РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

07.07.2021Справа № 910/6326/21

Господарський суд міста Києва у складі: головуючого - судді Лиськова М.О.,

при секретарі судового засідання Тарасюк І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Тек Інжиніринг"

вул. Л. Руденко, буд.6-А, м. Київ, 02140

до Акціонерного товариства "Укргазвидобування"

вул. Кудрявська, буд. 26/28, м. Київ, 04053

про стягнення 895 997,82 грн.

За участі представників учасників справи згідно протоколу судового засідання

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Тек Інжиніринг" (далі-позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва із позовною заявою до Акціонерного товариства "Укргазвидобування" (далі-відповідач) про стягнення 895 997,82 грн. штрафних санкцій.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 22.04.2021відкрито провадження у справі, вирішено здійснювати розгляд справи №910/6326/21 за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання у справі на 26.05.2021.

12.05.2021 відповідачем подано відзив на позов.

18.05.2021 позивачем надано відповідь на відзив.

24.05.2021 відповідачем подано заперечення на відповідь на відзив та заяву про розподіл витрат на правничу допомогу.

Протокольною ухвалою суду 26.05.2021 судом оголошено перерву в підготовчому засіданні до 09.06.2021.

01.06.2021 позивачем подано до суду пояснення по справі.

Протокольною ухвалою від 09.06.2021 судом оголошено про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 07.07.2021.

02.07.2021 позивачем подано заяву про розподіл витрат на правничу допомогу.

У судове засідання 07.07.2021 з`явився представник позивача, надав пояснення по суті спору, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечив повністю.

У судовому засіданні 07.07.2021 на підставі ст. 240 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Господарським судом м. Києва (головуюча суддя Андреїшина І.О.) було ухвалено рішення від 07.10.2020 р. у справі №910/1102/20 за позовом Акціонерного товариства «Укргазвидобування» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Тек Інжиніринг» про стягнення 9 180 317,91 грн. штрафних санкцій та за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Тек Інжиніринг» до Акціонерного товариства «Укргазвидобування» про стягнення 628 013,39 грн.

Згідно цього рішення суду - зустрічний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Тек Інжиніринг» було задоволено повністю. Стягнуто з Акціонерного товариства «Укргазвидобування» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Тек Інжиніринг» пеню в розмірі 43 448 (сорок три тисячі чотириста сорок вісім) грн 16 коп., 3% річних в розмірі 357 108 (триста п`ятдесят сім тисяч сто вісім) грн 21 коп. та інфляційні втрати в розмірі 227 457 (двісті двадцять сім тисяч чотириста п`ятдесят сім) грн 02 коп.

В цій частині вказане рішення Господарського суду м. Києва від 07.10.2020 р. було залишене в силі Північним апеляційним господарським судом та Верховним Судом.

Вказаними судовими рішеннями було встановлено, що між Товариством з обмеженою відповідальністю "Тек Інжиніринг" (надалі - Позивач) та Акціонерним товариством "Укргазвидобування" в особі філії "УГВ-Сервіс" Акціонерного товариства "Укргазвидобування" (надалі - Відповідач) 28.12.2018 року було укладено договір №УГВС 545/41-18 (надалі - Договір) на поставку товару із супутніми послугами (копія Договору і додатки №1-№7 до нього додаються).

Відповідно до умов Договору (п.1.1., 1.2., Договору, Специфікація №1, що є Додатком №1 до Договору) - Позивач взяв на себе обов`язок з поставки Відповідачеві Обладнання лабораторії тампонажних розчинів, вартістю 79 920 000,00 грн. в тому числі ПДВ (20%), (надалі - Товар), а також зобов`язався надати послуги зі встановлення і підключення поставленого Товару, здійснення робіт з його пусконалагодження і навчання персоналу Відповідача роботи на обладнанні на загальну суму 36 000,00 грн. в тому числі ПДВ (20%) (надалі - Послуги). А Відповідач взяв на себе зобов`язання - прийняти і оплатити Товар та Послуги.

Згідно специфікації від 28.12.2018 № 1, що є Додатком №1 до Договору - сторони погодили перелік обладнання, його короткий опис, характеристики, технічні вимоги, якісні показники, кількість, ціну, загальну вартість та умови і строки оплати.

На виконання умов укладеного сторонами Договору - Позивач (ТОВ «Тек Інжиніринг») у період з січня по грудень 2019 року поставив Відповідачеві (АТ «Укргазвидобування») весь обсяг Товару, що обумовлений Договором, а в січні 2020 року виконав роботи/надав послуги, що були передбачені Договором. Таким чином, станом на січень 2020 року взяті на себе зов`язання по Договору Позивач виконав в повному обсязі та належним чином і не допускав зі свого боку жодних порушень умов Договору під час його виконання. Даний факт (обставину) встановлено судами під час розгляду господарської справи №№910/1102/20.

І навпаки, саме Відповідач постійно допускав порушення взятих на себе зобов`язань за Договором, систематично затримуючи проведення грошових розрахунків із Позивачем. Ця обставина також встановлена судами під час розгляду господарської справи №№910/1102/20.

Так, Графіком поставки товару, що є Додатком №7 до Договору встановлено, що Товар поставляється протягом 180 календарних днів від дати укладення Договору.

Пунктом 3 Специфікації №1, що є Додатком №1 до Договору затверджено, що - встановлення та підключення обладнання відбувається протягом 30 календарних днів з дати отримання повідомлення від Відповідача про необхідність здійснення робіт, якщо довший строк не буде вказано Відповідачем в такому повідомленні. Пусконалагоджувальні роботи щодо поставленого Товару здійснюються Позивачем протягом 30 календарних днів з дати отримання повідомлення від Відповідача про необхідність здійснення робіт, якщо довший строк не буде вказано Відповідачем в такому повідомленні. А навчання працівників Відповідача щодо експлуатації Товару проводяться Позивачем протягом ЗО календарних днів завершення пусконалагоджувальних робіт, якщо довший строк не буде вказано Відповідачем письмово.

Пунктом 4 Специфікації №1, що є Додатком №1 до Договору передбачено умови та строки оплати Відповідачем отриманого Товару та послуг від Позивача, а саме:

Оплата за поставлений Товар здійснюється після факту поставки протягом 30 календарних днів за дати поставки Товару та підписання видаткової накладної (або акту приймання-передачі); При цьому, згідно п.З Специфікації №1, що є Додатком №1 до Договору - дозволяється часткова поставка.

Оплата за виконані роботи/надані послуги здійснюється протягом 30 календарних днів з дати підписання Акту виконаних робіт/наданих послуг.

Оскільки Відповідач, взяті на себе зобов`язання в частині проведення розрахунків виконав не належним чином, чим допустив порушення п.1.1. розділу 6 Договору, пункту 4 Специфікації №1, що є Додатком №1 до Договору, ст.610 та ст.612 ЦК України то з нього в судовому порядку було стягнуто на користь Позивача інфляційні втрати та 3% річних за період з 19.02.2019 р. по 30.06.2020 р. включно.

Однак, обґрунтовуючи звернення до суду із позовною заявою позивач вказує, що і після 30.06.2020 року Відповідач продовжував порушувати зобов`язання в частині проведення кінцевих розрахунків із Позивачем. А саме, тривало прострочення оплати основного боргу по рахунку № 1169 від 03.12.2019р. (Видаткова накладна №1025 від 03.12.2019) на суму 4346820,00 грн., рахунку № 1211 від 17.12.2019 р. (Видаткова накладна .№1079 від 17.12.2019) на суму 4346820,00 грн. та рахунку №34 від 16.01.2020 р. (Акт надання послуг №18 від 17.01.2020) на суму 36000,00 грн.

Наразі, суд зазначає, що частиною 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Законодавчі вимоги щодо застосування преюдиції у господарському процесі передбачені ч. 4 ст.75 Господарського процесуального кодексу України, згідно якої обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набуло законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, адже їх істину вже встановлено у рішенні чи вироку, і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. Вказану правову позицію висловлено Верховним Судом у постанові від 23.05.2018р. по справі №910/9823/17.

Не потребують доказування преюдиціальні обставини, тобто встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, - при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. При цьому не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах - позивачів, відповідачів, третіх осіб тощо. Преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме обставинам, встановленим судовими рішеннями (в тому числі в їх мотивувальних частинах), а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом.

Суд зазначає, що одним з основних елементів верховенства права є принцип правової визначеності, який серед іншого передбачає, що рішення суду з будь-якої справи, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів.

Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі. Повноваження судів вищого рівня з перегляду мають здійснюватися для виправлення судових помилок і недоліків, а не задля нового розгляду справи. Таку контрольну функцію не слід розглядати як замасковане оскарження, і сама лише ймовірність існування двох думок стосовно предмета спору не може бути підставою для нового розгляду справи. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини (рішення Європейського суду з прав людини у справах «Христов проти України», no. 24465/04, від 19.02.2009р., «Пономарьов проти України», no. 3236/03, від 03.04.2008р.).

Даний принцип тісно пов`язаний з приписами ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиційні факти є обов`язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність встановлено у рішенні, у зв`язку з чим немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву істинність та стабільність судового акту, який набрав законної сили.

Отже, виходячи з вищевикладеного, судове рішення по справі №910/1102/20, яке набрало законної сили, має преюдиціальне значення, а встановлені ним обставини повторного доведення не потребують.

Позивач 02.04.2021 року звернувся до Відповідача із письмовою вимогою про погашення основного боргу в розмірі 8 729 640,00 грн. в т.ч. ПДВ. (по рахунку № 1169 від 03.12.2019р. (Видаткова накладна №1025 від 03.12.2019) на суму 4 346 820,00 грн., рахунку № 1211 від 17.12.2019 р. (Видаткова накладна №1079 від 17.12.2019) на суму 4 346 820,00 грн. та рахунку №34 від 16.01.2020 р. (Акт надання послуг №18 від 17.01.2020) на суму 36 000,00 грн.) а також вимагав від Відповідача сплатити інфляційні втрати та 3% річних, що були нараховані після 30.06.2020 року і по день пред`явлення вимоги.

Як вказано Позивачем та не заперечувалось Відповідачем, 08.04.2021 останні сплачено суму основного боргу в розмірі 8 729 640,00 грн. Проте, обґрунтовуючи свої позовні вимоги Позивач вказує, що вимогу про сплату 3% річних та інфляційних втрат Відповідач залишено без задоволення, що і стало підставою для звернення до суду із позовом.

За змістом ст.509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

За змістом ст.626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст.ст.6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. Застосування господарських санкцій до суб`єкта, який порушив зобов`язання, не звільняє цього суб`єкта від обов`язку виконати зобов`язання в натурі, крім випадків, коли інше передбачено законом або договором, або управнена сторона відмовилася від прийняття виконання зобов`язання. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Обов`язок покупця оплатити вартість поставленого йому товару виникає в силу закону (статей 655, 692, 712 ЦК України, частини 1 статті 265 ГК України) та не залежить від факту виставлення постачальником рахунку-фактури на оплату вартості здійсненної поставки товару.

Аналогічний висновок міститься в постанові Верховного Суду № 918/537/18 від 02.07.2019.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Отже, з огляду на викладене вище, суд дійшов висновку, що відповідачем за зустрічним позовом неналежним чином були виконані договірні зобов`язання в частині проведення розрахунків, чим допущено порушення пп. 6.1.1. договору, п. 4 специфікації № 1, що є додатком № 1 до договору та його невід`ємною частиною.

Таким чином, вимоги позивача щодо застосування до Акціонерного товариства "Укргазвидобування" 3% річних та інфляційних втрат є правомірними.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, суд зазначає, що сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Пунктом 7.11. договору встановлено, що за порушення строків оплати покупець сплачує на користь постачальника пеню в розмірі 0,001% від суми простроченого платежу, за кожний день прострочення платежу, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня. На вимогу постачальника, покупець зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Відтак, з огляду на викладене вище, перевіривши правильність здійсненого Товариством з обмеженою відповідальністю "Тек Інжиніринг" розрахунку 3% річних, виходячи із кількості прострочених днів оплати та відповідно до вказаних у даному розрахунку періодів та сум (які наведені в зустрічній позовній заяві та заяві про збільшення розміру позовних вимог), суд дійшов висновку, що такі розрахунки виконані арифметично вірно, а отже є обґрунтованими. У зв`язку з чим, вимоги позивача щодо стягнення з Акціонерного товариства "Укргазвидобування" 3% річних в розмірі 201 618,81 грн. підлягають задоволенню.

Щодо втрат від інфляції, суд зазначає, що інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

При цьому індекс інфляції нараховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць.

Вказана позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25.04.2018 № 904/7401/16.

Суд перевірив надані позивачем розрахунки та встановив, що заявлена до стягнення сума інфляційного збільшення в розмірі 694 379,01 грн. є арифметично правильною та обґрунтованою.

Отже вимоги позивача визнаються судом повністю обґрунтованими, а позов таким, що підлягає задоволенню.

Відповідач належними засобами доказування доказів протилежного не довів.

Крім того, Товариство з обмеженою відповідальністю "Тек Інжиніринг" також просило суд за результатами розгляду зустрічної позовної заяви стягнути з Акціонерного товариства "Укргазвидобування" в особі філії "УГВ-Сервіс" Акціонерного товариства "Укргазвидобування" витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 52 219,96 грн.

Так, згідно ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3)пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ст. 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, Товариством з обмеженою відповідальністю "Тек Інжиніринг" на підтвердження ним понесення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 52 219,96 грн. було надано наступні докази: договір № 05в-03/2020 від 11.03.2020 про надання професійної правничої допомоги та додаток № 1-910/6326/21 від 18.06.2021 до договору про надання професійної правничої допомоги № 05в-03/2020 від 11.03.2020, в якому погоджено вартість професійної правничої допомоги, тарифи (прас-лист) щодо вартості професійної правничої допомоги (правової допомоги) на 2020 рік, акт здачі-приймання № 5-910/6326/21 від 23.06.2021, а також платіжне доручення № 22935 від 24.06.2021.

Втім, із поданого Акціонерним товариством "Укргазвидобування" клопотання щодо можливих витрат на професійну правничу допомогу заявлених Товариством з обмеженою відповідальністю "Тек Інжиніринг" вбачається, то відповідач вважає, що витрати на професійну правничу допомогу є не пропорційними до суми позовних вимог, а отже - є завищеними, також гонорар адвоката є неспівмірним із складністю справи та не відповідає критеріям розумності та співмірності.

Отже, як про це зазначалося вище, у підтвердження факту та обсягів наданих адвокатом послуг професійної правничої допомоги, Товариством з обмеженою відповідальністю "Тек Інжиніринг" надано акт здачі-приймання № 5-910/6326/21 від 23.06.2021.

Дослідивши наданий позивачем акт, судом встановлено, що даний акт підписаний уповноваженими представниками сторін, а відтак, підтверджує факт виконання адвокатським бюро умов договору № 05в-03/2020 від 11.03.2020

Суд, дослідивши безпосередньо зміст акту та обсяг послуг, які були надані адвокатом, встановив наступне.

Щодо витрат на професійну правничу допомогу у зв`язку з складністю справи та у зв`язку з тим, що дана справа носить надзвичайно важливий характер для Товариства з обмеженою відповідальністю "Тек Інжиніринг" як у фінансовому, так і репутаційному значенні, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Як вбачається з акту здачі-приймання № 5-910/6326/21 від 23.06.2021 у зв`язку зі складністю позову Товариство з обмеженою відповідальністю "Тек Інжиніринг" просить стягнути з Акціонерного товариства "Укргазвидобування" 17 919,96 грн, проте суд не погоджується з зазначеними витрати у зв`язку з наступним.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Складність справи може бути обумовлена як суттю спору й характером спірних правовідносин (нестандартний спір, нетипові правовідносини), так і кількістю учасників, обсягом доказів, кількістю засідань.

Проте, оцінивши характер спірних правовідносин, кількість учасників, обсяг доказів, кількість судових засідань, суд встановив, що розмір гонорару, визначений Товариством з обмеженою відповідальністю "Тек Інжиніринг" та його адвокатом, є завищеним, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Суд вважає за необхідне зазначити, що лише кількість учасників чи засідань та значний обсяг документів і доказів не означає, що справа є складною. Даний спір є розрахунковим і не потребує спеціальних знань у галузі права.

Відповідно до ч.6 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, якщо сума судових витрат, заявлена до відшкодування, істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, і відшкодуванні судових витрат в частині такого перевищення, крім випадків, якщо сторона доведе, що не могла передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку.

Визначаючи це питання, за встановлених обставин, суд виходить із того, що предмет спору у цій справі не є складним, не потребує вивчення великого обсягу фактичних даних, обсяг і складність складених процесуальних документів не є значними, а тому суд вважає, що правомірним та обґрунтованим розміром витрат на правничу допомогу є сума 27 750,00 грн.

В іншій частині витрат, суд не вбачає підстав для стягнення.

Практикою Європейського суду з прав людини передбачено, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, проте його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.1 ст. 5 Господарського процесуального кодексу України здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

За приписами частин 1, 3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з частиною 1 статті 14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Заперечення відповідача проти позовних вимог суд розглянув та відхилив, як такі що не спростовують заявлених позовних вимог.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

На підставі статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Стягнути з Акціонерного товариства "Укргазвидобування" (вул. Кудрявська, буд. 26/28, м. Київ, 04053; ідентифікаційний код 30019775) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Тек Інжиніринг" (вул. Л. Руденко, буд.6-А, м. Київ, 02140; ідентифікаційний код 32767776) 201 618,81 грн. - 3% річних, 694 379,01 грн. - інфляційних втрат, 27 750,00 грн. витрат на правничу допомогу та судовий збір у розмірі 13 439,97 грн.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складання та підписання повного тексту рішення 19.07.2021

Суддя М.О. Лиськов