РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

24.06.2021Справа № 910/18570/17

За позовом Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Вінницягаз"

до відповідачів:

1. Міністерства енергетики України

2. Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг

про стягнення 205 816 510,29 грн

Суддя Шкурдова Л.М.

секретар с/з Лисенко А.І.

Представники сторін:

від позивача - Богдан С.В., за дов.

від відповідача 1 - Гузема А.А. за дов.

від відповідача 2 - Усачова А.І., за статутом.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Господарським судом міста Києва розглядається справа за позовом Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Вінницягаз" до Міністерства енергетики України; Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг про стягнення 205 816 510,29 грн в рахунок відшкодування майнової шкоди, яка завдана Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг України та Міністерством енергетики та вугільної промисловості України.

Дана справа №910/18570/17 розглядається за правилами загального позовного провадження.

В обґрунтування позовних вимог позивач стверджує, що у зв`язку з встановленими відповідачем-2 на підставі наказу відповідача-1 тарифами на розподіл виробничо-технологічних втрат (далі - ВТВ) газу, що діяли у 2015 році і є, на його думку, економічно необґрунтованими та збитковими для нього, позивач вимушений був придбавати природний газ для покриття таких витрат за власні кошти, невраховані у тарифі на розподіл і які не були компенсовані державою, що призвело до судового спору про стягнення з позивача на користь ПАТ "Нафтогаз України" заборгованості та штрафних санкцій у розмірі 278 854 822,21 грн. (господарська справа №902/368/16). При обґрунтуванні розміру шкоди позивач виходив з різниці між фактичною кількістю газу, використаної на виробничо-технологічні втрати, та обсягом газу на ВТВ, який передбачено структурою затвердженого тарифу, помноженого на ціни на газ, що діяли під час затвердження тарифу. Позивач вказував на наявність причинно-наслідкового зв`язку між понесеними ним збитками та затвердженими Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, тарифами на розподіл виробничо-технологічних втрат газу, що діяли у 2015 році і які ґрунтувалися на визначених суттєво заниженим Міністерством енергетики та вугільної промисловості України, порівняно із запланованим позивачем, розміром нормативних втрат і виробничо-технологічних витрат природного газу у газорозподільних мережах.

Заперечуючи проти позову, НКРЕКП вказувала на невірно обраний позивачем спосіб захисту своїх порушених прав, адже у судовому порядку позивач не оскаржував дії чи прийняті відповідачем-2 нормативні акти, тож, на переконання НКРЕКП встановлені постановами НКРЕ та НКРЕКП тарифи на послуги розподілу природного газу є обґрунтованими.

Міністерство енергетики у відзиві на позовну заяву доводи позову заперечувало, зазначаючи, що у судовому порядку був скасований лише додаток до наказу Міненерговугілля № 122 від 02.03.2015 р., тоді як сам наказ залишався не скасованим, що, на думку відповідача-1, не тягне за собою правових наслідків у вигляді відшкодування збитків.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.12.2017, за клопотанням позивача, у справі №910/18570/17 призначено судову економічну експертизу, проведення якої доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз.

24.10.2019 до суду надійшов висновок експертів від 13.09.2019 №1622/18-45/25169/19-72, складений Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз.

Відповідачем-2 подані пояснення у справі, в яких вказано, що заявлена позивачем сума до стягнення не може розцінюватись як збитки; ані позивач, ані господарський суд не вправі самостійно визначати рівень тарифу, який є економічно вигідним для позивача, оскільки установлення тарифу є виключною компетенцією органу державного регулювання (регулятора).

В судовому засіданні 18.02.2020 закрито підготовче провадження, призначено здійснювати розгляд справи по суті.

В судовому засіданні 11.05.21 судом відмовлено у задоволенні клопотання позивача про призначення додаткової будівельно-технічної експертизи, в зв`язку з тим, що вказане клопотання подано позивачем після закриття підготовчого засідання, в той час як статтею 182 ГПК України передбачена можливість вирішення питання про призначення експертизи під час підготовчого провадження.

У судовому засіданні 24.06.2021 року було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши надані документи та матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації «Вінницягаз» на підставі ліцензії, виданої постановою НКРЕКП, на підставі рішення від 16.12.2010 №1872 (переоформлене на підставі рішення від 01.09.2015 №2248) здійснює розподіл природного газу, газу (метану) вугільних родовищ.

Наказом Міністерства від 23.11.2011 №737 "Про визначення розмірів нормативних втрат і виробничо-технологічних витрат природного газу в газорозподільних мережах" (надалі - Наказ №737) встановлено порядок визначення розмірів нормативних втрат і ВТВ природного газу в газорозподільних мережах, а також передбачено, що Міністерство затверджує щодо кожного газорозподільного підприємства розміри нормативних втрат і ВТВ природного газу в газорозподільних мережах на наступний календарний рік.

Відповідно до пункту 1.1 Наказу №737 річні обсяги нормативних втрат і ВТВ природного газу в газорозподільних мережах розраховуються відповідно до Методики визначення питомих виробничо-технологічних втрат природного газу під час його транспортування газорозподільними мережами, затвердженої наказом Міністерства палива та енергетики України від 30.05.2003 № 264 (z0570-03), зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 09.07.2003 за №570/7891, Методики визначення питомих ВТВ природного газу під час його транспортування газорозподільними мережами, затвердженої наказом Міністерства палива та енергетики України від 30.05.2003 №264 (z0571-03), зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 09.07.2003 за №571/7892, та Методики визначення питомих втрат природного газу при його вимірюваннях побутовими лічильниками в разі не приведення об`єму газу до стандартних умов, затвердженої наказом Міністерства палива та енергетики України від 21.10.2003 №595 (z1224-03), зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 25.12.2003 за №1224/8545.

Пунктом 1.2 Наказу №737 встановлено, що газорозподільні підприємства самостійно згідно з методиками, зазначеними в підпункті 1.1 пункту 1 цього наказу, розраховують річні обсяги нормативних втрат і виробничо-технологічних витрат природного газу на календарний рік та не пізніше ніж за 2 місяці до початку року подають їх на затвердження до Міністерства енергетики та вугільної промисловості України.

На підставі даних, отриманих від газорозподільних підприємств щодо розрахованих річних обсягів нормативних втрат і виробничо-технологічних витрат природного газу, Міністерство енергетики та вугільної промисловості України впродовж місяця затверджує щодо кожного газорозподільного підприємства розміри нормативних втрат і виробничо-технологічних витрат природного газу в газорозподільних мережах на наступний календарний рік (підпункт 1.3).

Затверджені розміри нормативних втрат і ВТВ природного газу є максимально допустимими для певного року (підпункт 1.4).

У разі непогодження розрахованих газорозподільним підприємством річних обсягів нормативних втрат і виробничо-технологічних витрат природного газу Міністерство енергетики та вугільної промисловості України надає йому вмотивовану відмову (підпункт 1.5).

На виконання наказу №737 позивачем було розроблено та направлено супровідним листом від 17.10.2014 року №06-07-5634 до Міненерго на затвердження розрахунки нормативних втрат і виробничо-технологічних витрат природного газу в газорозподільних мережах на 2015 рік в обсязі 80 081,246 тис.куб.м. газу.

02.03.2015 року Міненерго було видано наказ №122 «Про затвердження розмірів нормативних втрат і виробничо-технологічних витрат газорозподільних підприємств на 2015 рік. Додатком до вказаного наказу для ПАТ «Вінницягаз» були затверджені граничні розміри нормативних втрат і виробничо-технологічних витрат в розмірі 31 787 тис.куб.м.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 25.09.2015 у справі №826/15132/15 Додаток до наказу №122, яким встановлювались обсяги ВТВ для ПАТ «Вінницягаз» був скасований. Приймаючи рішення про скасування Додатку до наказу №122, суд вказав, що прийняття оскаржуваного наказу призвело до необґрунтованого зменшення розмірів річних обсягів нормативних втрат і виробничо-технологічних витрат природного газу позивачів.

Встановлення тарифів на розподіл природного газу належить до виключних повноважень Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг відповідно до пункту 7 частини третьої статті 4 Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу", який діяв до 01.10.2015, частина три та частина 6 статті 4 Закону України "Про ринок природного газу", який діє з 01.10.2015.

Відповідно до Методики визначення питомих виробничо-технологічних втрат природного газу під час його транспортування газорозподільними мережами, затвердженої наказом Міністерства палива та енергетики України від 30.05.2003 №264, зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 09.07.2003 №570/7891, виробничо-технологічні втрати газу - це газ, що втрачається під час транспортування газорозподільними та внутрішньо-будинковими мережами, а також під час виконання профілактичних робіт та поточних ремонтів; виробничо-технологічні витрати - це газ, що витрачається під час виконання комплексу робіт, пов`язаних з введенням в експлуатацію новозбудованих, реконструйованих або капітально відремонтованих об`єктів системи газопостачання та на опалення газорегуляторного обладнання.

Позивачу були встановлені тарифи на послуги розподілу природного газу на 2015 рік постановою НКРЕ від 30.04.2014 №579 та постановами НКРЕКП від 03.03.2015 №504, від 30.06.2015 №1889 та від 24.09.2015 №2384.

При цьому у 2014-2015 році розрахунок тарифів на транспортування природного газу розподільними трубопроводами здійснювався відповідно до Методики розрахунку тарифів на транспортування та постачання природного газу для підприємств з газопостачання та газифікації, затвердженої постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики, від 04.09.2002 №983.

Згідно з Методикою при розрахунку тарифів на послуги розподілу природного газу враховуються нормовані виробничо-технологічні витрати та втрати природного газу підприємства з газопостачання та газифікації.

Згідно частини 1 статті 3 Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу", який діяв до 01.10.2015, державне управління у сфері функціонування ринку природного газу здійснювали Кабінет Міністрів України та центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики в нафтогазовому комплексі, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику в нафтогазовому комплексі, у межах повноважень, визначених законодавством.

Відповідно пункту 4 частини 3 статті 3 Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу" (який діяв у 2014-2015) центральний орган виконавчої влади, що забезпечував формування державної політики в нафтогазовому комплексі здійснює інші повноваження, визначені законами України та покладені на нього Президентом України.

Протягом 2014-2015 років Міністерство енергетики та вугільної промисловості України діяло на підставі Положення про Міністерство енергетики та вугільної промисловості України, затвердженого Указом Президента України від 06.04.2011 № 382/2011 (далі - Положення).

Згідно з підпунктом 14 пункту 4 Положення про Міністерство енергетики та вугільної промисловості України, затвердженого Указом Президента України від 06.04.2011 № 382/2011 , Міністерство енергетики та вугільної промисловості України відповідно до покладених на нього завдань затверджує перелік нормативних втрат і виробничо-технологічних витрат нафти, природного газу та газового конденсату під час їх видобутку, підготовки до транспортування і транспортування, порядок визначення їх розмірів та ведення їх обліку.

Ця норма діяла протягом 2014-2016 років.

Міністерство, відповідно до покладених на нього завдань, Наказом №737, встановило порядок визначення розмірів нормативних втрат і виробничо-технологічних витрат.

Згідно з пунктами 1.3 та 1.4 Наказу №737 Міністерство енергетики та вугільної промисловості затверджує щодо кожного газорозподільного підприємства розміри нормативних втрат і виробничо-технологічних витрат природного газу в газорозподільних мережах на наступний календарний рік, а затверджені розміри нормативних втрат і виробничо-технологічних витрат природного газу є максимально допустимими для певного року.

Статтею 15 Закону України "Про ціни та ціноутворення" установлено, що Кабінет Міністрів України, органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування, які встановили державні регульовані ціни на товари в розмірі, нижчому від економічно обґрунтованого розміру, зобов`язані відшкодувати суб`єктам господарювання різницю між такими розмірами за рахунок коштів відповідних бюджетів.

Звертаючись до господарського суду із позовом про відшкодування збитків, завданих неправомірними діями відповідачів, позивач виходив з установленого факту, що затверджений на 2015 рік відповідачем-2 рівень тарифу є економічно необґрунтованим та збитковим для позивача, адже при розрахунку рівня тарифу Міністерством була безпідставно виключена частина економічно обґрунтованих витрат позивача на придбання газу для покриття виробничо-технологічних витрат та нормативних втрат, що призвело (як причина і наслідок) до додаткових витрат позивача і зробило неможливим проведення ним розрахунків з постачальником ресурсу газу за укладеним контрактом на постачання додаткового обсягу газу для покриття виробничо-технологічних витрат та нормативних втрат позивача. При цьому висновок позивача про збитковість рівня тарифу була заснована на встановленій у адміністративному судочинстві обставині, що Міністерство суттєво занизило подані позивачем планові річні максимально допустимі нормативні втрати і виробничо-технологічні витрати природного газу у газорозподільчій мережі.

Суд зазначає, що Окружний адміністративний суд не розглядав і не міг розглядати питання щодо обґрунтованості прогнозованих позивачем річних обсягів нормативних втрат і виробничо-технологічних витрат природного газу.

Ані позивач, ані господарський суд не вправі самостійно визначати рівень тарифу, який є економічно вигідним для позивача, оскільки установлення тарифу є виключною компетенцією органу державного регулювання (регулятора) відповідно до пункту 7 частини 3 статті 4 Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу", який діяв до 01.10.2015 р., та частин 3, 6 статті 4 Закону України "Про ринок природного газу", який діє з 01.10.2015 р.

В силу того, що тариф відноситься до правової (юридичної категорії), питання щодо його розміру не може бути віддано на вирішення судової експертизи.

У Висновку експертів від 13.09.2019 №1622/18-45/25169/19-72, складеному Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз, експертами зазначено, що визначення обсягу виробничо-технологічних витрат та нормативних втрат природного газу під час транспортування газу газорозподільними та внутрішньобудинковими мережами ПАТ «Вінницягаз» у 2015 році передбачає наявність спеціальних технічних знань в галузі газозабезпечення, а отже не відносяться до завдань економічної експертизи та компетенції експертів-економістів; визначення обсягу виробничо-технологічних витрат та нормативних втрат природного газу на опалення газорегуляторних пунктів та іншого газорегуляторного обладнання ПАТ «Вінницягаз» у 2015 році передбачає проведення ревізійних дій та наявність спеціальних технічних знань в галузі газозабезпечення, а отже не відноситься до завдань економічної експертизи та компетенції експертів-економістів. У даному висновку зазначено, що оскільки здійснення розрахунку розміру фактичних виробничо-технологічних витрат та нормативних втрат ПАТ «Вінницягаз» в 2015 році відповідно до Методики визначення питомих виробничо-технологічних втрат природного газу під час його транспортування газорозподільними мережами, Методики визначення питомих виробничо-технологічних втрат природного газу під час його транспортування газорозподільними мережами, затверджених наказом Міністерства палива та енергетики України від 30.05.2003 №264, Методики визначення питомих втрат природного газу при його вимірюванням побутовими лічильниками в разі не приведення об`єму газу до стандартних умов, затвердженої наказом Міністерства палива та енергетики від 21.10.2003 №595 не відноситься до компетенції експертів-економістів, то визначити різницю між фактично понесеним розміром виробничо-технологічних втрат природного газу ПАТ «Вінницягаз» у 2015 році та розміром виробничо-технологічних втрат природного газу у 2015 році, розрахованим для публічного акціонерного товариства «Вінницягаз» відповідно до Методик не видається за можливе.

Таким чином, оскільки визначення рівня тарифу у рамках розгляду господарської справи неможливий, а розмір обсягів фактичних втрат і виробничо-технологічних витрат природного газу (понад нормативно затверджені Міністерством енергетики та вугільної промисловості України планові величини судово-економічною експертизою не визначений через відсутність у експертів спеціальної компетенції, не можна вважати доведеними твердження позивача з приводу того, що установлений відповідачем-2 рівень тарифу є економічно невигідними для позивача, і при дотриманні процедури його встановлення рівень тарифу мав бути вищим.

У зв`язку з відсутністю у експертів спеціальної компетенції проведена судово-економічна експертиза не надала також жодної відповіді на питання обсягу фактичних (реальних) витрат природного газу для технологічних витрат та втрат природного газу позивача у 2015 році.

Таким чином, зв`язок між встановленим відповідачем-2 рівнем тарифу, складовою частиною якого затверджений відповідачем-1 річний розмір обсягів нормативних втрат і виробничо-технологічних витрат природного газу, і понесеними позивачем витратами на придбання природного газу за укладеним договором з ПАТ "Нафтогаз України", є неочевидним і не являється причиною і наслідком.

Відповідно до статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, згідно з частиною другої цієї статті є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також втрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно з частиною 1 статті 14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Обов`язок доказування, встановлений статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Згідно ст.76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч.1 ст.77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

З огляду на наявні у справі матеріали, суд вважає, що позивач не довів обґрунтованості своїх вимог у деліктному зобов`язанні ні по праву, ні по розміру, а тому у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Відповідно до ст.129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст.74, 76-80, 129, 236 - 240 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. В задоволенні позову - відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили через 20 днів з моменту виготовлення повного тексту рішення в разі не оскарження його в установленому порядку. Рішення може бути оскаржене в 20-денний строк до суду апеляційної інстанції.

Суддя Л.М. Шкурдова

Дата складення тексту рішення:13.07.2021