РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

08.07.2021Справа № 910/6802/21

за позовом Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія

«Нафтогаз України»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Брокенергія»

про стягнення 7.731.900,34 грн

Суддя Сівакова В.В.

секретар судового засідання Кимлик Ю.В.

За участю представників сторін:

від позивача Пронюк В.Я., адвокат за довіреністю № 14-340 від 22.12.2020

від відповідача не з`явився

Суть спору :

27.04.2021 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Брокенергія» про стягнення 7.731.900,34 грн.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що на підставі укладеного між сторонами договору постачання природного газу № 4146/1920-ЕЕ-29 від 27.09.2019, позивачем у період з листопада 2019 року по квітень 2020 року передано у власність відповідача природний газ на загальну суму 17.993.353,08 грн. Умовами договору встановлено, що остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється відповідачем до 25 числа місця, наступного за місяцем поставки газу, а також встановлено відповідальність за порушення прострочення виконання грошового зобов`язання. Враховуючи те, що відповідачем було лише частково сплачено суму заборгованості за поставлений природний газ, позивач звернувся до суду з вимогою стягнути з відповідача 7.731.900,34 грн, з яких 6.854.240,34 грн основного боргу, 124.570,96 грн пені, 501.247,70 грн інфляційних втрат та 3% річних у розмірі 251.841,34 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.05.2021 відкрито провадження у справі № 910/6802/21; прийнято позовну заяву до розгляду; розгляд справи вирішено здійснювати в порядку загального позовного провадження; підготовче засідання призначено на 01.06.2021.

Даною ухвалою суду зобов`язано відповідача протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали подати суду відзив на позов в порядку ст. 165 Господарського процесуального кодексу України з доданням доказів, що підтверджують обставини викладені в ньому, та докази направлення цих документів позивачу.

У відповідності до ст. 242 Господарського процесуального кодексу України ухвалу про відкриття провадження у справі від 11.05.2021 було направлено відповідачу рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення за № 503 за адресою, що зазначена в позовній заяві, а саме: 01024, м. Київ, вул. Антоновича, 26, офіс 17, яка згідно інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань станом на 06.05.2021 є місцезнаходженням відповідача.

Відповідач ухвалу суду від 11.05.2021, надіслану за вказаною вище адресою, отримав 14.05.2021, що підтверджується наявним в матеріалах справи повідомленням про вручення поштового відправлення за № 503, а отже відповідач мав подати відзив на позовну заяву у строк до 31.05.2021 включно.

Ухвалою Господарського суду міста Києва № 910/6802/21 від 01.06.2021, у зв`язку з нез`явленням сторін, підготовче засідання відкладено на 17.06.2021.

01.06.2021 від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач проти задоволення позовних вимог заперечує посилаючись на те, що статтею 232 Господарського кодексу України встановлено період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконано; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається із дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконано, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. Відповідач розрахунок пені позивача вважає методологічно правильним, проте він є хибним у зв`язку з включенням в період нарахування пені прострочення оплати за кожною накладною після сплину 6 місяців від дати, коли оплата мала бути здійснена (позивачем помилково не застосовано у розрахунку пені приписи частини шостої статті 232 ГК). Сторонами, не встановлено у договорі № 4146/1920-ЕЕ-29 постачання природного газу від 27.09.2019 інший строк нарахування штрафних санкцій, який обчислюється роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК). Пункт 9.3 спірного договору не встановлює інший строк, періоду нарахування штрафних санкцій.

10.06.2021 від позивача до суду надійшла відповідь на відзив, в якій позивач зазначає, що розрахунок позовних вимог здійснено станом на 28.02.2021 і пеня нарахована з урахуванням сум та строку прострочення сплати основного боргу відповідача перед позивачем за договором за актами: за актом за грудень 2019 року з 28.01.2020 по 30.01.2020 і сума становить 3.742,89 грн; за актом за січень 2020 року з 26.02.2020 по 17.04.2020 і сума становить 87.054,15 грн; за актом за лютий 2020 року з 26.03.2020 по 17.04.2020 і сума становить 33.773,92грн. Отже, розрахунок пені, що підлягає стягненню за цим позовом, здійснено у відповідності до вимог статті 232 Господарського кодексу України. Отже, доводи відповідача про неправомірність нарахування сум пені за зобов`язаннями з договору спростовуються вище наведеним.

В підготовчому засіданні 17.06.2021 судом постановлено ухвалу на місці, не виходячи до нарадчої кімнати, у відповідності до ст.ст. 182, 185 Господарського процесуального кодексу України, про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 08.07.2021.

У відповідності до ст. 242 Господарського процесуального кодексу України ухвалу від 17.06.2021 було направлено відповідачу рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення за № 430 за адресою: 01024, м. Київ, вул. Антоновича, 26, офіс 17.

Згідно роздруківки з офіційного сайту АТ «Укрпошта» в мережі Інтернет вбачається, що відповідачу 29.06.2021 вручено поштове відправлення за номером 430.

29.06.2021 від відповідача до суду надійшло клопотання, в якому відповідач просить продовжити підготовчого провадження на 30 (тридцять) днів для належної підготовки справи для розгляду по суті посилаючись на неотримання відповіді позивача на відзив, у зв`язку з чим відповідач не може надати заперечення на цю відповідь.

29.06.2021 від відповідача до суду надійшло клопотання, в якому відповідач просить передати справу на розгляд іншому суду в межах територіальної підсудності, а саме до господарського суду сумської області посилаючись на те, що відповідач зареєстрований (місцезнаходження): 42704, Сумська область, м. Охтирка, вул. Снайпера, 13.

29.06.2021 від відповідача до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких відповідач зазначає, що відповідачем отримано відповідь на відзив 04.06.2021. Відповідач заперечує проти доводів викладених у відповіді на відзив та зазначає, що пеня нарахована поза межами 6 місячного строку, тому стягненню не підлягає.

07.07.2021 від позивача до суду надійшли заперечення на клопотання відповідача про передачу справи на розгляд іншого суду посилаючись на наступне. На дату подання позовної заяви (23.04.2021) до суду та час відкриття провадження у справі, місцезнаходження відповідача було визначено: 01024, м. Київ, вул. Антоновича, 26, офіс 17. Отже справа № 910/6802/21 прийнята судом до свого провадження з додержанням правил підсудності. Зазначена обставина підтверджується і самим відповідачем, зокрема станом на 29.05.2021 згідно офіційного бланку ТОВ «Брокенергія», на якому виготовлено відзив на позовну заяву, також значиться адреса: 01024, м. Київ, вул. Антоновича, 26, офіс 17.

В судовому засіданні 08.07.2021 судом постановлено ухвалу на місці, не виходячи до нарадчої кімнати, про залишення без розгляду клопотання відповідача про продовження строку підготовчого провадження, оскільки 17.06.2021 судом вже закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні 08.07.2021 судом постановлено ухвалу на місці, не виходячи до нарадчої кімнати, про відмову в задоволенні клопотання про направлення справи за територіальною підсудністю, з огляду на наступне

На момент звернення позивача з позовом до суду в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань за ідентифікаційним кодом 40050036 зареєстровано юридичну особу - Товариство з обмеженою відповідальністю «Брокенергія» з місцезнаходженням: 01024, м. Київ, вул. Антоновича, 26, офіс 17.

Слід відзначити, що відповідно до ч. 2 ст. 31 Господарського процесуального кодексу України справа, прийнята до свого провадження з додержанням правил підсудності, повинна бути ним розглянута і в тому випадку, коли в процесі розгляду справи вона стала підсудною іншому суду, за винятком випадків, коли внаслідок змін у складі відповідачів справа відноситься до виключної підсудності іншого суду.

Суд вважає за необхідне відзначити, що відповідно до ч. 7 ст. 120 Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи.

Відповідач про зміну свого місцезнаходження повідомив суд лише 29.06.2021.

Позивач в судовому засіданні 08.07.2021 позовні вимоги підтримав повністю.

Відповідач в судове засідання 08.07.2021 не з`явився.

Суд приходить до висновку, що наявних в матеріалах справи документів достатньо для вирішення справи по суті без участі представника відповідача.

В судовому засіданні 08.07.2021 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представника позивача, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

27.09.2019 між Акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (постачальник, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Брокенергія» (споживач, відповідач) було укладено договір постачання природного газу № 4146/1920-ЕЕ-29 (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1 договору постачальник зобов`язується поставити споживачу природний газ, а споживач зобов`язується прийняти його та оплатити на умовах цього договору.

Спір виник в зв`язку з тим, що відповідачем в порушення умов договору не було своєчасно сплачено за поставлений природний газ, в зв`язку з чим виникла заборгованість в розмірі 6.854.240,34 грн та позивачем за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання нараховані пеня в сумі 124.570,96 грн, інфляційні втрати в розмірі 501.247,70 грн та 251.841,34 грн - 3% річних.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Згідно з ст. 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до п. 1. ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона -постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За приписами ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі - продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 631 Цивільного кодексу України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Відповідно до п. 11.1 договору він набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підпису постачальника печаткою і діє в частині постачання природного газу до 30.04.2020 (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

Згідно з п. 1.2 договору природ6нй газ, що постачається за цим договором використовується споживачем виключно для виробництва електричної енергії.

Відповідно до п. 2.1 договору постачальник передає споживачу у жовтень 2019 року - квітні 2020 року замовлений споживачем обсяг (об`єм) природного газу в кількості 4100 тис. куб. метрів, в тому числі по місяцях (далі - розрахункові періоди):

жовтень 2019 року - 90 тис. куб. метрів,

листопад 2019 року - 730 тис. куб. метрів,

грудень 2019 року - 900 тис. куб. метрів,

січень 2020 року - 970 тис. куб. метрів,

лютий 2020 року - 720 тис. куб. метрів,

березень 2020 року - 640 тис. куб. метрів,

квітень 2020 року - 50 тис. куб. метрів.

За змістом п. 3.8 договору приймання-передача газу, переданого постачальником споживачу у відповідному розрахунковому періоді оформлюється актом приймання-передачі газу.

Відповідно до п. 3.11 договору споживач підтверджує, що підписаний сторонами акт приймання-передачі газу за розрахунковий період свідчить про повне виконання постачальником своїх зобов`язань за цим договором в частині постачання природного газу у відповідному розрахунковому періоді.

В матеріалах справи наявні наступні акти приймання-передачі природного газу загальною вартістю 17.993.353,08 грн, підписані та скріплені печатками обох сторін:

від 30.11.2019 на суму 3.237.546,88 грн,

від 31.12.2019 на суму 3.569.480,34 грн,

від 31.01.2020 на суму 4.776.519,41 грн,

від 29.02.2020 на суму 3.748.830,08 грн,

від 31.03.2020 на суму 2.171.361,74 грн,

від 30.04.2020 на суму 453.614,63 грн.

До договору сторонами укладено рід додаткових угод, якими було погоджено зміну обсягів газу та його ціни.

Відповідно до п. 5.1 договору оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100% поточної оплати протягом розрахункового періоду.

Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем постачання газу.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем здійснено часткову оплату поставленого природного газу на загальну суму 11.139.112,74 грн, наступним чином:

29.10.2019 на суму 3.591.308,00 грн,

31.01.2020 на суму 3.215.719,22 грн,

25.03.2020 на суму 1.000.000,00 грн,

20.10.2020 на суму 3.332.085,52 грн.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Матеріали справи свідчать, що відповідач в порушення взятих на себе за договорами зобов`язань вартість товару у визначений строк не сплатив, в зв`язку з чим виникла заборгованість перед позивачем, який не оспорений відповідачем та становить 6.854.240,34 грн (17.993.353,08 грн - 11.139.112,74 грн).

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як визначено абзацом 1 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 2 ст. 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язань, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Доказів того, що відповідачем виконано зобов`язання по сплаті поставленого природного газу за договором в повному обсязі не подано.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про наявність передбачених чинним законодавством правових підстав для стягнення з відповідача вартості поставленого газу в розмірі 6.854.240,34 грн.

Пункт 1 статті 612 Цивільного кодексу України визначає що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Матеріалами справи підтверджується те, що відповідач, в порушення умов договору, у визначені строки оплату поставленого газу повністю не проводив, а отже є таким, що прострочив виконання зобов`язання.

Пунктом 1 ст. 216 Господарського кодексу України встановлено що, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно п. 1 ст. 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до п. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Пунктом 1 ст. 546 Цивільного кодексу України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися зокрема неустойкою.

При цьому, відповідно до п. 1 ст. 547 Цивільного кодексу України правочини щодо забезпечення виконання зобов`язань вчиняється у письмовій формі.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частина 2 ст. 551 Цивільного кодексу України визначає, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Сторони можуть домовитись про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків передбачених законом.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом зокрема сплата неустойки.

Пунктом 7.2 договору передбачено, що у разі прострочення споживачем оплати згідно пунктів 5.1, 5.6 цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 17,8% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Додатковою угодою № 7 від 28.01.2020 внесено зміни до п. 7.2 договору та визначено пеню у розмірі 14,2%, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Відповідно до п. 9.3 договору строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогами про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності) у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, збитків становить 5 (п`ять) років.

Згідно з ч. 2 ст. 343 Господарського кодексу України платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» встановлює, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

При укладанні договору сторони визначили відповідальність за порушення зобов`язання щодо оплати поставленого природного газу.

Пунктом 6 статті 232 Господарського кодексу України встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

При укладанні договору сторони визначили відповідальність за порушення зобов`язання щодо сплати платежів.

Пунктом 6 статті 232 Господарського кодексу України встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Даною нормою передбачено період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін.

Необхідно також мати на увазі, що умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов`язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України, строку, за який нараховуються штрафні санкції.

При укладанні договору сторони визначили відповідальність за порушення зобов`язання щодо оплати за отриманий газ, проте не передбачили інший період нарахування ніж встановлений законом.

З поданого позивачем до позовної заяви розрахунку пені вбачається, що позивачем здійснено її нарахування наступним чином

за поставлений у грудні 2019 року газ

на суму 3.215.719,22 грн боргу за період з 28.01.2020 по 30.01.2020;

за поставлений у січні 2020 року газ

на суму 4.776.519,41 грн боргу за період з 26.02.2020 по 24.03.2020;

на суму 3.776.519,41 грн боргу за період з 25.03.2020 по 17.04.2020;

за поставлений у лютому 2020 року газ

на суму 3.784.830,08 грн боргу за період з 26.03.2020 по 17.04.2020;

Відповідно до ст. 253 Цивільного кодексу України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Згідно з ч. 5 ст. 254 Цивільного кодексу України якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

З огляду на умови п. 5.1 договору та враховуючи зазначені норми судом встановлено, що прострочення з оплати поставленого газу починає обчислюватись у такі строки

за поставлений у грудні 2019 року газ з 28.01.2020 (оскільки 25.01.2020 є суботою);

за поставлений у січні 2020 року газ з 26.02.2020;

за поставлений у лютому 2020 року газ з 26.03.2020.

Отже, помилковими є твердження відповідача, що позивачем здійснено нарахування пені після сплину 6 (шести) місяців від дати, коли оплата мала бути здійснена.

В зв`язку з тим, що взяті на себе зобов`язання по сплаті поставленого природного газу відповідач не виконав, він повинен сплатити позивачу, крім суми основного боргу, пеню розмір якої за обґрунтованим розрахунком позивача становить 124.570,96 грн.

Вимоги позивача в частині стягнення пені в розмірі 124.570,96 грн обґрунтовані і підлягають задоволенню.

В зв`язку з тим, що відповідач припустився прострочення зі сплати отриманого газу, позивач на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України просить суд стягнути з відповідача 501.247,70 грн інфляційних втрат та 251.841,34 грн - 3% річних.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3 % річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

Умовами договору інший розмір процентів не визначений.

За результатами здійснення судом власного перерахунку 3% річних становлять 251.841,33 грн, які підлягають задоволенню.

В іншій частині позовних вимог про стягнення 3% річних в позові слід відмовити, оскільки позивачем при здійсненні підрахунку загальної суми 3% річних за кожним місяцем нарахування допущено арифметичну помилку.

За результатами здійснення судом власного перерахунку інфляційні втрати становлять 497.413,87 грн, які підлягають задоволенню.

В іншій частині позовних вимог про стягнення інфляційних втрат позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Частинами 3, 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідачем не спростовано належними засобами доказування обставин, на які посилається позивач в обґрунтування своїх позовних вимог.

Зважаючи на вищевказане, позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню частково.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 129, ст.ст. 237, 238, 240 ГПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Брокенергія» (42704, Сумська область, м. Охтирка, вул. Снайпера, 13, ) на користь Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01601, м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, 6, ) 6.854.240 (шість мільйонів вісімсот п`ятдесят чотири тисячі двісті сорок) грн 34 коп. основного боргу, 124.570 (сто двадцять чотири тисячі п`ятсот сімдесят) грн 96 коп. пені, 497.413 (чотириста дев`яносто сім тисяч чотириста тринадцять) грн 87 коп. інфляційних втрат, 251.841 (двісті п`ятдесят одна тисяча вісімсот сорок одна) грн 33 коп. 3% річних та 115.921 (сто п`ятнадцять тисяч дев`ятсот двадцять одна) грн 00 коп. витрат по сплаті судового збору.

3. В іншій частині в позові відмовити повністю.

Відповідно до частини 1 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

Повне рішення складено 12.07.2021.

СуддяВ.В.Сівакова