ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" липня 2021 р. Справа№ 910/3320/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Скрипки І.М.

суддів: Михальської Ю.Б.

Тищенко А.І.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 ухвалу Господарського суду міста Києва від 02.06.2021

у справі №910/3320/21 (суддя Босий В.П.)

за позовом Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Житомиргаз»

до Антимонопольного комітету України

про визнання недійсними пунктів рішення

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст ухвали місцевого господарського суду та мотиви її прийняття

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.06.2021 у справі №910/3320/21 позовну заяву ОСОБА_1 як третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у справі №910/3320/21 і додані до неї документи повернуто заявнику на підставі п.1 ч.5 ст.174 ГПК України.

Мотивуючи ухвалу, суд виходив з того, що з прохальної частини позовної заяви та прохальної частини заяви ОСОБА_1 , вбачається, що вимоги, заявлені позивачем у даній справі, та вимоги, заявлені третьою особою ОСОБА_1 , є ідентичними, третя особа не заявляє самостійних вимог саме на предмет спору, що не узгоджується з нормами ст.49 ГПК України.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись з прийнятою ухвалою, заявник 09.06.2021 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржувану ухвалу скасувати та направити справу для продовження розгляду до Господарського суду міста Києва.

Апелянт вважає, що ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права, що призвело до ухвалення рішення, яке підлягає скасуванню.

Доводи апеляційної скарги зводяться до наступного:

- первісний позов про визнання недійсним пунктів рішення та позовна заява апелянта про визнання недійсними пунктів рішення виникли з одних правовідносин, пов`язаних зі здійсненням Антимонопольним комітетом України заходів щодо захисту економічної конкуренції щодо АТ «Оператор газорозподільної системи «Житомиргаз»;

- ідентичність вимог позовних заяв позивача та апелянта не може вважатися перешкодою у їх спільному розгляді, встановленою законом, оскільки ГПК України такої підстави для відмови у спільному розгляді не передбачає;

- відмовляючи у спільному розгляді позовних заяв позивача та апелянта, суд першої інстанції без розгляду справи вирішив питання про наявність у апелянта порушеного права, вказавши на його відсутність, не зазначивши в ухвалі, яке ж матеріальне благо намагається захистити позивач і те, чим воно відрізняється від матеріального права, яке намагається захистити апелянт.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 15.06.2021 апеляційну скаргу ОСОБА_1 передано на розгляд судді Скрипці І.М., сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Скрипка І.М., судді Тищенко А.І., Михальська Ю.Б.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.06.2021 відкрито апеляційне провадження, вирішено розгляд справи здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Житомиргаз» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Антимонопольного комітету України про визнання недійсними пунктів рішення.

Позовні вимоги обґрунтовані незаконним прийняттям відповідачем рішення №810-р від 24.12.2020 про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу, у зв`язку з чим позивач просить суд визнати недійсними та скасувати пункти 1,2 та 20 вказаного рішення.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.03.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання, в якому неодноразово оголошувалась перерва.

28.05.2021 через канцелярію суду надійшла від ОСОБА_1 позовна заява, яка за своїм змістом є заявою третьої особи із самостійними вимогами щодо предмета спору, в якій заявником заявлено вимоги про визнання недійсними пунктів 1,2 та 20 рішення Антимонопольного комітету України №810-р від 24.12.2020 про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.06.2021 у справі №910/3320/21 позовну заяву ОСОБА_1 як третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у справі №910/3320/21 і додані до неї документи повернуто заявнику на підставі п.1 ч.5 ст.174 ГПК України.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного позивачем в апеляційній скарзі

Відповідно до ч.1 ст.271 ГПК України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Згідно з частиною першою статті 270 ГПК України в суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій Главі.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

У відповідності до ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

При цьому колегія суддів зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін (рішення Суду у справі Трофимчук проти України no.4241/03 від 28.10.2010).

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскарженої ухвали норм матеріального та процесуального права, дійшла наступних висновків.

Подаючи позовну заяву про визнання недійсними пунктів рішення Антимонопольного комітету України, ОСОБА_1 посилається на те, що оскарженим рішенням було встановлено, що група суб`єктів господарювання, зокрема в особі позивача, протягом 2016-2018 років займала монопольне (домінуюче) становище на ринку послуги з розподілу природного газу в межах територій цілої низки населених пунктів у 15 областях України.

Як встановлено в п.2 резолютивної частини рішення, вказана група суб`єктів господарювання, включаючи позивача, використовувала своє монопольне становище для ущемлення інтересів інших суб`єктів господарювання.

Ухвалюючи Рішення, Антимонопольний комітет України не врахував можливі негативні наслідки для громадян України - побутових споживачів газу, чим грубо порушив права Позивача.

Накладення на АТ «Оператор газорозподільної системи «Житомиргаз» штрафу в розмірі 14 134 709,00 грн. може спричинити банкрутство компанії, що у свою чергу залишить Житомирщину без газопостачання, що безсумнівно порушить права заявника, який там проживає.

За змістом частин 1, 3 статті 49 Господарського процесуального кодексу України треті особи, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору, можуть вступити у справу до закінчення підготовчого провадження або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, подавши позов до однієї або декількох сторін. Треті особи, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору, користуються усіма правами і несуть усі обов`язки позивача.

За змістом процесуального законодавства треті особи, які заявляють самостійні вимоги на предмет спору, - це ймовірні суб`єкти спірних матеріальних правовідносин, які вступають у чужий процес із метою захисту своїх суб`єктивних прав чи охоронюваних законом інтересів.

Самостійна вимога повинна бути спрямована на предмет спору між позивачем і відповідачем. Вимога, спрямована на будь-що, що перебуває поза цим предметом, не може бути розглянута як вимога третьої особи, а має бути заявлена через подання самостійного позову.

Тобто, обов`язкова умова спільного розгляду вимог позивача і третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору, - є єдиний предмет спору.

Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 13.06.2018 у справі №905/120/15.

Позов - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, звернена через суд або інший орган цивільної юрисдикції про захист порушеного, оспореного чи невизнаного права або інтересу, який здійснюється у певній, визначеній законом, процесуальній формі.

Предмет позову - це частина позову, яка складає матеріально-правову вимогу позивача до відповідача. Підстава позову - це частина позову, яка відображає обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги і докази, що стверджують позов; це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.

Отже, поняття предмет позову та предмет спору є різними доктринальними поняттями.

У статті 49 Господарського процесуального кодексу України йдеться саме про те, що третя особа з самостійними вимогами заявляє свої вимоги саме щодо предмета спору, тобто претендує на те матеріальне благо, яке намагається захистити позивач шляхом подання позову до суду. У процесі вирішення господарським судом спору між позивачем і відповідачем, третя особа може вважати, що саме їй належить право на предмет спору, в зв`язку з чим з метою захисту свого права така особа може звернутися до господарського суду, який розглядає справу, з заявою про вступ у справу як третя особа з самостійною вимогою на предмет спору.

Як вбачається з прохальної частини позовної заяви та прохальної частини заяви ОСОБА_1 , вимоги, заявлені позивачем у даній справі, та вимоги, заявлені третьою особою, є ідентичними, третя особа не заявляє самостійних вимог саме на предмет спору, що не узгоджується з нормами статті 49 Господарського процесуального кодексу України.

Таким чином, третьою особою за змістом заяви про вступ у справу як третьої особи з самостійними вимогами не заявлено самостійних вимог щодо предмета спору, зі змісту заяви про вступ у справу в якості третьої особи не вбачається, що заявник претендує на свою користь на те матеріальне благо, яке намагається захистити позивач шляхом подання позову до суду.

Оскільки до позову третьої особи з самостійними вимогами застосовуються положення статті 180 Господарського процесуального кодексу України, місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про повернення заяви ОСОБА_1 відповідно до ч. 6 статті 180 Господарського процесуального кодексу України, з дорученням її копії до матеріалів справи.

При цьому скаржник не позбавлений можливості захистити право, яке він вважає порушеним, шляхом подачі окремого позову поза межами провадження у даній справі, оскільки заява повертається заявнику саме через порушення норми щодо заявлення позову третьої особи з самостійними вимогами щодо предмета спору у даній справі.

Доводи апелянта не спростовують вірної по суті ухвали суду, при винесенні якої судом надано оцінку усім доводам в їх сукупності, вірно встановлено характер спірних правовідносин та вцілому правильно застосовано норми процесуального права, які їх регулюють.

Наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до незгоди апелянта з висновками суду першої інстанції та з їх оцінкою, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильної за своєю суттю ухвали.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Доводи ОСОБА_1 , викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до п.58 рішення ЄСПЛ Справа «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04) від 10.02.2010 у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994, серія А, №303-А, п.29).

Зважаючи на вищевикладені обставини справи в їх сукупності, апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню, а ухвала Господарського суду міста Києва від 02.06.2021 у справі №910/3320/21 підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 271, 275, 280 ст.ст. 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду міста Києва від 02.06.2021 у справі №910/3320/21 залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 02.06.2021 у справі №910/3320/21 залишити без змін.

3.Матеріали справи №910/3320/21 повернути до Господарського суду м. Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строки, передбачені Господарським процесуальним кодексом України.

Головуючий суддя І.М. Скрипка

Судді Ю.Б. Михальська

А.І. Тищенко