ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" червня 2021 р. Справа№ 910/20246/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко О.В.

суддів: Дикунської С.Я.

Станіка С.Р.

за участю секретаря судового засідання Рудь Н.В.,

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання від 24.06.2021

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Шляхово-будівельне управління №41» на рішення Господарського суду Київської області від 22.03.2021

у справі №910/20246/20 (суддя Конюх О.В.)

за позовом Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал»

до Публічного акціонерного товариства «Шляхово-будівельне управління №41»

про стягнення 234 583,63 грн

ВСТАНОВИВ:

1. Зміст позовних вимог та заперечень

Приватне акціонерне товариство «Акціонерна компанія «Київводоканал», (далі - позивач, ПрАТ «АК «Київводоканал») звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Шляхово-будівельне управління №41» (далі - відповідач, ПАТ «ШБУ №41»), в якому просило суд стягнути з відповідача заборгованість за договором від 10.07.2017 №17779/5-08 на надання послуг з водопостачання та приймання стічних вод через приєднані мережі в розмірі 234 583,63 грн, з яких 189 219,93 грн основного боргу, 1 712,34 грн інфляційних втрат, 2 055,16 грн 3% річних, 22 674,21 грн пені та 18 921,99 грн штрафу.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.12.2020 позовну заяву ПрАТ «АК «Київводоканал» передано за територіальною підсудністю до Господарського суду Київської області.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на неналежне виконання відповідачем умов договору від 10.07.2017 №17779/5-08 на надання послуг з водопостачання та приймання стічних вод через приєднані мережі в частині повної та своєчасної оплати наданих послуг за період з 01.06.2019 по 31.03.2020. У зв`язку з цим позивачем з посиланням на п.п. 4.2., 4.6. зазначеного договору нараховано відповідачу пеню та штраф, та на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України нараховано 3% річних та інфляційні втрати.

Відповідачем відзиву на позовну заяву не подано.

2. Фактичні обставини, встановлені місцевим та апеляційним судом

У відповідності до Закону України «Про питну воду та питне водопостачання» 10.07.2017 між ПрАТ «АТ «Київводоканал» як постачальником та ПАТ «ШБУ №41» як абонентом було укладено договір №17779/5-08 на надання послуг з водопостачання та приймання стічних вод через приєднані мережі.

Згідно з п. 1.1 договору постачальник зобов`язався надавати абоненту послуги з постачання питної води та приймання від нього стічних вод у систему каналізації м. Києва за адресами об`єктів водоспоживання, зазначеними у дислокації об`єктів водоспоживання та водовідведення (яка є невід`ємною частиною цього договору) та на підставі пред`явлених абонентом умов (дозволу) на скид стічних вод у систему каналізації м. Києва, а абонент зобов`язався здійснювати своєчасну оплату наданих йому послуг та дотримуватися порядку користування питною водою з комунальних водопроводів і приймання стічних вод, що встановлені Правилами користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затвердженими наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 27.06.2008 № 190, Правилами приймання стічних вод підприємств у комунальні та відомчі системи каналізації населених пунктів України, затвердженими наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 19.02.2002 №37, Правилами приймання стічних вод абонентів у систему каналізації м. Києва, затверджених розпорядженням Виконавчого органу Київської міської ради від 12.10.2011 за №1879, зареєстрованими у Головному управлінні юстиції у м. Києві 17.10.2011 за №44/903, а також дотримуватись норм, визначених іншими нормативними актами, що регулюють правовідносини, які виникають за цим договором.

Відповідно до п. 2.1.1 договору кількість поставленої споживачу води визначається за показами засобу обліку, зареєстрованого у постачальника, окрім випадків, передбачених Правилами користування. У випадку наявності в абонента декількох об`єктів водоспоживання, облік спожитої ним води здійснюється з урахуванням показів всіх засобів обліку, зареєстрованих за споживачем.

Відповідно до п. 2.1.2 договору зняття показів засобу (-ів) обліку здійснюється, як правило, щомісячно представником постачальника у присутності представника споживача у строки згідно з графіком обслуговування постачальника.

Згідно з п. 2.1.3 договору для споживача зі стабільним об`ємом водоспоживання (до 30 м. куб. із незначним коливанням) зняття показів з засобів обліку може здійснюватися постачальником щоквартально. При цьому, останній направляє споживачу щомісячно розрахункові документи на оплату наданих послуг, виходячи з його середньодобового споживання води. Покази засобу обліку за відповідний період можуть бути прийняті до розрахунків постачальника від споживача в письмовому вигляді або в інший спосіб. У разі, якщо споживач не забезпечить присутності свого представника для зняття показів, дані, що зняті постачальником, є підставою для виставлення розрахункових документів на оплату наданих послуг.

Пунктом 2.1.5 договору передбачено, що кількість стічних вод, які надходять у міську каналізаційну мережу, визначається за показами засобів обліку стічних вод, або за кількістю води, що надходить споживачу із комунального водопроводу та інших джерел водопостачання згідно з показами засобів обліку води та/або іншими способами визначення об`ємів стоків у відповідності до Правил користування.

Пунктом 2.1.6 договору передбачено, що у разі не допуску споживачем представника постачальника до зняття показів засобу (-ів) обліку, останній нараховує обсяги водоспоживання за нормативами споживання.

У відповідності до п. 2.1.8 договору облікові дані споживача щодо кількості та вартості спожитих ним послуг підлягають обов`язковому звірянню у постачальника. Споживач щоквартально, не пізніше 10-го числа наступного за звітним кварталом місяця, та в інші строки (за письмовою вимогою постачальника) направляє до останнього письмовий звіт по обсягам наданих послуг (за встановленою постачальником формою) та проводить з останнім звіряння обсягів наданих послуг у відповідному обліковому періоді, а також звіряння по проведених розрахунках за надані послуги. Для проведення звіряння абонент направляє свого представника до постачальника із необхідними для цього обліковими та бухгалтерськими документами. Звіряння вважається проведеним з моменту отримання постачальником підписаного повноважними особами акту звіряння розрахунків. У разі невиконання абонентом цього пункту договору, облікові дані постачальника щодо кількості та вартості наданих послуг та проведених споживачем розрахунків у відповідних періодах вважаються безумовно погодженими споживачем.

За змістом п. 2.2.1 договору постачальник щомісячно направляє до банківської установи абонента розрахункові документи (в електронному вигляді - дебетові повідомлення або у паперовому вигляді вимоги-доручення тощо) для оплати за надані послуги з постачання питної води та приймання від нього стічних вод у систему каналізації міста Києва відповідно до встановлених тарифів. Тарифи і послуги з водопостачання та водовідведення встановлюються уповноваженими органами відповідно із чинним законодавством та не підлягають узгодженню сторонами.

Пунктом 2.2.2 договору сторони погодили, що оплата вартості послуг здійснюється абонентом щомісячно у безготівковій формі у п`ятиденний строк з дня направлення постачальником розрахункового документу до банківської установи абонента.

Також, за змістом п. 2.2.3 договору у разі неотримання від постачальника поточного щомісячного розрахункового документа, абонент здійснює оплату вартості наданих йому послуг не пізніше 5-го числа наступного місяця платіжним дорученням, виходячи з діючого тарифу фактичної кількості наданих йому послуг.

Відповідно до п. 2.2.4 договору у разі незгоди щодо кількості або вартості отриманих послуг, зазначених у розрахунковому документі, абонент зобов`язаний у п`ятиденний строк з дня направлення постачальником документа до банківської установи абоненту, письмово повідомити про ще постачальника та у цей же строк направити представника з обґрунтовуючими документами для проведення звіряння та підписання акту. В іншому випадку відмова абонента оплатити розрахунковий документ постачальника вважатиметься безпідставною.

Згідно з п. 4.2. договору у разі порушення строків виконання зобов`язання по оплаті наданих послуг, споживач сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення платежу. Нарахування пені припиняється через 1 рік від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Згідно з пунктом 4.6. Договору за безпідставну відмову оплатити направлений рахунок або вимогу щодо оплати абонент сплачує постачальнику штраф у розмірі 10% від суми, яку відмовився сплатити.

У відповідності до п. 6.1 договору сторони звільняються від відповідальності за невиконання або часткове невиконання за цим договором, якщо це невиконання є наслідком форс-мажорних обставин.

Пунктом 7.1. договору перебачено, що цей договір укладається строком на один рік і набуває чинності з моменту його підписання сторонами. Договір вважається пролонгованим на новий строк, якщо за 20 днів до припинення його дії жодна із сторін письмово не повідомить іншу сторону про його припинення.

3. Короткий зміст рішення місцевого суду

Рішенням Господарського суду Київської області від 22.03.2021 позов задоволено частково.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Шляхово-будівельне управління №41» на користь Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» 189 219,93 грн основного боргу, 16 868,76 грн пені, 2 046,79 грн 3% річних та 1 712,34 грн інфляційних втрат. У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Судом першої інстанції на підставі доказів, наявних у матеріалах справи, зокрема актів про зняття показань з водолічильників (приладів обліку), довідки АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» від 30.09.2020 № 55/9-1353 з реєстром дебетових повідомлень, що надсилались на адресу відповідача за період з 01.06.2019 по 31.08.2020, реєстрів надходження грошових коштів від відповідача за період з 01.06.2019 по 31.08.2020 та за період з 01.09.2020 по 30.11.2020, та з огляду на відсутність в матеріалах справи доказів сплати відповідачем заборгованості, зроблено висновок про обґрунтованість вимог позивача про стягнення основного боргу у розмірі 189 219,93 грн.

Разом з тим, здійснивши перерахунок пені, нарахованої позивачем за період з 06.07.2019 по 31.03.2020, та врахувавши положення Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо підтримки платників податків на період здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» №533-IX від 17.03.2020, а також Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 17.03.2020, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог у цій частині, стягнувши з відповідача пеню за період з 06.07.2019 по 16.03.2020 в розмірі 16 868,76 грн.

Також судом першої інстанції було здійснено перерахунок 3% річних та інфляційних втрат, на підставі чого зроблено висновок про часткове задоволення позовних вимог в частині стягнення 3% річних, а саме в розмірі 2 046,79 грн. Крім того, враховуючи приписи п. 4.6. договору, суд зауважив, що позивачем не надано обґрунтованого розрахунку штрафу, з урахуванням конкретизації того, які саме рахунки відповідач відмовився сплатити і на яку суму, у зв`язку з чим визнав позовні вимоги в цій частині необґрунтованими та відмовив у їх задоволенні.

4. Вимоги апеляційної скарги та короткий зміст наведених у ній доводів

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Публічне акціонерне товариство «Шляхово-будівельне управління №41» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Київської області від 22.03.2021 у справі №910/20246/20 і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

В обґрунтування апеляційної скарги скаржник вказує, що запровадження на території України карантину вплинуло на його фінансово-господарську діяльність, що виразилося у формі істотного зменшення обсягів поточної діяльності підприємства, а саме у відповідача була відсутня можливість виконувати будівництво доріг та можливість утримувати власні основні засоби з березня 2020 року по березень 2021 року. ПАТ «ШБУ №41» стверджує про неможливість в повній мірі виконувати взяті на себе зобов`язання за договором, про що відповідач неодноразово повідомляв позивача.

Відповідач посилається на Закон №530-IX від 17.02.2020 та зазначає, що карантин, встановлений Кабінетом Міністрів України, був визнаний форс-мажорною обставиною, а відповідно до п. 6.1 спірного договору сторони звільняються від відповідальності за невиконання або часткове невиконання своїх обов`язків, якщо це невиконання є наслідком форс-мажорних обставин. Скаржник вважає, що за таких умов не має нести відповідальність за прострочення виконання грошового зобов`язання. При цьому скаржник визнає суму основного боргу у розмірі 189 219,93 грн, однак зазначає про відсутність спору з огляду на наявність форс-мажорних обставин.

5. Доводи учасників справи щодо апеляційної скарги

У відзиві на апеляційну скаргу ПрАТ «АК «Київводоканал» проти задоволення скарги заперечує з підстав її необґрунтованості, та просить суд залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін. Позивач посилається на ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України та ст. 617 Цивільного кодексу України та вважає, що наведені в апеляційній скарзі обставини не є непереборними та не звільняють відповідача від відповідальності за невиконання умов договору.

6. Надходження апеляційної скарги та її розгляд апеляційним судом

Публічне акціонерне товариство «Шляхово-будівельне управління №41» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою на рішення Господарського суду Київської області від 22.03.2021 у справі №910/20246/20. Разом з апеляційною скаргою відповідачем подано клопотання про відстрочення сплати судового збору, мотивоване неможливістю сплатити судовий збір у зв`язку з обмеженнями господарської діяльності через встановлені карантинні заходи.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями апеляційну скаргу у справі №910/20246/20 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Тищенко О.В., судді - Станік С.Р., Дикунська С.Я.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.04.2021 апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Шляхово-будівельне управління №41» на рішення Господарського суду Київської області від 22.03.2021 у справі №910/20246/20 залишено без руху на підставі ст. 174 Господарського процесуального кодексу України у зв`язку з відсутністю клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження та відсутністю доказів сплати судового збору у встановленому законом розмірі. Скаржнику надано строк для усунення недоліків апеляційної скарги.

На виконання вказаної ухвали суду від Публічного акціонерного товариства «Шляхово-будівельне управління №41» надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги з доказами сплати судового збору та клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.05.2021 поновлено Публічному акціонерному товариству «Шляхово-будівельне управління №41» пропущений строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Київської області від 22.03.2021 у справі №910/20246/20, відкрито апеляційне провадження за вказаною апеляційною скаргою, справу призначено до розгляду на 24.06.2021. Зупинено дію оскаржуваного рішення до закінчення його перегляду у апеляційному порядку.

7. Позиції учасників справи та явка представників сторін у судове засідання

В судове засідання 24.06.2021 з`явився представник Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал», який заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін як таке, що ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Публічне акціонерне товариство «Шляхово-будівельне управління №41» в судове засідання 24.06.2021 своїх представників не направило, про дату, час та місце розгляду справи повідомлено належним чином.

Колегія суддів апеляційного господарського суду з урахуванням ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 202, ч. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами, оскільки представники відповідача, що не з`явилися, про дату та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, участь представників сторін у судовому засіданні судом обов`язковою не визнавалась, суду не наведено обставин, за яких спір не може бути вирішено в даному судовому засіданні, тому розгляд справи відбувається за відсутності представників відповідача.

Крім того, судова колегія вважає за необхідне зазначити, що у випадку, коли представники сторін чи інші учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Відтак, неявка представників учасників справи у судове засідання за умови належного повідомлення сторін про час і місце розгляду справи, не є безумовною підставою для відкладення розгляду справи, а також враховуючи подання відзиву на апеляційну скаргу, суд дійшов висновку, що підстави для відкладення розгляду справи відсутні.

8. Джерела права й акти їх застосування

Цивільний кодекс України

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до частини 1 статті 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання, зокрема, може забезпечуватися неустойкою.

За змістом частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Згідно з частиною 3 вищезазначеної статті пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до частини 1 статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 617 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Господарський кодекс України

Частиною 2 статті 218 Господарського кодексу України передбачено, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Приписами статті 230 Господарського кодексу України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до частини 4 статті 231 Господарського кодексу України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому, розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Згідно з частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Закон України «Про житлово-комунальні послуги»

Згідно з частиною 1 статті 2 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках.

Згідно з частиною 4 статті 23 та частиною 3 статті 24 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» послуги з централізованого водопостачання та водовідведення надаються згідно з умовами договору, що укладається з урахуванням особливостей, визначених цим Законом, та вимогами правил надання послуг централізованого водопостачання та водовідведення, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, якщо інше не передбачено законом.

Частиною 1 статті 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги споживач зобов`язаний сплатити пеню в розмірі, встановленому в договорі, але не вище 0,01 відсотка суми боргу за кожен день прострочення. Загальний розмір сплаченої пені не може перевищувати 100 відсотків загальної суми боргу.

Закон України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення»

Відповідно до статті 19 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Згідно зі статтею 22 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання» споживачі питної води зобов`язані своєчасно вносити плату за використану питну воду відповідно до встановлених тарифів на послуги централізованого водопостачання і водовідведення.

Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо підтримки платників податків на період здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» №533-IX від 17.03.2020

Пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону до 1 липня 2020 року зупинено дію пункту 10 частини другої та пункту 2 частини четвертої статті 7 та частини першої статті 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» №530-ІХ від 17.03.2020

Підпунктом 4 пункту 3 розділу ІІ Прикінцеві положення Закону, що набрав чинності 17.03.2020, на період дії карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), та протягом 30 днів з дня його відміни забороняється, зокрема, нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги.

Господарський процесуальний кодекс України

За приписами частин 1-3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Аналогічна норма міститься у ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з частиною 1 статті 14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За визначенням частини 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно з ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

9. Позиція апеляційного суду

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, у відповідача виник борг перед позивачем за невиконання умов спірного договору в частині оплати з водопостачання та приймання стічних вод через приєднані мережі в розмірі 189 219,93 грн. Зазначене відповідачем не спростовується, скаржник зазначає лише про відсутність підстав для сплати боргу з огляду на те, що карантинні заходи, встановлені Кабінетом Міністрів України на всій території України, є форс-мажорними обставинами, які негативно вплинули на здійснення ним господарської діяльності.

За умовами п. 6.1 договору сторони погодили, що звільняються від відповідальності за невиконання або часткове невиконання зобов`язань за цим договором, якщо це невиконання є наслідком форс-мажорних обставин.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що за правилами ст. 617 Цивільного кодексу України та ст. 218 Господарського кодексу України сторона звільняється від невиконання своїх зобов`язань виключно у випадку, якщо доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим саме внаслідок дії непереборної сили (форс-мажорних обставин). Тобто, лише посилання на те, що виникнення форс-мажорних обставин мало наслідком невиконання взятих на себе зобов`язань недостатньо для того, щоб особа була звільнена від відповідальності. Вказане також кореспондується з п. 6.2 договору, який передбачає доказування визначених сторонами форс-мажорних обставин.

Водночас, у матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що відповідачем не були виконані договірні зобов`язання саме внаслідок дії непереборних обставин. Більш того, посилаючись на відсутність здійснення господарської діяльності у період з березня 2020 року по березень 2021 року, скаржник також не надає жодних доказів, у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги судова колегія відхиляє.

Колегія суддів апеляційного господарського суду враховує і те, що під час розгляду справи судом першої інстанції відповідачем не було надано жодних пояснень стосовно предмету спору, хоча відповідач був належним чином повідомлений судом про розгляд справи.

Перевіривши здійснений судом першої інстанції перерахунок заявлених до стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат, судова колегія вважає такий перерахунок арифметично вірним та таким, що повністю відповідає положенням чинного законодавства та умовам спірного договору.

Також, враховуючи умови п. 4.6. договору та відсутність доказів на підтвердження того, що позивачем на адресу відповідача направлялися вимоги щодо оплати виставлених рахунків, а останній безпідставно відмовлявся від їх оплати, апеляційний суд погоджується з висновком місцевого господарського суду про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення штрафу.

10. Висновки апеляційного суду

На підставі вищевикладеного, апеляційний господарський суд приходить до висновку, що викладені відповідачем доводи в обґрунтування апеляційної скарги є безпідставними, такими, що не відповідають дійсним обставинам справи, не доведені належними доказами, а тому не підлягають задоволенню. Рішення суду першої інстанції прийнято у відповідності до норм закону без порушення норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні підстави для його скасування.

Керуючись ст. ст.. 129, 232-241, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Шляхово-будівельне управління №41» на рішення Господарського суду Київської області від 22.03.2021 у справі №910/20246/20 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 22.03.2021 у справі №910/20246/20 залишити без змін.

3. Судові витрати (судовий збір) за розгляд апеляційної скарги покладаються на Публічне акціонерне товариство «Шляхово-будівельне управління №41».

4. Поновити дію рішення Господарського суду Київської області від 22.03.2021 у справі №910/20246/20.

5. Матеріали справи №910/20246/20 повернути до Господарського суду Київської області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до ст. 287-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст підписано 09.07.2021.

Головуючий суддя О.В. Тищенко

Судді С.Я. Дикунська

С.Р. Станік