ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" липня 2021 р. м. Київ

Справа № 911/1236/21

Господарський суд Київської області у складі:

судді Ейвазової А.Р.,

розглянувши у спрощеному провадженні справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Галсофт-Сервіс до Дочірнього підприємства Рітейл Іст про стягнення 24 545,27грн, без виклику представників сторін,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю Галсофт-Сервіс звернулось до Господарського суду Київської області з позовом до Дочірнього підприємства Рітейл Іст про стягнення 24 545,27грн основного боргу.

В обґрунтування заявлених вимог, позивач посилається на неналежне виконання відповідачем зобов`язань з оплати поставленого позивачем товару у 2018-2019 роках, переданого відповідно до накладних (а.с.1-33).

Ухвалою Господарського суду Київської області від 24.05.2021 відкрито провадження у даній справі, вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження, без проведення судового засідання, а також встановлено строки для подання сторонами заяв по суті (а.с.171-172).

Копія відповідної ухвали отримана позивачем 28.05.2021, а відповідачем 31.05.2021, що підтверджується повідомленнями про вручення поштових відправлень №826 та №869 (а.с.174-175).

В силу п. 3 ч. 6 ст. 242 ГПК України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення.

Ухвала суду, за змістом п.1 ч.1 ст.232 ГПК України, є видом судового рішення.

Отже, ухвала суду від 24.05.2021 вважається врученою сторонам у даній справі: позивачу 28.05.2021, а відповідачу 31.05.2021.

У відповідності до ч. 1 ст. 251 ГПК України відзив у спрощеному провадженні подається протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Відповідач у даній справі правом на подання відзиву у встановлений законом строк не скористався; клопотань про поновлення строку, встановленого законом для вчинення відповідної дії, відповідач не подавав.

У строк, встановлений ч.7 ст.252 ГПК України, клопотань від сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін не надходило.

Дослідивши зібрані у справі документи і матеріали, суд встановив наступні обставини.

У період з 15.02.2018 по 15.07.2019 позивач передав, а відповідач прийняв товар на загальну суму 24 545,27грн, що підтверджується видатковими накладними (а.с.35-47, 146):

№257 від 15.02.2018 на суму 2997грн;

№259 від 15.02.2018 на суму 3341,06грн;

№286 від 19.02.2018 на суму 2997грн;

№640 від 23.04.2018 на суму 2569,85грн;

№2212 від 17.12.2018 на суму 1614,31грн;

№2223 від 17.12.2018 на суму 1770,19грн;

№2225 від 17.12.2018 на суму 2276,06грн;

№252 від 18.02.2019 на суму 1482,26грн;

№560 від 15.04.2019 на суму 844,34грн;

№763 від 06.05.2019 на суму 1482,26грн;

№1085 від 21.06.2019 на суму 844,34грн;

№1202 від 08.07.2019 на суму 1482,26грн;

№1236 від 15.07.2019 на суму 844,34грн.

Також, судом встановлено, що між сторонами укладено договір №РІ024907 від 01.04.2014, який регулював відносини сторін до закінчення його дії - 31.12.2017 (а.с.54-59), за яким права та обов`язки ТОВ «Рітейл Іст» передані ДП «Рітейл Центр» відповідно до договору від 01.08.2019 про заміну сторони за договором РЦ02490 (фактично у відповідному договорі вказано про передачу прав та обов`язків за договором №РІ024907 від 01.04.2014) (а.с.60).

Факт закінчення строку дії відповідного договору встановлений рішенням Господарського суду Київської області від 30.10.2020 у справі №911/1949/20 за позовом ТОВ Галсофт-Сервіс до ДП Рітейл Центр про стягнення боргу (а.с.61-78), яке залишено без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 03.03.2021 (а.с. 79-92). Також, у відповідній справі встановлено, що товар на суму 24545,27грн поставлений відповідачу після закінчення строку відповідного договору на підставі договору, укладеного у спрощений спосіб.

В силу ч.4 ст.75 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Однак, враховуючи, що склад сторін у даній справі та вказаній не є тотожним, факти, встановлені судовими рішенням у справі №911/1949/20, не є преюдиційними для даної справи і потребують доведенню у загальному порядку.

Поряд з цим, позивач обгрунтовує позов фактом передачі відповідного товару на підставі договорів, укладення яких підтверджується зазначеними видатковими накладними. Відповідач не спростував відповідних тверджень та не подав доказів зворотного.

Враховуючи закінчення строку дії договору № РІ024907 від 01.04.2014, який встановлений його п. 10.1 до 31.12.2017, відносини сторін з поставки товару за наведеними накладними, є такими, що відповідним договором не врегульовані.

Позивач зазначає, що товар, поставлений згідно вказаних видаткових накладних на суму 24 545,27грн не оплачений відповідачем, у зв`язку з чим, звернувся до суду з даним позовом.

Предметом спору у даній справі є наявність у відповідача обов`язку оплатити отриманий від позивача товар.

В силу ч. 2 ст.180 ГК України, господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов; істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Як визначено ч.7 ст.179 ГК України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Так, згідно ч. 4 ст.203 ЦК України, правочин (договір) є правочином, за змістом ч.2 ст.202 ЦК України) має вчинятися у формі, встановленій законом.

Відповідно до ч.1 ст.205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі; сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Згідно ч.1 ст.218 ЦК України, недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом; заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. При цьому, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків.

Факт укладення сторонами договору купівлі-продажу вказаного у накладних товару в усній формі підтверджується письмовими доказами вижатковими накладними, які містять найменування, кількість, вартість товару, а також підписи осіб, що відповідальні за відповідну операцію. Також, відповідними видатковими накладними підтверджується факт виконання позивачем зобовязань з передачі товару.

Таким чином, суд погоджується з твердженнями позивача про укладення між сторонами договору в усній (спрощеній) формі, що підтверджено письмовими доказами.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України, що визначено ст. 175 ГК України.

Згідно до ч.1 ст. 193 ГК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Так, в силу ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як унормовано ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Укладений між сторонами у даній справі договір за своєю правовою природою є договором купівлі-продажу.

Так, відповідно до ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч.1 ст. 692 ЦК України, яка регулює порядок оплати товару за договором купівлі-продажу, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Під час розгляду справи сторонами не надано доказів зміни загального правила, визначеного вищевказаною нормою, щодо строку оплати поставленого товару.

Доказів оплати переданого за видатковими накладними товару відповідачем не надано, отже, не спростовано тверджень позивача про не виконання відповідачем зобов`язання з оплати переданого товару.

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За вказаних обставин, суд вважає заявлені позивачем вимоги про стягнення з відповідача 24 545,27грн основного боргу обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню повністю.

Відповідно до ст. 129 ГПК України, враховуючи задоволення позовних вимог у повному обсязі, витрати по оплаті позову судовим збором у розмірі 2270грн підлягають відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 129, 233, 237-238, 240, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Дочірнього підприємства Рітейл Іст (ідентифікаційний код 38903507; 08205, Київська обл., м. Ірпінь, вул. Лісова, буд. 6-Г) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Галсофт-Сервіс (ідентифікаційний код 20830755; 79037, м. Львів, вул.Земельна, 23) 24 545,27грн основного боргу, а також 2270,00грн в рахунок відшкодування витрат, понесених на оплату позову судовим збором.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга подається протягом двадцяти днів з дня складання рішення та у порядку, визначеному ст.257 ГПК України.

Суддя А.Р. Ейвазова