ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"05" липня 2021 р.м. Одеса Справа № 916/1046/21

Господарський суд Одеської області у складі судді Погребна К.Ф.

при секретарі судового засідання Арзуманян В.А.

розглянувши справу № 916/1046/21

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Техноторг-Дон (54025, м. Миколаїв, проспект Героїв Сталінграду, 113/1, )

до відповідача Приватного підприємства Анта-Д (67511, Одеська область, Комінтернівський район, с. Капітанівка, вул. Миру, буд. 8, )

про стягнення 76 603,26грн.

Представники:

від позивача: Мартиченко О.І. за довіреністю б/н від 28.12.2020р.;

від відповідача - не з`явився,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Техноторг-Дон» звернулося до Господарського суду Одеської області з позовом до відповідача Приватного підприємства «Анта-Д» про стягнення 76 603,26грн.

Позовні вимоги обґрунтовано неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором купівлі-продажу від 12.03.2020р.

Ухвалою від 26.04.2021р. судом, у порядку ст. 174 Господарського процесуального кодексу України, позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Техноторг-Дон» було залишено без руху.

05.05.2021р. до господарського суду надійшла заява (вх. №12273/21) від Товариства з обмеженою відповідальністю «Техноторг-Дон» про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 11.05.2021р. провадження по справі №916/1046/21 було відкрито. Розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Відповідач про місце, дату та час судових засідань повідомлявся судом за юридичною адресою. Відзив на позовну заяву від відповідача до суду не надходив.

Відповідно до ч.7 ст.120 ГПК України у разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за можливості сповістити їх з допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Відповідно до ч.9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Судом після повернення з нарадчої кімнати, в порядку ст. 240 ГПК України, було проголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представника позивача, суд встановив наступне.

12.03.2020р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Техноторг-Дон» (Продавець) та Приватним підприємством Анта-Д (Покупець) був укладений договір купівлі-продажу, за умовами якого Продавець зобов`язується передати у власність Покупця, а Покупець у порядку й на умовах, передбачених даним Договором, зобов`язується прийняти й оплатити засоби захисту рослин (далі Товар), асортимент та кількість яких визначається Сторонами у специфікації (п.1.1 договору).

Право власності на товар переходить до Покупця з моменту оплати загальної вартості Товару та підписання Сторонами Акту приймання-передачі та/або видаткової накладної відповідно до п.4.2 цього Договору (п.1.2 договору).

Відповідно до п.2.1 договору, загальна вартість товару за даним договором становить 82346грн., у т.ч. ПДВ 13724,33грн., що на момент укладання цього Договору еквівалентно 3051,5 доларам США.

Пунктом 2.2 договору передбачено, що Покупець зобов`язується оплатити Продавцю загальну вартість Товару згідно п.2.1 договору у наступному порядку: у сумі що дорівнює 20% від загальною вартості товару у еквіваленті в доларах США згідно п.2.1 Договору - протягом 2-х (двох) календарних днів з моменту підписання Сторонами цього Договору; у сумі, що дорівнює 80% від загальної вартості товару еквівалентні в доларах США згідно п.2.1 Договору до 01.08.2020р.

Оплата товару здійснюється у гривнях за середньозваженим курсом долару США на міжбанківському ринку відповідно до п.2.6 або п.2.7 (у випадку, передбаченому п.2.7 Договору) Договору шляхом: перерахування грошових коштів на поточний рахунок Продавця в безготівковій формі; внесення грошових коштів на поточний рахунок Продавця в готівковій формі через касу банку (п.2.3 договору).

Згідно з п.2.4 договору, сторони дійшли згоди про те, що загальна сума платежів, передбачених п.2.2 цього Договору, у будь-якому випадку має бути не меншою ніж загальна вартість Товару згідно п.2.1 Договору, визначених у гривнях. У випадку якщо загальна сума платежів, передбачених п.2.2 Договору, визначених відповідно до еквівалента у доларах США, буде меншою ніж загальна вартість Товару згідно п.2.1 Договору, визначена у гривнях, Покупцем здійснює відповідну доплату у складі платежу, передбаченого останнім підпунктом п.2.2 Договору.

Сторони домовились про те, що середньозважений курс долару США на міжбанківському ринку України згідно умов цього Договору (окрім випадку передбаченого п.2.7 Договору) визначатиметься, як максимальне значення одного з двох наступних значень: або значення курсу міжбанку по долару США в день, що передує дню оплати; або значення курсу долару США з колонки «Мах за період» (значення ASK) в день, що передує дню оплати (п. 2.6 Договору).

Відповідно до п. 2.7 договору, сторони домовились про те, що у разі порушення Покупцем строку оплати Товару згідно п.2.2 цього Договору середньозважений курс долару США на міжбанківському ринку України згідно умов цього договору визначатиметься, як максимальне значення одного з двох значень: або значення найбільшого курсу продажу долару США, що був встановлений протягом періоду з останнього дня строку виконання Покупцем свого грошового зобов`язання згідно п.2.2 договору, який було порушено Покупцем, до дня фактичної оплати включно; або значення найбільшого курсу продажу долару США з колонки «Мах за період» (значення ASK) що був встановлений протягом періоду з останнього дня строку виконання Покупцем свого грошового зобов`язання згідно п.2.2 договору, який було порушено Покупцем, до дня фактичної оплати включно.

Згідно п.4.2 договору, факт поставки Продавцем товару Покупцеві згідно п.3.1.1 цього Договору Сторони фіксують шляхом складання відповідного двостороннього Акту приймання-передачі та/або видаткової накладної, у яких зазначають асортимент, кількість та вартість Товару, що передається Покупцю.

Позивач вказує, що свої зобов`язання за договором виконав належним чином та в повному обсязі, а саме поставив відповідачу товар на суму 83 346грн., що підтверджується видатковою накладною №213155 від 11.06.2020р.

Проте, відповідач вартість отриманого товару оплатив частково в сумі 17 650грн, при цьому з порушенням вимог п.2.2 договору, а саме: Платіж за п.п.2.2.1 Договору: 15 892,21грн. (3051,50*20%)*26,0400 (курс долара, що передував дню оплати, тобто за 12.03.2020р.). З урахуванням оплати в розмірі 17650грн. переплата за цим пунктом склала 1757,79грн. Платіж за п.2.2.2 Договору, 67 718,88грн. (3 051,50*80%) * 27,7400грн. (курс долара, що передував дню оплати, тобто за 31.07.2020рік).

За посиланнями позивач, заборгованість Покупця за платежами, передбаченими пунктом 2.2 на момент їх оплати за графіком згідно Договору складає 65 961,09грн.

Згідно п.5.1 договору, за невиконання або неналежне виконання будь-якої із сторін своїх обов`язків за цим договором винна сторона відшкодовує іншій стороні завдані таким невиконанням збитків та сплачує штрафні санкції, передбачені цим Договором. Штрафні санкції підлягають стягненню у повному розмірі незалежно від відшкодування збитків.

За порушення строків виконання своїх грошових зобов`язань за цим Договором Покупець сплачує Продавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період нарахування пені, від суми заборгованості за кожен день прострочення (п.п.5.2.1 договору).

Позивачем в зв`язку з неналежним виконання відповідачем зобов`язань за договором, відповідно до положень п.5.2.1 Договору та ст. 625 ГПК України, нарахував відповідачу пеню в сумі 5 510,44грн., 3% річних в розмірі 1 358,32грн. та інфляційні витрати в сумі 4 043,53грн.

Отже, приймаючи до уваги порушення відповідачем своїх зобов`язань за договором купівлі-продажу № б/н від 12.03.2020р. Товариство з обмеженою відповідальністю Техноторг-Дон звернулось до господарського суду Одеської області з відповідним позовом, за захистом свого порушеного права.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши наявні у справі докази у сукупності та давши їм відповідну правову оцінку, суд дійшов наступних висновків:

В силу положень ст. ст. 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У відповідності до ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу, у тому числі і з договорів. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Зобов`язання, в свою чергу, згідно вимог ст. ст. 525, 526 ЦК України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Відповідно до ч. 1 ст. 179 Господарського кодексу України, майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями.

Статтею 193 ГК України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Як встановлено судом, 12.03.2020р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Техноторг-Дон» (Продавець) та Приватним підприємством Анта-Д «Покупець» був укладений договір купівлі-продажу, за умовами якого Продавець зобов`язується передати у власність Покупця, а Покупець у порядку й на умовах, передбачених даним Договором, зобов`язується прийняти й оплатити засоби захисту рослин (далі Товар), асортимент та кількість яких визначається Сторонами у специфікації (п.1.1 договору).

Відповідно до положень ст.ст. 662, 664 ЦК України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства. Обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар.

Відповідно до п.2.1 договору, загальна вартість товару за даним договором становить 82346грн., у т.ч. ПДВ 13724,33грн., що на момент укладання цього Договору еквівалентно 3051,5 доларам США.

Судом встановлено, що свої зобов`язання за договором позивач виконав належним чином та в повному обсязі, а саме поставив відповідачу товар на суму 83 346грн., що підтверджується видатковою накладною №213155 від 11.06.2020р.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Пунктом 2.2 договору передбачено, що Покупець зобов`язується оплатити Продавцю загальну вартість Товару згідно п.2.1 договору у наступному порядку: у сумі що дорівнює 20% від загальною вартості товару у еквіваленті в доларах США згідно п.2.1 Договору - протягом 2-х (двох) календарних днів з моменту підписання Сторонами цього Договору; у сумі, що дорівнює 80% від загальної вартості товару еквівалентні в доларах США згідно п.2.1 Договору до 01.08.2020р.

Положеннями ст. 530 ЦК України встановлено наступне: якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Статтями 525, 526 Цивільного кодексу України унормовано, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається; зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтями 610, 612 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Проте, в порушення наведених норм закону Приватним підприємством Анта-Д не було у повному обсязі оплачено вартість товару, придбаного за договором купівлі-продажу №б/н від 12.03.2020р., в результаті чого станом на момент вирішення даного спору у відповідача наявна заборгованість у розмірі 65 961,09 грн., що з урахуванням п.2.2 договору є різницею між сумою поставки та вартістю оплаченого відповідачем товару.

З викладених обставин, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю Техноторг-Дон до Приватним підприємством Анта-Д про стягнення суми основного боргу у розмірі 65 961,09 грн. підлягають задоволенню як законні та обґрунтовані.

Згідно з ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Слід зазначити, що виходячи з положень ст. 625 ЦК України, право кредитора на стягнення 3% річних та інфляційних втрат не залежить від моменту пред`явлення вимоги про таке стягнення (до моменту погашення боргу або після цього). При цьому визначальним є наявність факту порушення боржником строків виконання грошового зобов`язання. Таким чином, право кредитора на стягнення 3% річних та інфляційних витрат може бути реалізовано у будь-який момент при наявності вищезазначених вимог, передбачених законодавством.

Наразі слід зазначити, що згідно положень ЦК проценти річних є самостійною формою цивільно-правової відповідальності за порушення грошових зобов`язань. Так, розмір таких процентів річних може бути визначений сторонами в договорі. З огляду на те, що умовами спірного договору не встановлено іншого відсотку річних, відповідно сплаті підлягають саме 3% річних від простроченої суми за відповідний час прострочення грошового зобов`язання у гривневому вираженні.

У зв`язку із порушенням відповідачем прийнятих на себе грошових зобов`язань щодо здійснення своєчасної та в повному обсязі оплати вартості отриманого товару позивачем, в порядку ст. 625 ЦК України, було нараховано відповідачу до сплати три відсотки річних у розмірі 1 358,32 грн. та інфляційні витрати в сумі 4 043,53грн.

Враховуючи вищенаведене та порушення відповідачем термінів сплати вартості отриманого товару, суд вважає, що позивачем цілком правомірно нараховано 3% річних та інфляційні витрати. Дослідивши та перевіривши здійснені позивачем розрахунки сум 3% річних та інфляційних витрат, нарахованих за несвоєчасну оплату вартості отриманого товару, судом встановлено, що вказані розрахунки 3% річних та інфляційних витрат було здійснено позивачем вірно. Відтак, з відповідача підлягають стягненню 3% річних розмірі 1 358,32 грн. та інфляційні витрати в сумі 4 043,53грн.

Згідно п.5.1 договору, за невиконання або неналежне виконання будь-якої із сторін своїх обов`язків за цим договором винна сторона відшкодовує іншій стороні завдані таким невиконанням збитків та сплачує штрафні санкції, передбачені цим Договором. Штрафні санкції підлягають стягненню у повному розмірі незалежно від відшкодування збитків.

За порушення строків виконання своїх грошових зобов`язань за цим Договором Покупець сплачує Продавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період нарахування пені, від суми заборгованості за кожен день прострочення (п.п.5.2.1 договору).

Позивачем, з посиланням на умови п.5.1 договору а також приписи чинного законодавства було нараховано відповідачу до сплати пеню у загальному розмірі 5 510,44грн.

Так, у відповідності до ч.1 ст.549, п.3 ч.1 ст.611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки грошової суми, яку боржник повинен сплатити кредиторові у рази порушення ним зобов`язання.

За порушення у сфері господарювання учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених ГК України, іншими законами та договором (частина друга статті 193, частина перша статті 216 та частина перша статті 218 ГК України).

Одним із видів господарських санкцій згідно з частиною другою статті 217 ГК України є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню (частина перша статті 230 ГК України).

Розмір штрафних санкцій відповідно до частини четвертої статті 231 ГК України встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Такий вид забезпечення виконання зобов`язання як пеня та її розмір встановлено частиною третьою статті 549 ЦК України, частиною шостою статті 231 ГК України, статтями 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" та частиною шостою статті 232 ГК України.

Право встановити в договорі розмір та порядок нарахування штрафу надано сторонам частиною четвертою статті 231 ГК України.

Пунктом 7.2 Договору передбачено, що Сторони домовились про те, що нарахування штрафних санкції за прострочення виконання Покупцем своїх зобов`язань за цим договором припиняються через 3 (три) роки від дня коли такі зобов`язання мали бути ним виконанні.

Проаналізувавши здійснений позивачем розрахунок пені, заявлений до стягнення, господарський суд дійшов висновку про правильність та обґрунтованість здійсненого позивачем розрахунку, у зв`язку з чим позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю Техноторг-Дон в частині стягнення з відповідача пені в розмірі 5 510,44 грн. за порушення грошових зобов`язань за договором купівлі-продажу № б/н від 12.03.2020р. підлягають задоволенню.

У відповідності до частини першої статті 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно вимог ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Згідно зі ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст.77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Згідно зі ст.78 ГПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ст.79 ГПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами ч.ч.1, 2, 3 ст.13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Підсумовуючи вищезазначене, суд доходить висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю Техноторг-Дон є обґрунтованими, підтверджені належними та допустимими доказами, наявними в матеріалах справи в зв`язку з чим підлягають задоволенню в повному обсязі.

Судові витрати по сплаті судового збору покласти на відповідача згідно ст.129 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю Техноторг-Дон (54025, м. Миколаїв, проспект Героїв Сталінграду, 113/1, ) до Приватного підприємства Анта-Д (67511, Одеська область, Комінтернівський район, с. Капітанівка, вул. Миру, буд. 8, ) задовольнити повністю.

2. Стягнути з Приватного підприємства Анта-Д (67511, Одеська область, Комінтернівський район, с. Капітанівка, вул. Миру, буд. 8, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Техноторг-Дон (54025, м. Миколаїв, проспект Героїв Сталінграду, 113/1, ) основний борг в сумі 65 961 (шістдесят п`ять тисяч дев`ятсот шістдесят одна)грн. 09коп., пеню в сумі 5 510 (п`ять тисяч п`ятсот десять)грн. 44коп, 3% річних в розмірі 1 358 (одна тисяча триста п`ятдесят вісім)грн. 32коп., інфляційні витрати в сумі 4 043 (чотири тисяч сорок три)грн. 53коп. та судовий збір 2 270 (дві тисячі двісті сімдесят)грн.

Рішення набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 241 ГПК України.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до ст. ст. 254, 256 ГПК України учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складено 12 липня 2021 р.

Суддя К.Ф. Погребна