справи №910/15601/20 призначено на 31.05.2021.

У судових засіданнях 31.05.2021 та 07.07.2021 оголошувалися перерви на 07.07.2021 та на 14.07.2021 відповідно.

Позиції учасників справи.

ФОП Саєнко В.В. надав відзив на апеляційну скаргу, у якому проти її доводів заперечує, вважає оскаржуване рішення законним та обґрунтованим, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу ФГВФО - без задоволення.

05.07.2021 від відповідача надійшли письмові пояснення до апеляційної скарги.

В судовому засіданні 14.07.2021 представники відповідача підтримали доводи апеляційної скарги, просили оскаржуване рішення скасувати з підстав викладених в апеляційній скарзі та письмових поясненнях до неї.

Позивач особисто та його представник заперечували проти задоволення апеляційної скарги, просили оскаржуване рішення залишити в силі.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції, перевірені судом апеляційної інстанції та додатково встановлені апеляційним господарським судом.

28.02.2014, на підставі постанови Правління Національного банку України від 28.02.2014 №107 "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Брокбізнесбанк" (далі -АТ «Брокбізнесбанк») до категорії неплатоспроможних", виконавчою дирекцією ФГВФО прийнято рішення №9 щодо запровадження тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи ФГВФО на тимчасову адміністрацію в АТ «Брокбізнесбанк».

Відповідно до Постанови Правління Національного банку України від 10.06.2014 №339 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію АТ «Брокбізнесбанк» виконавчою дирекцією ФГВФО прийнято рішення від 11.06.2014 №45 про початок здійснення процедури ліквідації АТ «Брокбізнесбанк» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію АТ "Брокбізнесбанк" - провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Куреного Олександра Вікторовича на період з 11.06.2014 до 10.06.2015 включно.

21.05.2015, на підставі частини 5 статті 44 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" виконавча дирекція ФГВФО прийняла рішення №103 про продовження строків здійснення процедури ліквідації АТ «Брокбізнесбанк» на 1 рік до 10.06.2016 включно.

02.06.2016 виконавча дирекція ФГВФО прийняла рішення №896 відповідно до якого продовжено строки здійснення процедури ліквідації АТ «Брокбізнесбанк» на два роки до 10.06.2018 включно.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 28.11.2017 (залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 22.02.2018) у справі №910/17010/17 за позовом ФОП Саєнка В.В. до АТ «Брокбізнесбанк» в особі Уповноваженої особи ФГВФО на ліквідацію АТ «Брокбізнесбанк» та ФГВФО про стягнення 5036423,83 грн, позов задоволено частково, присуджено до стягнення з ПАТ «Брокбізнесбанк» з будь-якого рахунку, виявленого під час виконання даного рішення суду, на користь ФОП Саєнка В.В. 4782514,30 грн. боргу; 64965,47 грн. 3% річних; 188944,06 грн. втрат від інфляції та 75546,36 грн. судового збору, у задоволенні позову до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб відмовлено повністю.

Вказаним рішенням встановлено наступне:

1) 13.05.2015 ПАТ «Брокбізнесбанк» (замовник) і ФОП Саєнко В.В. (виконавець) уклали Договір, за умов якого:

- замовник доручає, а виконавець бере на себе обов`язки за плату надавати замовнику послуги із стягнення заборгованості за кредитними договорами (пункт 2.1 Договору);

- завершенням надання послуг із стягнення заборгованості з боржника вважається: день зарахування коштів на рахунок замовника в повному обсязі; підписання сторонами відповідного додаткового договору про завершення надання послуг по відповідному боржнику (пункт 3.5 Договору);

- вартість послуг із стягнення заборгованості визначена у додатку 4 до Договору (пункт 5.1 Договору);

- сума винагороди виконавця розраховується у відсотках від всієї суми заборгованості боржника, що в повному обсязі надійшла на рахунок замовника, і сплачується лише по факту надходження всієї суми заборгованості боржника на відповідний рахунок замовника (пункт 5.2 Договору);

- замовник не сплачує виконавцю жодної винагороди за надання послуг згідно пунктів 5.1 - 5.2 Договору і разі відступлення замовником своїх прав за договором з боржником третій особі при відсутності рішення суду першої інстанції/рішення суду, яке набрало законної сили, про задоволення позовних вимог у частині стягнення боргу/звернення стягнення на предмет іпотеки та/або заставне майно (пункт 5.4 Договору в редакції додаткового договору від 16.06.2016 №3);

- Договір набуває чинності з моменту його підписання і діє до 01.06.2016. Якщо за 5 календарних днів до закінчення терміну дії Договору жодна із сторін не повідомить іншу сторону про припинення дії Договору, дія Договору вважається продовженою за згодою обох сторін на 6 місяців (пункт 9.1 Договору в редакції додаткового договору від 03.11.2015 №1);

- Договір підписано уповноваженими особами, а саме, позивачем особисто, та від відповідача-1 - уповноваженою особою Куреним О.В., який діяв на підставі рішення Фонду від 11.06.2014 №45, та скріплено печатками сторін.

Факт надання ФОП Саєнко В.В. АТ «Брокбізнесбанк» послуг на суму 4782514,30 грн. підтверджується такими документами:

- додатковими договорами про завершення надання послуг: від 20.03.2017 № б/н; від 28.03.2017 № б/н; від 20.03.2017 № б/н; від 28.03.2017 № б/н; від 14.04.2017 № б/н;

- актами про завершення надання послуг: від 20.03.2017 № б/н; від 28.03.2017 № б/н; від 20.03.2017 № б/н; від 28.03.2017 № б/н; від 14.04.2017 № б/н.

Вказані документи підписані повноважними представниками сторін і скріплені печатками без зауважень.

03.04.2019, на виконання вказаного рішення, Господарським судом міста Києва видано наказ №910/17010/17.

Листом вих. №01/14 від 08.05.2018, який отримано Уповноваженою особою ФГВФО на ліквідацію АТ «Брокбізнесбанк» Міхно С.С. 08.05.2018 за вх. №2088, ФОП Саєнко В.В. направив для виконання наказ Господарського суду міста Києва від 03.04.2018 №910/17010/17.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 10.10.2019 (залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 14.01.2020 та постановою Верховного Суду від 17.06.2020) у справі №910/7040/19 за позовом ФОП Саєнка В.В. до ФГВФО, АТ «Брокбізнесбанк» в особі Уповноваженої особи ФГВФО на ліквідацію АТ "Брокбізнесбанк" про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, позовні вимоги задоволено частково, визнано недійсним і скасовано рішення ФГВФО від 14.01.2019 №67 "Про затвердження змін до реєстру акцептованих вимог кредиторів АТ "Брокбізнесбанк" (згідно з яким Фондом затверджені зміни №17 до переліку реєстру вимог кредиторів АТ "Брокбізнесбанк"), акцептованих уповноваженою особою Фонду та після внесених змін загальна сума реєстру акцептованих вимог кредиторів збільшилась на 5 111 970,19 грн та становить 11 163649241,69 грн за рахунок внесення до 7 черги акцептованих вимог кредиторів АТ "Брокбізнесбанк" вимог ФОП Саєнко В.В. на підставі рішення Господарського суду міста Києва від 28.11.2017 у справі №910/17010/17), в іншій частині позовних вимог відмовлено, стягнуто з ФГВФО на користь ФОП Саєнка В.В. витрат по сплаті судового збору в сумі 1921,00 грн.

Зазначеним рішенням встановлено наступне:

14.01.2019 відбулось засідання Виконавчої дирекції ФГВФО, на якому розглядалось питання щодо затвердження змін до реєстру акцептованих вимог кредиторів АТ «Брокбізнесбанк».

За наслідками розгляду питання виконавчою дирекцією ФГВФО прийнято рішення №67 «Про затвердження змін до реєстру акцептованих вимог кредиторів АТ «Брокбізнесбанк», згідно з яким Фондом затверджені зміни №17 до переліку (реєстру) вимог кредиторів ПАТ «Брокбізнесбанк», акцептованих уповноваженою особою Фонду та після внесених змін загальна сума реєстру акцептованих вимог кредиторів збільшиться на 5111970,19 грн та становитиме 1,69 грн.

Відповідно до відомостей з Протоколу засідання виконавчої дирекції №005/19 від 14.01.2019 з питання щодо затвердження змін до реєстру акцептованих вимог кредиторів АТ «Брокбізнесбанк», було встановлено що збільшення 7 черги відбулось на підставі рішення Господарського суду міста Києва від 28.11.2017 по справі №910/17010/17 по ФОП Саєнко В.В., щодо включення суми боргу 4782514,30 грн, 3% річних - 64965,47 грн, втрат по інфляції - 188944,06 грн, судового збору - 75546,36 грн до реєстру акцептованих вимог кредиторів в сумі 5111970,19 грн. Після внесених змін загальна сума реєстру акцептованих вимог кредиторів збільшиться на 5111970,19 грн та становитиме 1,69 грн.

Про включення ФОП Саєнко В.В. до сьомої черги реєстру акцептованих вимог кредиторів АТ «Брокбізнесбанк» на підставі рішення виконавчої дирекції ФГВФО від 14.01.2019 №67 позивача було повідомлено Уповноваженою особою ФГВФО на ліквідацію АТ «Брокбізнесбанк» Міхном С.С. листом від 17.01.2019 №127 «Щодо виконання рішення суду у справі №910/7010/17».

Судом встановлено, що заборгованість відповідача, встановлена рішенням Господарського суду міста Києва від 28.11.2017 у справі №910/17010/17, виникла у період процедури ліквідації АТ «БРОКБІЗНЕСБАНК» та пов`язана з витратами на оплату послуг осіб, залучених Фондом для забезпечення здійснення покладених на Фонд повноважень.

Отже, судом встановлено, що зобов`язання, які мають бути виконані відповідачем за рішенням Господарського суду міста Києва від 28.11.2017 у справі №910/17010/17, по-перше, виникли із договірних правовідносин після запровадження процедури ліквідації на забезпечення ліквідаційної процедури, по-друге, підпадають під категорію позачергових витрат відповідно до п.5 ч.2 статті 52 Закону «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що позачергові грошові вимоги позивача внесено до затвердженого реєстру акцептованих вимог кредиторів без наявних законних підстав та протиправно затверджено зміни до реєстру акцептованих вимог кредиторів АТ «Брокбізнесбанк», внаслідок чого прийнято протиправне та незаконне рішення виконавчої дирекції №67 від 14.01.2019.

А тому, позовні вимоги про визнання недійсним і скасування рішення ФГВФО від 14.01.2019 №67 "Про затвердження змін до реєстру акцептованих вимог кредиторів АТ "Брокбізнесбанк" (згідно з яким Фондом затверджені зміни №17 до переліку реєстру вимог кредиторів АТ "Брокбізнесбанк"), акцептованих уповноваженою особою Фонду та після внесених змін загальна сума реєстру акцептованих вимог кредиторів збільшилась на 5111970,19 грн та становить 1,69 грн за рахунок внесення до 7 черги акцептованих вимог кредиторів АТ "Брокбізнесбанк" вимог ФОП Саєнко В.В. на підставі рішення Господарського суду міста Києва від 28.11.2017 по справі №910/17010/17 підлягають задоволенню.

15.10.2019 внесено запис до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань №1000818 про державну реєстрацію припинення АТ «Брокбізнесбанк» як юридичної особи.

Предметом розгляду у справі є вимога ФОП Саєнко В.В. до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про відшкодування майнової шкоди, нанесеної органом влади в розмірі 5111970,19 грн.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В силу приписів статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, невизнання чи оспорювання. Одним з способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

У спорах пов`язаних з банком, у якому запроваджена тимчасова адміністрація, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Пунктом 16 статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлено, що тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до статті 34 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" (у редакції на момент прийняття рішення Про віднесення АТ «Брокбізнесбанк» до категорії неплатоспроможних") Фонд розпочинає процедуру виведення неплатоспроможного банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації в банку на наступний робочий день після офіційного отримання рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних.

Не пізніше наступного робочого дня після початку тимчасової адміністрації Фонд розміщує інформацію про запровадження тимчасової адміністрації в банку на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет і не пізніше ніж через 10 днів публікує її в газетах "Урядовий кур`єр" та "Голос України".

Виконавча дирекція Фонду не пізніше наступного робочого дня після офіційного отримання рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних призначає з числа працівників Фонду уповноважену особу Фонду. Уповноважена особа Фонду повинна відповідати вимогам, встановленим Фондом. Рішення про призначення уповноваженої особи Фонду доводиться Фондом до головного офісу банку та до кожного відокремленого підрозділу банку негайно.

Тимчасова адміністрація запроваджується на строк, що не перевищує три місяці, а для системоутворюючих банків - шість місяців. Тимчасова адміністрація припиняється після виконання плану врегулювання або в інших випадках за рішенням виконавчої дирекції Фонду.

Під час тимчасової адміністрації Фонд має повне і виняткове право управляти банком відповідно до цього Закону, нормативно-правових актів Фонду та вживати дії, передбачені планом врегулювання.

Згідно зі статтею 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" з дня призначення уповноваженої особи Фонду призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Уповноважена особа Фонду від імені Фонду набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення.

Протягом одного дня після призначення уповноваженої особи Фонду керівники банку забезпечують передачу уповноваженій особі Фонду печаток і штампів, матеріальних та інших цінностей банку, а також протягом трьох днів - передачу бухгалтерської та іншої документації банку. У разі ухилення від виконання зазначених обов`язків винні особи несуть відповідальність відповідно до закону.

На період тимчасової адміністрації усі структурні підрозділи, органи та посадові особи банку підпорядковуються у своїй діяльності уповноваженій особі Фонду і діють у визначених нею межах та порядку.

Правочини, вчинені органами управління та керівниками банку після призначення уповноваженої особи Фонду, є нікчемними.

Початок тимчасової адміністрації не є підставою для припинення, розірвання або невиконання договорів про надання послуг (виконання робіт), які забезпечують операційну діяльність банку, зокрема договорів про оренду нерухомого майна, надання комунальних послуг, послуг зв`язку, охорони. У разі припинення, розірвання або порушення умов таких договорів з боку контрагентів банку Фонд має право вимагати відшкодування збитків у порядку, встановленому законодавством України.

Відповідно до статті 45 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" Фонд не пізніше робочого дня, наступного за днем отримання рішення Національного банку України про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку, розміщує інформацію про це на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет.

Фонд здійснює опублікування відомостей про ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду у газетах "Урядовий кур`єр" та "Голос України" не пізніше ніж через сім днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Відомості про ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду повинні містити:

1) найменування та інші реквізити банку, що ліквідується;

2) дату та номер рішення Національного банку України про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку;

3) дату та номер рішення виконавчої дирекції Фонду про призначення уповноваженої особи Фонду;

4) прізвище, ім`я та по батькові уповноваженої особи Фонду;

5) інформацію про місце та строк приймання вимог кредиторів.

Уповноважена особа Фонду в семиденний строк з дати прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку розміщує оголошення, що містить відомості про ліквідацію банку відповідно до частини третьої цієї статті, в усіх приміщеннях банку, в яких здійснюється обслуговування клієнтів.

Протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду кредитори мають право заявити уповноваженій особі Фонду про свої вимоги до банку. Вимоги фізичних осіб-вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами не заявляються.

Згідно з пунктом 1 частини 3 статті 47 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" усі або частина повноважень Фонду, визначених цим Законом, можуть бути делеговані одній або кільком уповноваженим особам Фонду, крім організації реалізації майна банку, що ліквідується. У разі делегування повноважень кільком уповноваженим особам Фонд чітко зазначає межі повноважень кожної з них. Здійснення повноважень органів управління банку може бути делеговано тільки одній уповноваженій особі.

Фонд безпосередньо або шляхом делегування повноважень уповноваженій особі Фонду з дня початку процедури ліквідації банку здійснює такі повноваження, зокрема виконує повноваження органів управління банку (пункт 1 частини 1 статті 48 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб").

Повноваження ФГВФО під час здійснення ліквідації банку визначені статтею 48 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

У відповідності з пунктами 1, 3, 5, 8 частини 1 статті 48 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" Фонд гарантування вкладів фізичних осіб безпосередньо або шляхом делегування повноважень уповноваженій особі Фонду з дня початку процедури ліквідації банку здійснює такі повноваження, зокрема: здійснює повноваження органів управління банку; складає реєстр акцептованих вимог кредиторів (вносить зміни до нього) та здійснює заходи щодо задоволення вимог кредиторів; звільняє працівників банку відповідно до законодавства України про працю; здійснює повноваження, що визначені частиною 2 статті 37 цього Закону.

Черговість та порядок задоволення вимог до банку, оплата витрат та здійснення платежів визначені статтею 52 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Згідно з частиною 2 статті 52 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" оплата витрат, пов`язаних із здійсненням ліквідації, проводиться позачергово протягом усієї процедури ліквідації банку в межах кошторису витрат, затвердженого Фондом. До цих витрат, зокрема, належать: 1) витрати на опублікування оголошення про ліквідацію банку, відкликання банківської ліцензії та інформації про продаж майна (активів) банку; 2) витрати, пов`язані з утриманням і збереженням майна (активів) банку; 3) витрати на проведення оцінки та продажу майна (активів) банку; 4) витрати на проведення аудиту; 5) витрати на оплату послуг осіб, залучених Фондом для забезпечення здійснення покладених на Фонд повноважень; 6) витрати на виплату вихідної допомоги звільненим працівникам банку.

Тобто, спеціальною нормою Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" встановлено, що певні виплати проводяться протягом всього часу ліквідаційної процедури банку як в порядку черговості, так і позачергово.

Статтею 54 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" передбачена можливість оскарження до суду рішень, що приймаються відповідно до цього Закону Національним банком України, ФГВФО, працівниками Фонду, що виконують функції, передбачені цим Законом, у тому числі у процесі здійснення тимчасової адміністрації, ліквідації банку, виконання плану врегулювання.

Як встановлено вище, рішенням Господарського суду міста Києва від 28.11.2017 у справі №910/17010/17 (залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 22.02.2018) за позовом Фізичної особи-підприємця Саєнка Володимира Володимировича до АТ «Брокбізнесбанк» в особі Уповноваженої особи ФГВФО на ліквідацію АТ «Брокбізнесбанк» та ФГВФО про стягнення 5036423,83 грн. позов задоволено частково, присуджено до стягнення з АТ «Брокбізнесбанк» з будь-якого рахунку, виявленого під час виконання даного рішення суду, на користь фізичної особи-підприємця Саєнка Володимира Володимировича 4782514,30 грн. боргу; 64965,47 грн. 3% річних; 188944,06 грн. втрат від інфляції та 75546,36 грн. судового збору, у задоволенні позову до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб відмовлено повністю.

Заборгованість відповідача, встановлена рішенням господарського суду міста Києва від 28.11.2017 у справі №910/17010/17, виникла у період процедури ліквідації АТ «Брокбізнесбанк» та пов`язана з витратами на оплату послуг осіб, залучених Фондом для забезпечення здійснення покладених на Фонд повноважень. Такі зобов`язання виникли з договірних правовідносин після запровадження процедури ліквідації на забезпечення ліквідаційної процедури та підпадають під категорію позачергових витрат відповідно до пункту 5 частини 2 статті 52 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Позачергові грошові вимоги ФОП Саєнка В.В. рішенням виконавчої дирекції ФГВФО №67 від 14.01.2019 внесено до затвердженого реєстру акцептованих вимог кредиторів та затверджено зміни до реєстру акцептованих вимог кредиторів АТ "Брокбізнесбанк" (згідно з яким Фондом затверджені зміни № 17 до переліку реєстру вимог кредиторів АТ "Брокбізнесбанк"), акцептованих уповноваженою особою Фонду та після внесених змін загальна сума реєстру акцептованих вимог кредиторів збільшилась на 5111970,19 грн та становить 1,69 грн за рахунок внесення до 7 черги акцептованих вимог кредиторів АТ "Брокбізнесбанк" вимог ФОП Саєнко В.В. на підставі рішення Господарського суду міста Києва від 28.11.2017 по справі №910/17010/17.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 10.10.2019 (залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 14.01.2020 та постановою Верховного Суду від 17.06.2020) у справі №910/7040/19 визнано недійсним і скасовано рішення вказане вище ФГВФО від 14.01.2019 №67 "Про затвердження змін до реєстру акцептованих вимог кредиторів АТ "Брокбізнесбанк".

Згідно з частиною 4 статті 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

У справі, що розглядається, позивач просить відшкодувати шкоду завдану неправомірним рішенням ФГВФО №67 від 14.01.2019, яким внесено до затвердженого реєстру акцептованих вимог кредиторів та затверджено зміни до реєстру акцептованих вимог кредиторів АТ "Брокбізнесбанк" (згідно з яким Фондом затверджені зміни №17 до переліку реєстру вимог кредиторів АТ "Брокбізнесбанк"), акцептованих уповноваженою особою Фонду та після внесених змін загальна сума реєстру акцептованих вимог кредиторів збільшилась на 5111970,19 грн та становить 1,69 грн за рахунок внесення до 7 черги акцептованих вимог кредиторів АТ "Брокбізнесбанк" вимог ФОП Саєнко В.В. на підставі рішення Господарського суду міста Києва від 28.11.2017 по справі №910/17010/17).

Тобто позивач пов`язує заподіяння йому шкоди саме з діями ФГВФО стверджуючи, що останнім було прийнято неправомірне рішення (яке в подальшому було скасовано в судовому порядку), яким вимоги позивача на підставі рішення Господарського суду міста Києва від 28.11.2017 по справі №910/17010/17 було внесено до 7 черги акцептованих вимог кредиторів АТ "Брокбізнесбанк", в той час як такі вимоги підпадають під категорію позачергових витрат (про що вказав і Верховний Суд у постанові від 17.06.2020 у справі №910/7040/19), і у зв`язку з прийняттям ФГВФО вказаного рішення №67 від 14.01.2019 позивач не отримав грошові кошти, присуджені до стягнення на його користь рішенням Господарського суду міста Києва від 28.11.2017 у справі №910/17010/17.

Згідно із частиною 2 статті 11 ЦК України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, а отже, підставою цивільно-правової відповідальності як обов`язку відшкодувати шкоду є заподіяння майнової шкоди.

У відповідності зі статтею 16 ЦК України одним з способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень (стаття 56 Конституції України).

У відповідності з частиною 1 статті 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно із частиною 1 статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право.

На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо).

Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки; збитків; причинно-наслідкового зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками; вини та встановлення заходів, вжитих стороною для одержання такої вигоди.

Слід довести, що протиправні дії чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи - безумовним наслідком такої протиправної поведінки.

Згідно з частиною 1 статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

У частині 1 статті 1174 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою. Втім, зазначеними нормами не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків.

Тобто на відміну від загальної норми статті 1166 ЦК України, яка вимагає встановлення усіх чотирьох елементів цивільного правопорушення (протиправна поведінка, наявність шкоди, причинний зв`язок між протиправною поведінкою та завданою шкодою, вина заподіювача шкоди), спеціальні норми статей 1173, 1174 ЦК України допускають можливість відшкодування шкоди незалежно від вини державних органів.

Вказане узгоджується з правовою позицією, яка викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.03.2019 по справі №920/715/17.

Відшкодування майнової шкоди за своєю правовою природою є відшкодування позадоговірної шкоди, тобто деліктною відповідальністю.

Щодо тверджень апеляційної скарги про те, що ФГВФО не є стороною укладеного між замовником та виконавцем договору про надання юридичних послуг і його умови не покладають на ФГВФО жодних зобов`язань, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що господарським судом першої інстанції таким доводам була належна оцінка і апеляційний господарський суд з нею погоджується.

При цьому, апеляційний господарський суд повторно зазначає, що відшкодування майнової шкоди за своєю правовою природою є деліктною відповідальністю та є відшкодуванням позадоговірної шкоди.

Щодо посилань апеляційної скарги на те, що 15.10.2019 повноваження ФГВФО / Уповноваженої особи ФГВФО як ліквідатора АТ «Брокбізнесбанк» припинено, а відтак вимоги кредиторів до банку, які не були задоволені за недостатністю його майна, вважаються погашеними, і це не взято до уваги господарським судом першої інстанції, колегія суддів апеляційної інстанції відзначає, що такі доводи ФГВФО були розглянуті місцевим господарським судом з наданням їм відповідної оцінки.

Водночас апеляційний господарський суд вважає за необхідне додатково роз`яснити ФГВФО, що у цьому випадку йдеться не про стягнення з ФГВФО оплати за договором про надання юридичних послуг, не про стягнення присудженої рішенням Господарського суду міста Києва від 28.11.2017 у справі №910/17010/17 суми заборгованості і ФОП Саєнко В.В. не є кредитором АТ «Брокбізнесбанк» (як це помилково вважає ФГВФО у апеляційній скарзі); позов у цій справі заявлено про стягнення збитків, які були завдані прийняттям ФГВФО неправомірного рішення, яке в подальшому було скасовано рішенням Господарського суду міста Києва від 10.10.2019 (залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 14.01.2020 та постановою Верховного Суду від 17.06.2020) у справі №910/7040/19.

Наведеним також спростовуються доводи апеляційної скарги про те, що ФГВФО не є правонаступником банку, а лише виступало його ліквідатором, а тому не зобов`язаний виконувати судові рішення після ліквідації неплатоспроможного банку.

Щодо інших доводів апеляційної скарги апеляційний господарський суд враховує висновки в рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Проніна проти України" в якому зазначено, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення.

Апеляційний господарський суд також зважає, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі "Руїз Торія проти Іспанії"). Лише той факт, що суд окремо та детально не відповів на кожний аргумент, представлений сторонами, не є свідченням несправедливості процесу (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі "Шевельов проти України").

У Рішенні Європейського суду з прав людини від 20.10.2011 у справі "Рисовський проти України" (заява N29979/04) було сформульовано висновки відповідно до яких Суд підкреслює особливу важливість принципу "належного урядування". Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (див. рішення у справах "Беєлер проти Італії" [ВП], заява №33202/96, п. 120, ECHR 2000-I, "Онер`їлдіз проти Туреччини" [ВП], заява №48939/99, п. 128, ECHR 2004-XII, "Megadat.com S.r.l. проти Молдови", заява №21151/04, п. 72, від 08.04.2008, і "Москаль проти Польщі", заява №10373/05, п. 51, від 15.09.2009). Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах "Лелас проти Хорватії", заява №55555/08, п. 74, від 20.05.2010, і "Тошкуце та інші проти Румунії", заява №36900/03, п. 37, від 25.11.2008) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (див. зазначені вище рішення у справах "Онер`їлдіз проти Туреччини", п. 128, та "Беєлер проти Італії", п. 119). Принцип "належного урядування", як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість (див. зазначене вище рішення у справі "Москаль проти Польщі", п. 73). Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам (див. там само).

Таким чином, з огляду на встановлені у справі обставини та враховуючи норми чинного законодавства, які підлягають до застосування у спірних правовідносинах, а також те, що однією з умов цивільно-правової відповідальності за заподіяну шкоду на підставі статей 1166, 1174 ЦК України є безпосередній причинний зв`язок між шкодою і неправомірними діями особи, що її завдала (у цьому випадку - діями ФГВФО), а також виникнення шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями ФГВФО (прийняття протиправного рішення, яке в подальшому було скасовано судом) і заподіяння ним шкоди, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком господарського суду першої інстанції про задоволення позовних вимог.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі «Трофимчук проти України» Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча п. 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Згідно з пунктом 1) частини 1 статті 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (стаття 276 ГПК України).

Враховуючи встановлені у справі обставини та норми чинного законодавства, які підлягають до застосування у спірних правовідносинах, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що рішення місцевого господарського суду у цій справі є законним та обґрунтованим і підстав для його скасування не вбачається; підстави для задоволення апеляційної скарги - відсутні.

Судові витрати.

У зв`язку з відсутністю підстав для задоволення апеляційної скарги витрати за подання апеляційної скарги у відповідності до статті 129 ГПК України покладаються на апелянта.

Керуючись статтями 74, 129, 269, 275, 276, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на рішення Господарського суду міста Києва від 22.02.2021 у справі №910/15601/20 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 22.02.2021 у справі №910/15601/20 залишити без змін.

Справу №910/15601/20 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складено 15.07.2021.

Головуючий суддя О.В. Попікова

Судді В.А. Корсак

О.О. Євсіков