ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.07.2021 року м. Дніпро Справа № 904/6090/20

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Чередка А.Є. (доповідач)

суддів: Мороза В.Ф., Кузнецова В.О.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал"

на рішення Господарського суду Дніпропетровської області (суддя Панна С.П.) від 16.04.2021р. у справі № 904/6090/20

за позовом Приватного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал", м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Бауріс", м. Дніпро

про стягнення плати за безоблікове водокористування в розмірі 115 638,91 грн., -

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2020р. Приватне акціонерне товариство "Акціонерна компанія "Київводоканал" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Бауріс" про стягнення плати за безоблікове водокористування в розмірі 115 638,91 грн.

Позовоні вимоги обґрунтовані проведеним співробітниками позивача обстеженням об`єкта господарювання, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Кирилівська, 58, за результатом якого було складено акт від 14.11.2017р. № 170391, в якому зазначено про виявлене порушення п. 5.8, п. 5.19 Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затверджених наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 27.06.2008р. № 190, а саме зафіксовано зрив пломби № R18566927. У зв`язку з чим, розрахунок витрат по вказаному об`єкту господарювання позивачем було здійснено як за безоблікове водокористування на суму 115 638,91 грн., яку пред`явлено до сплати відповідачеві.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 16.04.2021р. у справі № 904/6090/20 в задоволенні позовних вимог Приватного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Бауріс" про стягнення плати за безоблікове водокористування в розмірі 115 638,91 грн. відмовлено у повному обсязі.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що на момент виникнення спірних правовідносин відповідач вже не був власником або користувачем об`єкта господарювання, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Кирилівська, 58, а також відсутністю на момент здійснення обстеження між сторонами даного спору договірних відносин.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернулося ПрАТ "Акціонерна компанія "Київводоканал", в якій просить рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 16.04.2021р. у справі № 904/6090/20 скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги позивача задовольнити повністю.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що судом першої інстанції не враховано листи відповідача про подовження строку дії договору про надання послуг з водопостачання та приймання стічних вод через приєднані мережі від 23.07.2015р. №14137/5-07-Т, які на думку позивача підтверджують продовження виконання умов вказаного договору відповідачем. Підтвердженням продовження виконання відповідачем умов вказаного договору на думку апелянта є також здійснення оплат за надані послуги протягом 2017 року з посиланням на цей договір в призначенні платежу.

Також, апелянт вважає, що судом першої інстанції допущено порушення норм процесуального права, яке полягає у необґрунтованій відмові у задоволенні клопотання позивача про залучення співвідповідача у цій справі, що на думку позивача призвело до неправильного вирішення спору та прийняття необґрунтованого рішення.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 01.06.2021р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 16.04.2021р. у справі № 904/6090/20 у письмовому провадженні без виклику та повідомлення учасників справи.

Відповідач не скористався своїм правом та не надав відзив на апеляційну скаргу позивача.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, судова колегія дійшла до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено місцевим господарським судом, 23.07.2015р. між Приватним акціонерним товариством "Акціонерна компанія "Київводоканал" (позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Бауріс" (відповідач) було укладено Договір про надання послуг з водопостачання та приймання стічних вод через приєднані мережі № 14137/5-07-Т (далі Договір).

Відповідно до п. 1.1. Договору позивач (Постачальник) зобов`язується надавати відповідачу (Абонент) послуги з постачання питної води та приймання від нього стічних вод у систему каналізації м. Києва за адресами об`єктів водоспоживання, зазначеними у дислокації об`єктів водоспоживання та водовідведення (яка є невід`ємною частиною цього договору) та на підставі пред`явлених Абонентом умов (дозволу) на скид стічних вод у систему каналізації м.Києва, а Абонент зобов`язується здійснювати своєчасну оплату наданих йому Постачальником послуг на умовах цього договору та дотримуватись порядку користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України.

У дислокації об`єктів водоспоживання та водовідведення (яка є невід`ємною частиною цього договору) сторонами зазначено нежитлове приміщення АЗС за адресою: вул. Фрунзе, 58.

Пунктом 3.2.6. Договору передбачено, що постачальник має право припиняти надання послуг до повного погашення Абонентом заборгованості за спожиті послуги водопостачання та водовідведення, а також у зв`язку з невиконанням Абонентом вимог Постачальника та п. 3.3.12 цього договору, у разі нераціонального використання послуг водопостачання та/або водовідведення, закінчення терміну дії цього договору.

У відповідності до п. 4.1. Договору, сторони несуть відповідальність за невиконання умов цього договору відповідно до чинного законодавства та цього договору.

Пунктом 5.11. Договору визначено, що внесення змін до умов цього договору відбувається шляхом підписання обома сторонами додаткової угоди.

Згідно із п. 7.1. Договору, він набуває чинності з моменту його підписання сторонами та діє до 30.09.2015р.

Умовами Договору не передбачено можливості автоматичної пролонгації строку дії Договору або продовження строку його дії без укладення відповідної додаткової угоди.

Додатковою угодою до Договору від 16.12.2015р. його строк дії було продовжено до 16.06.2016р.

Додатковою угодою до Договору від 14.07.2016р. в п. 7.1. Договору сторонами було внесено зміни та викладено у наступній редакції: Цей договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами та діє до 31.12.2016р..

Як вбачається з матеріалів справи, 14.11.2017р. позивачем було проведено обстеження водопостачання та водовідведення об`єкту господарювання, який знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Кирилівська, 58.

За результатом обстеження позивачем було складено акт обстеження від 14.11.2017р. № 170391, в якому зазначено про виявлене порушення п. 5.8, п. 5.19 Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затверджених наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 27.06.2008р. № 190 (далі Правила № 190), а саме зафіксовано зрив пломби №.

Позивачем було здійснено розрахунок витрат води по об`єкту господарювання, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , як за безоблікове водокористування на підставі п.п. 3.3, 3.4, Правил № 190 за період з 14.10.2017 по 07.11.2017 на суму 115 638,91 грн.

Відповідач вартість безоблікового водокористування у сумі 115 638,91 грн. не сплатив, що стало підставою звернення позивача до суду.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, місцевий господарський суд виходив з того, що на момент здійснення обстеження об`єкту господарювання, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі якого складено акт обстеження від 14.11.2017р. № 170391, відповідач вже не був споживачем послуг з водопостачання та водовідведення за вказаним об`єктом господарювання.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відносини, що виникли між сторонами у справі на підставі Договору, є господарськими зобов`язаннями, тому, згідно зі ст. 4, 173-175 і ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, до цих відносин мають застосовуватися відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 193 Господарського кодексу України визначено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону та інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

У відповідності до ч. 3, 4 ст. 179 Господарського кодексу України, укладення господарського договору є обов`язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов`язком для суб`єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов`язковості укладення договору для певних категорій суб`єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки визначені Законом України "Про житлово-комунальні послуги".

Статтею 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) унормовано, що житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Утримання будинків і прибудинкових територій - господарська діяльність, спрямована на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи щодо забезпечення експлуатації та/або ремонту жилих та нежилих приміщень, будинків і споруд, комплексів будинків і споруд, а також утримання прилеглої до них (прибудинкової) території відповідно до вимог нормативів, норм, стандартів, порядків і правил згідно із законодавством.

Відповідно до статті 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Згідно з ч. 1 ст. 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Отже, обов`язковість укладення договору на централізоване постачання холодної води встановлена законом. При цьому, як було зазначено вище Договір про надання послуг з водопостачання та приймання стічних вод через приєднані мережі від 23.07.2015р. № 14137/5-07-Т припинв свою дію.

Водночас, колегія суддів звертає увагу, що пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" встановлено, що споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Зазначений правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 20.04.2016 року у справі № 6-2951цс15, постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.09.2018 року у справі № 751/3840/15-ц, постановах Касаційного господарського суду від 11.04.2018 року у справі № 904/2238/17 та від 16.10.2018 року у справі № 904/7377/17.

Отже, з огляду на факт відсутності договору про надання послуг з водопостачання та приймання стічних вод через приєднані мережі, необхідним є доведення факту надання та споживання таких послуг відповідачем в період з 14.10.2017р. по 07.11.2017р.

При цьому, позивачем в силу приписів ст. 14 Господарського процесуального кодексу України повинно бути доведено за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів факт надання послуг, їх обсяг, вартість, а також настання у відповідача строку виконання грошового зобов`язання з оплати таких послуг.

Як вбачається з матеріалів справи, в підтвердження правомірності нарахування вартості послуг з водопостачання у розмірі заявлених позовних вимог позивачем надано акт обстеження від 14.11.2017р. № 170391. В підтвердження ж того, що послуги отримувалися відповідачем, позивач посилається на факт здійснення відповідачем оплат за надані послуги протягом 2017 року, тобто вже після припинення дії Договору.

Водночас, в підтвердження своїх заперечень проти позовних вимог відповідачем надано витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 83075334 від 22.03.2017р., у відповідності до якого з 20.03.2017р. право власності на об`єкт нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 , перейшло до Товариства з обмеженою відповідальністю "Текіла Голд". Докази, які б підтверджували факт користування відповідачем зазначеним майном в період з 14.10.2017р. по 07.11.2017р., матеріали справи не містять.

За таких обставин, колегія суддів апеляційного суду констатує, що позивачем не доведено за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів факту надання послуг з водопостачання по об`єкту нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 , в період з 14.10.2017р. по 07.11.2017р., саме відповідачеві.

Судова колегія відхиляє посилання позивача на здійснення відповідачем оплат за надані послуги протягом 2017 року, як на підставу продовження Договору, оскільки цей факт не є підтвердженням отримання цих послуг відповідачем. Правомірність здійснення цих оплат відповідачем, а також відповідність законодавству угоди про компенсацію витрат на комунальні послуги від 31.03.2017р. № 004-Б, укладеної між ТОВ "Бауріс" та ТОВ "Текіла Голд", не є предметом розгляду даної справи, отже, правова оцінка цим фактам апеляційним судом не надається.

Щодо акту обстеження від 14.11.2017р. № 170391, колегія суддів апеляційного суду зазначає наступне.

Як вбачається з вказаного акту обстеження, з боку споживача він підписаний Котик Олександром Васильовичем.

Пунктом 3.3.7. Договору передбачений обов`язок Абонента визначити зі своєї сторони відповідальну особу для здійснення всіх функцій Абонента, обумовлених цим договором, та проінформувати про це Постачальника.

В ході розгляду справи судом першої інстанції, відповідач заперечував наявність у нього трудових відносин з ОСОБА_1 . В свою чергу, позивачем не надано доказів того, що саме Котик Олександр Васильович був відповідальною особою, визначеною відповідачем для виконання функцій Абонента у відповідності до Договору.

За таких обставин, судова колегія вважає, що наданий позивачем акт обстеження від 14.11.2017р. № 170391 не є належним доказом того, що послуги з водопостачання по об`єкту нерухомого майна за адресою: м. Київ, вул. Кирилівська, буд. 58, отримувалися відповідачем.

Також, колегія суддів апеляційного суду відхиляє доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, яке полягає у нібито необґрунтованій відмові у задоволенні клопотання позивача про залучення співвідповідача у цій справі, виходячи з наступного.

Положеннями статті 47 Господарського процесуального кодексу України визначено, що позов може бути пред`явлений спільно кількома позивачами або до кількох відповідачів. Кожен із позивачів або відповідачів щодо іншої сторони діє в судовому процесі самостійно. Участь у справі кількох позивачів і (або) відповідачів (процесуальна співучасть) допускається, якщо: 1) предметом спору є спільні права чи обов`язки кількох позивачів або відповідачів; 2) права або обов`язки кількох позивачів чи відповідачів виникли з однієї підстави; 3) предметом спору є однорідні права і обов`язки.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено судом апеляційної інстанції, відповідач та ТОВ "Текіла Голд" в різний час були власниками об`єкта нерухомості за адресою: м. Київ, вул. Кирилівська, буд. 58. Матеріали справи не містять доказів того, що вказане майно в період з 14.10.2017р. по 07.11.2017р. було у спільній власності чи користуванні вказаних юридичних осіб, або того, що вони в цей період отримували послуги від позивача спільно. Отже, виходячи з характеру спірних правовідносин, у справі, що розглядається, відсутні підстави, передбачені ст. 47 Господарського процесуального кодексу України, для залучення ТОВ "Текіла Голд" як співвідповідача.

Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно зі ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 78 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно зі ст. 79 Господарського процесуального кодексу України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За таких обставин, судова колегія вважає, що місцевим господарським судом вірно встановлено, що на дату проведення обстеження водопостачання та водовідведення об`єкта господарювання, який знаходиться за адресою: м.Київ, вул. Кирилівська, 58, за результатом перевірки якого позивачем було складено акт обстеження від 14.11.2017р. № 170391, відповідач не був власником та користувачем зазначеного майна, а отже і не міг бути споживачем послуг з водопостачання та водовідведення.

Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про необґрунтованість вимог позивача про стягнення з відповідача плати за безоблікове водокористування в розмірі 115 638,91 грн.

Також, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для залучення ТОВ "Текіла Голд" як співвідповідача у цій справі, та вважає, що судом вірно відмовлено у задоволенні відповідного клопотання позивача.

З огляду на усе вищевикладене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, оскаржуване рішення господарського суду відповідає фактичним обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права, тому підстави, передбачені ст. 277 Господарського процесуального кодексу України, для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення Господарського суду Дніпропетровської області у даній справі відсутні.

Згідно з ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті позивачем судового збору за подання апеляційної скарги у сумі 3 153,00грн. слід покласти на останнього.

З підстав наведеного та керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 16.04.2021р. у справі № 904/6090/20 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 16.04.2021р. у справі № 904/6090/20 залишити без змін.

Судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги покласти на Приватне акціонерне товариство "Акціонерна компанія "Київводоканал".

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя А.Є. Чередко

Суддя В.Ф. Мороз

Суддя В.О. Кузнецов