ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

12 липня 2021 року Справа № 903/338/21

Господарський суд Волинської області у складі судді Слободян О.Г.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк Приватбанк

до відповідачів:

1) Приватного підприємства "Луцьк Віт Сервіс"

2) ОСОБА_1

про стягнення 189840грн. 44 коп.

без виклику сторін

встановив: позивач АТ КБ Приватбанк звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути солідарно з відповідачів: ПП "Луцьк Віт Сервіс" та ОСОБА_1 189840грн. 44 коп. заборгованості за договором №б/н від 07.12.2016 банківського обслуговування, з яких: 123509,78грн. заборгованість за кредитом, 49228,86грн. заборгованості за відсотками з користування кредитом, 14599,15грн. пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором за період з 18.05.2018 по 07.09.2018, 2502,65грн. заборгованість по комісії за користування кредитом. Також просить вирішити питання про розподіл судових витрат.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що ПП "Луцьк Віт Сервіс" 07.12.2016 було підписано заяву про відкриття поточного рахунку. Згідно цієї Заяви Відповідач-1 приєднався до Умов та правил надання банківських послуг, Тарифів Банку, що розміщені в мережі Інтернет, які разом із Заявою складають Договір банківського обслуговування № Б/Н від 07.12.2016 р. та взяв, на себе зобов`язання виконувати умови Договору. Також, 26.12.2016 між позивачем та відповідачем 2 ОСОБА_1 було укладено договір поруки №P895264343, предметом якого є надання поруки відповідачем -2 за виконання зобов`язань відповідача-1, які випливають з кредитного договору. В порушення умов кредитного договору відповідач-1 не повернув кредитні кошти, у передбачений договором термін та не сплатив інших платежів, передбачених кредитним договором.

Ухвалою суду від 14.05.2021 відкрито провадження у справі та за клопотанням позивача постановлено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

Ухвала суду від 14.05.2021 надіслана та отримана сторонами, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

03.06.2021 на адресу суду від відповідачів надійшли відзиви на позов (вх.№01-57/3154/21 та №01-57/3156/21), в яких вони вважають позовні вимоги безпідставними та такими, що не відповідають фактичним обставинам справи. При цьому посилаються на таке.

У заяві про приєднання до умов та правил надання банківських послуг від 07.12.2016 року, яка підписана директором ПП «Луцьк Віт Сервіс», процентна ставка не зазначена. Також, відсутні умови про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Матеріали справи не містять підтверджень, що саме додані позивачем до позовної заяви витяги з Тарифів та Умов були доведені до відома ПП «Луцьк Віт Сервіс» під час підписання заяви-приєднання до Умов та правил надання банківських послуг Приватбанку та містили умови щодо розміру, порядку нарахувань та сплати процентів за користування коштами, неустойки (пені, штрафів). Роздруківка із сайту позивача не може бути належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. Витяг з «Умов та правил надання банківських послуг», який наданий позивачем, не визнається ПП «Луцьк Віт Сервіс», як умови, які діяли на момент підписання заяви про приєднання від 07.12.2016 року та не містять підпису уповноваженої особи, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного 07.12.2016 року шляхом підписання заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг.

Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Також вказують, що заява про приєднання до умов та правил надання банківських послуг від 07.12.2016р. не містить строку повернення коштів (користування ними). Вимога про повернення коштів у матеріалах справи відсутня, тому звернення про стягнення 123509,78грн. є передчасним.

Крім того, згідно умовам договору поруки, неможливо встановити, яке ж саме основне зобов`язання забезпечене порукою, оскільки за наданим позивачем договору поруки не вказано правочин, який як основне зобов`язання забезпечене порукою, ані поточний рахунок на який надається послуга кредитний ліміт.

Таким чином, установивши, що кредитний ліміт за кредитними зобов`язаннями боржника збільшено без погодження з поручителем, відсутні підстави для стягнення з ОСОБА_1 спірної суми, оскільки порука за Договором є припиненою.

24.06.2021 та 12.07.2021 від позивача надійшли відповіді на відзиви (вх.№01-57/3571/21 та №01-57/3941/21), в яких останній вказує, що кредитний договір між сторонами складається із заяви про відкриття поточного рахунку та Умов і Правил надання банківських послуг, які оприлюднені через офіційний сайт банку. Підписавши дану заяву, відповідач 1 висловив згоду з Умовами та Правилами надання банківських послуг, які знаходяться на сайті банка. Відповідно до виписки по рахунку вбачається, що відповідач 1 отримував кошти, здійснював розрахунки, погашав заборгованість. Тому посилання відповідача 1 про те, що він не був ознайомлений з умовами кредитування є необгрунтованим. Щодо надіслання вимоги стверджує, що Законом не встановлений обов`язковий досудовий порядок врегулювання спірних правовідносин, у зв`язку з цим повідомлення про погашення заборгованості за кредитним договором не надсилалося. Крім того, сторони в момент укладення договору поруки оговорили всі істотні умови, зокрема й умову про збільшення розміру зобов`язань, на що свою згоду дав і Поручитель, поставивши власний підпис на договорі поруки.

Також, 02.07.2021 від відповідачів надійшли заперечення (вх.№01-57/3739/21), в яких вони вказують, що позивач не спростував та матеріали справи не містять підтверджень, що саме додані позивачем до позовної заяви у даній справі витяги з Тарифів та Умов були доведені до відома ПП «Луцьк Віт Сервіс» під час підписання заяви-приєднання до Умов та правил надання банківських послуг Приватбанку, а також те, що вказані документи на момент отримання підприємством коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо розміру, порядку нарахувань та сплати процентів за користування коштами, неустойки (пені, штрафів). Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

До відповіді на відзив позивачем було додане клопотання про огляд веб-сайту. Позивач зазначає, що на підтвердження дійсності відповідної редакції Умов та правил надання банківських послуг АТ КБ Приватбанк вважає за необхідне ініціювати огляд на офіційному веб-сайті АТ КБ Приватбанк та фіксування змісту редакції Умов та правил надання банківських послуг, які діяли на день приєднання відповідача 1 до відповідних умов. Посилаючись на п.7 ст. 82 ГПК України, просить здійснити огляд та фіксування змісту розділу 3.2.1.1 Умов та правил надання банківських послуг, які розміщені на офіційному веб-сайті АТ КБ Приватбанк.

Згідно п.7 ст.82 ГПК України у порядку, передбаченому цією статтею, суд за заявою учасника справи чи з власної ініціативи може оглянути веб-сайт (сторінку), інші місця збереження даних в мережі Інтернет з метою встановлення та фіксування їх змісту. У разі необхідності для проведення такого огляду суд може залучити спеціаліста.

Відповідно до ч.2 ст.80 ГПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Розглянувши подане клопотання, суд дійшов висновку про відмову в його задоволенні, оскільки суд здійснює розгляд даної справи, за клопотанням позивача, за правилами спрощеного позовного провадження за наявними у ній матеріалами. Позивач не позбавлений був права подати суду вказані докази із зазначенням дати редакції Умов та правил надання банківських послуг, які просить оглянути позивач. Крім того, позивачем не подане клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомлення сторін для здійснення огляду веб-сайту.

Дослідивши наявні у справі письмові докази, господарський суд встановив наступне.

07.12.2016 ПП "Луцьк Віт Сервіс" було підписано заяву про відкриття рахунку та заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг (надалі-заява) ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК".

Із змісту заяви вбачається, що ПП "Луцьк Віт Сервіс" висловлює свою згоду з Умовами та Правилами надання банківських послуг (знаходяться на сайті банку www.pb.ua),. Тарифами банку, які разом зі справжньою заявою складають договір банківського обслуговування (надалі - Договір) та взяло на себе зобов`язання виконувати умови договору.

Пунктом 3.2.1.1.1., 3.2.1.1.3. Умов і правил надання банківських послуг, Витяг з яких додано позивачем до позовної заяви, визначено, що кредитний ліміт на поточний рахунок надається на поповнення оборотних коштів та здійснення поточних платежів клієнта, в межах кредитного ліміту. Про розмір ліміту банк повідомляє клієнта на свій вибір або в письмовій формі, або через встановлені засоби електронного зв`язку банка та клієнта. Кредит надається в обмін на зобов`язання клієнта щодо його повернення, сплати відсотків та винагороди.

На підставі заяви на відкриття рахунку ПП «Луцьк Віт Сервіс» було відкрито поточний рахунок № НОМЕР_1 та надано кредитний ліміт у розмірі 130000грн.

Крім того, 26.12.2016 між ПАТ КБ "Приватбанк" (Кредитор) та ОСОБА_1 (Поручитель) було укладено договір поруки №Р695264343, предметом якого є надання поруки Поручителем перед Кредитором за виконання ПП «Луцьк Віт Сервіс» зобов`язань за угодами приєднання до:

1.1.1. розділу 3.2.1. "Кредитний ліміт Умов та Правил надання банківських послуг (далі-Угода-1) по сплаті:

а) процентної ставки за користування кредитом: за період користування кредитом згідно п. 3.2.1.4.1.2. "Угоди 1" - 29% річних для договорів забезпечених порукою, 34% річних для договорів незабезпечених порукою;

- за період користування кредитом згідно п. 3.2.1.4.1.3. "Угоди 1"- 58% річних для договорів забезпечених порукою, 68% річних для договорів незабезпечених порукою;

б) комісійної винагороди згідно п. 3.2.1.1.17. "Угоди Iм в розмірі 3% від суми перерахувань:

в) винагороди за використання ліміту відповідно до гі. 3.2.1.4.4. "Угоди 1" 1-го числа кожного місяця у розмірі 0,9% від суми максимального сальдо кредиту, що існувало на кінець банківського дня за попередній місяць;

г) кредиту в розмірі 10000,00грн.;

- 1.1.2. розділу 3.2.2. "Кредит за послугою "Гарантовані платежі" Умов та Правил надання банківських послуг (далі-Угода-2) по сплаті:

а) процентної ставки за користування кредитом за період користування кредитом згідно гі. 3.2.2.2. "Угоди 2"- 64% річних;

б) винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодовувати збитки у відповідності порядку та строки, визначені в "Угоді 2";

в) кредиту в розмірі 10000,00грн.

Відповідно до довідки позивача N 61207VO25S0D5 від 16.04.2021 про розміри встановлених кредитних лімітів ПП "Луцьк Віт Сервіс" з 07.12.2016 по 11.01.2018 неодноразово встановлювались та змінювались кредитні ліміти на поточний рахунок N НОМЕР_1 : 07.12.2016 - 0грн; 27.12.2016 - 10000грн.; 30.12.2016 - 100000грн; 01.02.2017 - 85000грн.; 15.02.2017 - 0грн.; 13.10.2017 - 10000грн; 11.01.2018 - 130000грн.

На підтвердження наявності заборгованості ПП "Луцьк Віт Сервіс" позивачем надано розрахунок заборгованості за договором б/н від 07.12.2016 станом на 08.04.2021 та банківські виписки по рахунку за період з 07.12.2016 по 08.04.2021.

Позивач вказує, що в зв`язку з порушенням зобов`язань за договором б/н від 07.12.2016 ПП "Луцьк Віт Сервіс" станом на 08.04.2021 має заборгованість в сумі 263815,14грн., в тому числі: 123509,78грн. заборгованість за кредитом, 49228,86грн. заборгованості за відсотками з користування кредитом, 14599,15грн. пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором за період з 18.05.2018 по 07.09.2018, 2502,65грн. заборгованість по комісії за користування кредитом кредиту.

Крім того, АТ КБ "Приватбанк" надав акт-звірки N б/н та без дати, у якому зазначено про його направлення на адресу ПП "Луцьк Віт Сервіс" та вказано про наявність заборгованості на загальну суму 189840,44грн. Вказаний акт-звірки підписано лише представником АТ КБ "Приватбанк". Доказів направлення цього акту-звірки на адресу відповідача 1 позивач суду не надав.

Враховуючи те, що позичальником - ПП "Луцьк Віт Сервіс зобов`язання за договором б/н від 07.12.2016 належним чином не виконуються, позивач, враховуючи приписи ст. ст. 15, 16 ЦК України, звернувся з позовом до суду.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ "ПриватБанк").

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише погоджується та приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в частині стягнення кредитної заборгованості за договором б/н від 07.12.2016, посилається на Умови та правила надання банківських послуг як невід`ємної частини договору.

До позовної заяви позивачем додано копію Витягу з "Умов та правил надання банківських послуг" (зміст пунктів 3.2.1.1 по 3.2.1.8.)

Матеріали справи не містять підтверджень, що саме з цим Витягом з "Умов та правил надання банківських послуг" відповідач 1 ознайомився та погодився з ним, підписуючи заяву від 07.12.2016 на відкриття рахунку та те, що вказані документи на момент погодження відповідачем 1 взагалі містили умови, зокрема щодо строків повернення отриманих кредитних коштів.

Крім того, в заяві відповідача 1 про відкриття рахунку процентна ставка за користування кредитними коштами не зазначена та не вказано термін повернення кредиту.

Також, у даній заяві відсутні умови встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та їх визначеного розміру.

Разом з тим, матеріали справи не містять належного підтвердження, що саме до поданої позивачем редакції "Умов та Правил надання банківських послуг" приєднався відповідач та погодився на умови, які вони містять. При цьому, роздруківка із сайту позивача не приймається судом у якості належного доказу, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити, і вносила відповідні зміни в Умови.

В матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про погодження сторонами в письмовій формі ціни договору, яка встановлена у вигляді сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальності (штрафу, пені).

Витяг з "Умов та правил надання банківських послуг" Приватбанку, на який посилається позивач, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в заяві позичальника про відкриття поточного рахунку.

Отже, Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, який розміщені на сайті Приватбанку: https://privatbank.ua та не містять підпису уповноваженої особи відповідача 1, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 07.12.2016, шляхом підписання заяви.

Таким чином, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, розмір комісії за користування кредитом, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Вищезазначене узгоджується із правовою позицією, викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі N 342/180/17.

За змістом ст. 1056-1 ЦК України, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами 1, 2 ст. 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, у разі укладення кредитного договору плата за користування кредитними коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договором (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Отже, в заяві відповідача про відкриття поточного рахунку, процентна ставка за користування кредитними коштами не зазначена та не вказано термін повернення кредиту.

Відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором (ч. 1 ст. 1049 ЦК України).

У заяві позичальника строки повернення кредитних коштів не зазначені.

Позивачем не надано доказів направлення відповідачу, в порядку ч.2 ст.530 ЦК України, вимоги про повернення наданих кредитних коштів.

Отже, суд дійшов висновку, що заявлені банком вимоги про стягнення 123509,78грн. заборгованості за кредитом є передчасними, оскільки строк зобов`язання не настав.

Наданий та підписаний в односторонньому порядку представником позивача акт звірки, який не був направлений його контрагенту, не є доказом в розумінні ст. 73 ГПК України, який підтверджує наявність вимог позивача щодо сплати заборгованості відповідачем 1 за кредитним Договором б/н від 07.12.2016 у розмірі повернення кредитних коштів.

Щодо заперечень позивача стосовно того, що чинним законодавством не передбачено обов`язковості умов досудового врегулювання спору, а тому позивач не обмежується скористатись своїм правом на безпосереднє звернення із позовом до суду за захистом порушених чи оспорюваних прав та інтересів, суд зазначає таке.

Досудове врегулювання спору слід вважати обов`язковим лише у випадках визначених (передбачених) договором або Законом, проте процедура досудового врегулювання спору між сторонами та порядок, який встановлений положеннями ч. 2 ст. 530 ЦК України щодо визначення строку (часу) з якого періоду у боржника виникає обов`язок виконання свого договірного зобов`язання перед кредитором врегульовані різними інститутами правового регулювання, а тому останні не слід ототожнювати, як про це зазначає позивач.

Крім того, виходячи зі змісту умов договору поруки №Р695264343 від 26.12.2016 його предмет визначено, як надання поруки поручителем перед кредитором за виконання ПП «Луцьк Віт Сервіс» зобов`язань за угодами приєднання до розділу 3.2.1 "Кредитний ліміт" Умов та правил надання банківських послуг та приєднання до розділу 3.2.2. "Кредит за послугою "Гарантовані платежі" Умов та правил надання банківських послуг. Проте, згідно умовам вказаного договору поруки, неможливо встановити, яке ж саме основне зобов`язання забезпечене порукою, оскільки за наданим позивачем договору поруки, не вказано правочин, який як основне зобов`язання забезпечене порукою, ані поточний рахунок на який надається послуга кредитний ліміт. Лише визначено особу ПП "Луцьк Віт Сервіс», первинні зобов`язання якої забезпечені порукою.

Такий висновок відображений в постанові Верховного Суду від 31.07.2019р. у справі №922/2913/18.

Також, ОСОБА_1 , як поручитель не надавав згоду у будь-якій письмовій формі на збільшення кредитного ліміту ПП «Луцьк Віт Сервіс» з 10000 грн. до 130 000 гри., а відповідно на збільшення обсягу своєї відповідальності, та не укладав будь-яких додаткових угод до Договору поруки щодо збільшення такого кредитного ліміту.

Отже, установивши, що кредитний ліміт за кредитними зобов`язаннями боржника збільшено без погодження з поручителем, відсутні підстави для стягнення з ОСОБА_1 спірної суми, оскільки порука за Договором є припиненою в силу положень частини першої статті 559 ЦК України (у редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин).

Правовий висновок щодо застосування положень частини першої статті 559 ЦК України (у відповідній редакції) викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 910/13109/18.

Інші доводи позивача є необгрунтованими та не заслуговують на увагу суду.

Не надання позивачем доказів направлення на адресу відповідача вимоги про сплату коштів до подання позову до суду, з огляду на невстановлення сторонами у договорі строку повернення кредитних коштів, свідчить про передчасність позову про стягнення основної заборгованості та нарахованих на неї процентів, комісії та пені, оскільки строк виконання зобов`язання ще не настав. Тобто права позивача порушені не були, тому підстави для задоволення позову відсутні.

Враховуючи наявні в матеріалах справи докази, беручи до уваги пояснення та заперечення сторін, суд дійшов висновку про відмову в позові повністю.

При вирішення спору, судом також враховано правові позиції, викладені у постановах Верховного Суду від 03.07.2019 у справі №342/180/17, , від 09.10.2020 у справі №903/998/19, Північно-західного апеляційного господарського суду від 09.07.2021 у справі №902/102/21 та інших.

Суд, вважає за необхідне звернути увагу позивача на те, що він не позбавлений права звернення до суду з позовом про стягнення з відповідачів спірної суми основної заборгованості після вжиття ним заходів в порядку, встановленому ч. 2 ст. 530 чи ч. 1 ст. 1049 ЦК України, а саме пред`явлення вимоги про повернення суми позики (кредитних коштів).

Згідно із частинами 2, 3 ст. 13, частиною 1 ст. 74 ГПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Частиною 4 ст. 13 ГПК України визначено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи положення ст. 129 ГПК України, витрати зі сплати судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 86, 129, 233, 236-238, 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,

в и р і ш и в :

В позові відмовити.

Відповідно до ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Північно-західного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного рішення.

Повне рішення складено та підписано 16.07.2021.

Суддя О. Г. Слободян