РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

12.07.2021Справа № 910/4468/21
Господарський суд міста Києва у складі судді Ярмак О.М., розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання) господарську справу

За позовом Управління з питань реклами Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (01044, м. Київ, вул. Хрещатик, буд. 36, )

до Товариства з обмеженою відповідальністю "СТЕРЕК" (01004, м.Київ, вул. Велика Васильківська, буд. 19, )

про стягнення 128 559,42 грн.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Управління з питань реклами Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) звернулось з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "СТЕРЕК" про стягнення 128 559,42 грн. боргу, а саме: 99180,04 грн основного боргу за надане місце для розміщення рекламного засобу по договору № 828/19 від 21.12.2019 за період з 01.07.2019 по 31.01.2021, 14876,97 грн 15% штрафу, 7032,63 грн пені, 2531,32 грн 3% річних, 4938,46 грн інфляційних втрат.

Господарський суд міста Києва ухвалою від 19.04.2021 прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, встановив учасникам справи строк для реалізації процесуальних прав.

Згідно повідомлень про вручення поштових відправлень, ухвалу суду від 19.04.2021 позивач отримав - 13.04.

Відповідачу ухвалу суду від 19.04.2021 було надіслано на адресу згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, поштовим відправленням № 713, яке повернено до суду 07.05.2021 із зазначенням причини повернення «вибули», жодних заяв про зміну місцезнаходження відповідача суду не надходило.

14.06.2021 відповідач засобами поштового зв`язку подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що з матеріалами справи ознайомився 31.05.2021 та заявив клопотання про продовження строку для подання відзиву, виклав клопотання про залучення до участі у справі КП ВО КМР (КМДА) «Київреклама» в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору. По суті заявлених вимог учасник справи просив у задоволенні позову відмовити з тих підстав, що спірні правовідносини сторін по договору № 1882/13 від 02.06.2015 щодо місця розміщення реклами у тій самій будівлі, що заявляє позивач у поданому позові за період з 21.12.2019 по 14.01.2021, вже вирішені судом у межах розгляду справи №910/19890/20, яка перебуває у провадженні Північного апеляційного господарського суду, у якій було заявлено борг за період з 11.12.2017 по 30.11.2020 за ту саму вивіску, що за його доводами, є намаганням стягнути позивачем з відповідача заборгованість двічі. Також зазначив, що будівля, в якій надано місце для розміщення реклами в судовому порядку визнано непридатною для використання, з 05.01.2020 її експлуатація заборонена, позивачем не надано жодних первинних документів на підтвердження факту надання послуг.

Розглянувши клопотання відповідача, суд дійшов висновку про наявність підстав для поновлення відповідачу пропущеного процесуального строку для подачі відзиву на позов, долучення відзиву з доданими документами до справи. Клопотання про залучення до участі у справі третьої особи судом відхилено за недоведеністю та необґрунтованістю підстав вчинення відповідної процесуальної дії відповідно ст. 50 ГПК України.

25.06.2021 позивач подав до суду відповіді на відзив.

Згідно положень ст. 248 ГПК України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Враховуючи належне повідомлення сторін про розгляд справи, визначений процесуальний строк для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, за відсутності клопотань учасників справи про продовження процесуальних строків, суд вбачає за можливе здійснити розгляд справи за наявними матеріалами.

Відповідно до ч. 4 ст. 240 ГПК України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

21.12.2019 між Управлінням з питань реклами виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (далі - робочий орган) та ТОВ "СТЕРЕК" (далі - рекламорозповсюджувач) був укладений договір № 828/19 тимчасового користування місцем, що перебуває у комунальній власності територіальної громади м. Києва, для розміщення рекламного засобу (далі - договір).

За умовами п.1.1 договору на підставі відповідного наказу робочого органу про встановлення пріоритету на місце для розміщення рекламного засобу, дозволу на розміщення зовнішньої реклами, наданого на підставі розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), рекламорозповсюджувачу надається право тимчасового платного користування місцем, що перебуває у комунальній власності територіальної громади м. Києва, виключно для розміщення та експлуатації рекламного засобу (далі - право тимчасового користування).

Відповідно до п.1.2 договору, рекламорозповсюджувач зобов`язується прийняти у платне користування місце та користуватись наданим йому місцем добросовісно та розумно, відповідно до загальних вимог законодавства України, правил щодо благоустрою населених пунктів, умов цього договору та Порядку розміщення зовнішньої реклами в місті Києві, затвердженого розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) № 207 від 05.02.2019, своєчасно та у повному обсязі відповідно до умов цього договору здійснювати оплату за користування місцем, сумлінно виконувати свої обов`язки за цим договором, самостійно нести відповідальність за технічний стан рекламного засобу (далі - РЗ).

Адресний перелік є невід`ємною частиною цього договору, який містить перелік місць для розміщення РЗ, на які за рекламорозповсюджувачем встановлено пріоритет та/або на які надано дозволи на розміщення РЗ, із зазначенням адреси та місця для розміщення РЗ, типу, виду, площі, дати та строку дії пріоритету, тощо (п.2.2).

У пункті 6.1 договору сторони дузгодили, що ціною цього договору є плата за право тимчасового користування, розмір якої відповідно до ст. 632 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначається та розраховується на підставі рішень Київської міської ради або розпоряджень її виконавчого органу залежно від встановлених за рекламорозповсюджувачем пріоритетів та наданих дозволів, вказаних у відповідних адресних переліках. Плата за право тимчасового користування місцем нараховується, розраховується та використовується робочим органом у порядку, визначеному рішеннями Київської міської ради або її виконавчого органу ( п. 6.2 договору).

Відповідно до п. 6.3 договору, підставою для нарахування плати за право тимчасового користування місцями та внесення рекламорозповсюджувачем відповідної плати є рішення робочого органу про встановлення/продовження пріоритету, рішення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про надання/продовження дозволу, інші юридичні факти відповідно до ст. 11 ЦК України.

За змістом п.п. 6.4, 6.13, 6.14 договору плата щомісячно перераховується рекламорозповсюджувачем до бюджету міста Києва відповідно до умов договору. Розрахунковим періодом надання місця у тимчасове користування та нарахування плати за тимчасове користування місцем є календарний місяць. Плата за тимчасове користування місцем, штрафні санкції за прострочення здійснення платежів нараховується робочим органом щомісячно та перераховуються рекламорозповсюджувачем не пізніше 20-го числа поточного місяця в розмірах, зазначених у рахунках. Факт неотримання рахунку не звільняє рекламорозповсюджувача від здійснення платежу.

Відповідно до п. 6.15 договору визначено, що акт користування місцем із наведеним у ньому розрахунком плати за тимчасове користування місцем підтверджує факт тимчасового користування цим місцем у відповідному розрахунковому періоді.

Згідно з п. 5.2.3 договору рекламорозповсюджувач зобов`язаний не пізніше 20 числа поточного місяця, отримувати та сплачувати рахунки за право тимчасового користування, у тому числі у разі встановлення/продовження пріоритету.

Даний договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками сторін та діє щодо кожного місця розміщення РЗ протягом строку дії встановленого пріоритету та/або дозволу. Припинення пріоритету або дозволу щодо окремого місця для розміщення РЗ, а також протягом строку фактичного користування місцем (п.8.1 договору).

Матеріалами справи встановлено, що відповідно до Адресної програми на пріоритет № 1 від 21.12.2019 (додаток № 1 до договору) відповідачу було встановлено пріоритет на місце розміщення Рекламної вивіски на будівлі, розміром 1.594*0.228, площа проекції 1,0000, у Печерському районі міста Києва по вул. Велика Васильківська (Червоноармійська), 19, № дозволу 49993-15, № та дата розпорядження про надання/продовження строку дії дозволу № 785 від 31.08.2016 на період з 31.08.2016 по 30.08.2021, розмір плати на місяць 717,50 грн.

Відповідно до Адресної програми на пріоритет № 2 від 21.12.2019 (додаток № 2 до договору) відповідачу було встановлено пріоритет на місце розміщення 1 Рекламної вивіски на будівлі, розміром 3.500*2.500, площа проекції 8,7500, у Печерському районі міста Києва по вул. Велика Васильківська, 19, № дозволу 49718-15, № та дата розпорядження про надання/продовження строку дії дозволу № 791 від 31.08.2016 на період з 31.08.2016 по 30.08.2021, розмір плати на місяць 6278,13грн.

Звертаючись до суду з даним позовом позивач вказав про наявність невиконаного зобов`язання відповідача з оплати послуг за тимчасове користування місяцем для розміщення РМ за період з 21.12.2019 по 14.01.2021 у сумі 99 180,4 грн, за прострочення оплати позивачем нараховано до стягнення з відповідача 14876,97 грн 15% штрафу, 7032,63 грн пені, 2531,32 грн 3% річних, 4938,46 грн інфляційних втрат.

Відповідач позов не визнає, зазначаючи про наявність рішення суду про вирішення спору в частині спірного періоду та не доведення первинними документами факту надання послуг.

Дослідивши зміст укладеного сторонами договору №828/19 від 21.12.2019, суд дійшов висновку, що вказаний правочин за своєю правовою природою є договором про надання послуг.

Відповідно до статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 2 ст. 901 ЦК України встановлено, що положення глави 63 Цивільного кодексу України можуть застосовуватись до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Згідно з ч. 1 статті 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 16 Закону України «Про рекламу», розміщення зовнішньої реклами у населених пунктах проводиться на підставі дозволів, що надаються виконавчими органами сільських, селищних, міських рад, а поза межами населених пунктів - на підставі дозволів, що надаються обласними державними адміністраціями, а на території Автономної Республіки Крим - Радою міністрів Автономної Республіки Крим, в порядку, встановленому цими органами на підставі типових правил, що затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 32 Типових правил розміщення зовнішньої реклами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 2067 від 29.12.2003, визначено, що плата за тимчасове користування місцем розташування рекламних засобів, що перебуває у комунальній власності, встановлюється у порядку, визначеному органами місцевого самоврядування, а місцем, що перебуває у державній або приватній власності, - на договірних засадах з його власником або уповноваженим ним органом (особою). При цьому площа місця розташування рекламного засобу визначається як сума площі горизонтальної проекції рекламного засобу на це місце та прилеглої ділянки завширшки 0,5 метра за периметром горизонтальної проекції цього засобу. Для неназемного та недахового рекламного засобу площа місця дорівнює площі вертикальної проекції цього засобу на уявну паралельну їй площину.

Із матеріалів справи вбачається, що на виконання розпоряджень виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) відповідачу були видані дозволи № 49993-15, № 49718-15 на розміщення рекламних засобів №785, 791. Також сторони підписали адресні переліки, які є невід`ємними частинами договору, згідно з якими відповідачу надане право тимчасового користування місцями за наведеними дозволами на період з 31.08.2016 по 30.08.2021

За період 01.07.2019 по 31.01.2021 тимчасового користування місцем (-ями) РЗ №49718-15, 49993-15 позивачем виставлено для оплати відповідачу рахунки №9721,9772, 9723, 9724, 9725, 9726, 10631, 12437, 14541 (також коригування №18508), №15832 (коригування № 18393), 20079 (коригування № 20080), 22817 (коригування 22818), 26373 (коригування 26374), 28762 (коригування 30277), 33474 (коригування 33475), 36470 (коригування 36472), 38557 ( коригування 38558), 42917 (коригування 42919), 44089,датовані з 21.12.2019 по 14.01.2021.

Відповідно до частини першої статі 193 ГК України та статті 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Доказів оплати відповідачем суми 99 180,04 грн. у т.ч. у визначені п. 6.14 строки, за виставленими позивачем рахунками, суду не надано.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення з відповідача 99 180,00 грн основного боргу є обґрунтованою та підлягає задоволенню у повному обсязі.

При цьому, доводи відповідача про наявність вирішеного спору між сторонами щодо того самого місця РЗ за спірний період у межах справи № 910/19890/20, яка перебуває на апеляційному розгляді, не підтверджені належними засобами доказування, зокрема відповідачем не доведено, що за договором №1182/13 від 02.06.2015 у будівлі по вул..Велика Васильківська, 19 у Печерському районі розміщувалась ті самі РЗ, необхідність місця розміщення яких стало підставою для укладення договору № 828/19 від 21.12.2019.

Заперечення відповідача про неможливість використання будівлі для розміщення РЗ через визнання її непридатною для використання та наявність заборони експлуатації в розумінні п.6.12, 6.13 договору не звільняють від обов`язку здійснювати оплату вказаних послуг. Доказів розірвання сторонами, у т.ч. відповідачем в односторонньому порядку з вказаних підстав, договору № 828/19 від 21.12.2019 суду не надано.

Доказів будь-якого звернення відповідача до позивача в порядку ст. 762 ЦК України матеріали справи не містять.

У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Суб`єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у статті 2 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Згідно з ч. 1 та ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

У п. 7.2 договору сторони визначили право робочого органу застосовувати до рекламорозповсюджувача за несвоєчасне або неповне внесення платежів штрафні санкції у вигляді пені за несвоєчасне або неповне внесення платежів у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми.

Згідно п.7.3 договору визначено, що робочий орган має право додатково нарахувати боржнику за прострочення внесення платежів за тимчасове користування, що складає більше 1 місяця - штраф у розмірі 15 відсотків простроченої суми.

Перевіривши розрахунок заявлених позивачем штрафних санкцій відповідно до наведених норм чинного законодавства та умов договору, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача 14876,97 грн 15% штрафу, 7032,63 грн пені в межах розрахунку позивача.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

Здійснивши перевірку розрахунку заявлених позивачем до стягнення з відповідача 2531,32 грн 3% річних, 4938,46 грн інфляційних втрат, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених вимог, наведений розрахунок є арифметично вірним.

Відповідно до статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідач доказів звільнення від оплати та відповідальності за прострочення виконання зобов`язання, суду не надав, стверджувань позивача не спростував.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Управління з питань реклами Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст 86, 129, 233, 236-240, 248-252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "СТЕРЕК" (01004, м.Київ, вул. Велика Васильківська, буд. 19, ) на користь Управління з питань реклами Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (01044, м. Київ, вул. Хрещатик, буд. 36, ) 99180 (дев`яносто дев`ять тисяч сто вісімдесят) 04 грн основного боргу, 7032 (сім тисяч тридцять дві) грн. 63 коп пені, 14876 (чотирнадцять тисяч вісімсот сімдесят шість) грн. 97 коп 15% штрафу, 2531 (дві тисячі п`ятсот тридцять одну) грн 32 коп 3% річних, 4938 (чотири тисячі дев`ятсот тридцять вісім) грн. 46 коп інфляційних втрат, 2270 (дві тисячі двісті сімдесят) грн. 00 коп витрат по сплаті судового збору.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до статті 241 ГПК України та може бути оскаржене до апеляційної інстанції в строки та порядку передбаченому розділом ІV ГПК України.

Суддя О.М.Ярмак