РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

29.06.2021Справа № 361/17/15-ц

За позовом ОСОБА_1

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Бобрик"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_2

про визнання недійсним рішення загальних зборів та зобов`язання вчинити дії.

Суддя Борисенко І.І.

Секретар судового засідання Холодна Н.С.

Представники сторін: згідно протоколу судового засідання.

Обставини справи:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся з позовною заявою до Броварського міськрайонного суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Бобрик", в якій з урахуванням подальших змін просив:

- визнати незаконним звільнення його з посади директора ТОВ "Бобрик" за сумісництвом;

- скасувати оформлене протоколом № 3 позачергових загальних зборів учасників ТОВ "Бобрик" від 28 грудня 2012 року рішення цих зборів учасників про звільнення позивача з посади директора товариства з 28 грудня 2012 року з ініціативи власника на підставі пункту 4 частини першої статті 36 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) (далі - рішення загальних зборів учасників ТОВ "Бобрик" від 28 грудня 2012 року);

- скасувати наказ № 2-З від 28 грудня 2012 року про звільнення позивача з посади директора ТОВ "Бобрик" за сумісництвом з 28 грудня 2012 року (далі - наказ № 2-З від 28 грудня 2012 року);

- поновити позивача на посаді директора ТОВ "Бобрик";

стягнути з ТОВ "Бобрик" на користь позивача середній заробіток за весь час вимушеного прогулу з дня звільнення до дня ухвалення судового рішення.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 07.04.2017 року у задоволенні позову відмовлено, зважаючи на пропуск строку звернення з трудовим позовом.

В подальшому, не погоджуючись з вказаним рішення суду, позивачем подано апеляційну скаргу.

За наслідками розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 , 18.07.2017 року Апеляційним судом Київської області апеляційну скаргу задоволено. Скасовано рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 07.04.2017 року, ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано незаконним і скасувано рішення загальних зборів ТОВ "Бобрик" від 28 грудня 2012 року та виданий того ж дня наказ № 2-З про звільнення позивача; поновив останнього на посаді директора ТОВ "Бобрик"; стягнув з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 28 грудня 2012 року до 27 грудня 2013 року у сумі 21 912,33 грн.

Рішення судів першої й апеляційної інстанцій позивач і відповідач оскаржили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

17 серпня 2017 року Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ постановив ухвалу про відмову у прийнятті касаційної скарги відповідача на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 7 квітня 2017 року.

Того ж дня Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ постановив ухвалу про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою відповідача на рішення Апеляційного суду Київської області від 18 липня 2017 року та зупинення виконання цього рішення (крім частини про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку, яка підлягає негайному виконанню).

25 вересня 2017 року Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ постановив ухвалу про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою позивача.

17 липня 2019 року Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду ухвалою передав справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 28.08.2019 справу прийнято до провадження, розгляд справи вирішено здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Постановою Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 касаційні скарги ТОВ "Бобрик" та ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 07.04.2017 року та рішення Апеляційного суду Київської області від 18.07.2017 скасовано, а провадження у справі закрито з підстав не підсудності вказаної справи суду цивільної юрисдикції.

Вказаною постановою, Велика Палата Верховного Суду роз`яснила позивачу про можливість звернутися протягом десяти днів з дня отримання постанови із заявою про направлення справи до відповідного суду господарської юрисдикції.

Реалізуючи своє право на звернення з заявою про направлення справи до суду господарської юрисдикції, позивачем подано відповідну заяву.

Ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 07.04.2020 справу № 361/17/15-ц за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Бобрик", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_2 , про визнання звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу передано до Господарського суду міста Києва для продовження розгляду.

Відповідно до відмітки канцелярії Господарського суду міста Києва справу № 361/17/15-ц отримано 22.04.2020.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.04.2020 справу № 361/17/15-ц передано на розгляд судді Борисенко І.І.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.04.2020 справу № 631/17/15-ц прийнято до розгляду. Розгляд справи ухвалено здійснювати у порядку загального позовного провадження з призначенням підготовчого судового засідання.

16.06.2020 відповідачем подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач проти позову заперечив повністю з тих підстав, що позивачем не доведено порушення його прав, а загальні збори від 28.12.2012 були проведені без порушення процедури скликання загальних зборів учасників товариства відповідача.

21.07.2020 Відповідачем подано Клопотання про закриття провадження у справі, в якому Відповідач довів суду та підтвердив документально, що ним на виконання Рішення Апеляційного суду Київської області від 18 липня 2017 року, 18.10.2017 були проведені збори учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Бобрик", на яких було розглянуто питання та вирішено виконати Рішення Апеляційного суду Київської області від 18 липня 2017 року у справі №361/17/15-ц шляхом складання відповідного наказу.

Наказом № 15 від 18.10.2017 вирішено:

- скасувати наказ №2-З від 28 грудня 2012 року про звільнення ОСОБА_1 з посади директора ТОВ "Бобрик" за сумісництвом;

- поновити ОСОБА_1 на посаді директора ТОВ "Бобрик" за сумісництвом з 28.12.2012;

- виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі місячної заробітної плати.

Тому, Відповідач просить закрити провадження у справі у зв`язку із відсутністю предмету спору у даній справі №361/17/15-ц, на підставі п.2 ч.1 ст. 231 ГПК України.

Представник позивача заперечив проти Клопотання про закриття провадження.

25.09.2020 Позивач подав до суду заяву про збільшення позовних вимог, відповідно до якої просить суду:

- визнати незаконним звільнення ОСОБА_1 з посади директора ТОВ "Бобрик" оформлене наказом ТОВ "Бобрик" № 2-З від 28 грудня 2012 року;

- скасувати рішення зборів учасників ТОВ "Бобрик" № З від 28 грудня 2012 року;

- поновити позивача на посаді директора ТОВ "Бобрик" починаючи з 17 05.2015;

- скасувати п.4 наказу №15 від 18.10.2017 ТОВ "Бобрик" в частині звільнення ОСОБА_1 (позивача) з посади директора ТОВ "Бобрик" за сумісництвом з 17 травня 2015 року у зв`язку з припиненням повноважень на підставі п.5 ч.1 ст.41 КЗпП України;

- стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Бобрик" (відповідача) на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період часу з 27.12.2013 по 18.10.2017 в розмірі 96 136,99 грн.

В частині визнання недійсним та скасування наказу №2-3 від 28.12.2012р. ТОВ "Бобрик" позовні вимоги залишити без розгляду.

Відповідач подав заперечення проти Заяви позивача про збільшення позовних вимог, оскільки остання не відповідає вимогам п. 2 ч.2 ст. 46 ГПК України.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.02.2021 суд частково задовольнив заяву позивача про збільшення позовних вимог від 25.09.2020, вирішив що заява підлягає часткову задоволенню, а саме суд прийняв до розгляду вимоги позивача:

- про скасування рішення зборів учасників ТОВ "Бобрик" №3 від 28 грудня 2012 року;

- про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Бобрик" (відповідача) на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період часу з 27.12.2013 по 18.10.2017 в розмірі 96 136,99 грн. та подальший розгляд справи здійснюється з урахуванням Ухвали Господарського суду міста Києва від 09.02.2021.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.02.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.

При розгляді справи по суті в судовому засіданні судом було заслухано вступне слово позивача та відповідача, з`ясовано обставини справи та досліджено докази відповідно до ст.ст. 208-210 ГПК України.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку, що наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення.

У судовому засідання 29.06.2021 року було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши надані учасниками судового процесу документи і матеріали, заслухавши пояснення представників відповідача, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти позову, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Бобрик" було створено на загальних зборах учасників 18 травня 2012 року.

Відповідно до протоколу № 1 загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Бобрик" від 18 травня 2012 засновниками і учасниками цього товариства є позивач ОСОБА_1 і третя особа ОСОБА_2 , яким належить відповідно 30% і 70% Статутного капіталу.

Цими зборами було затверджено Статут Товариства з обмеженою відповідальністю "Бобрик", доручено позивачу провести державну реєстрацію Статуту товариства та призначено ОСОБА_1 на посаду директора товариства з правом підпису фінансово-господарських документів терміном на три роки (т. 1 а.с. 6).

Звертаючись з позовом у цій справі, ОСОБА_1 стверджував, що він як директор та учасник цього товариства, що володіє часткою у розмірі 30 % статутного капіталу, не був присутнім на загальних зборах товариства 28 грудня 2012 року, оскільки не був повідомлений про час та дату проведення Загальних зборів Товариства, на яких вирішено звільнити його з посади директора.

Згідно зі статтею 145 ЦК України та статтею 58 Закону України "Про господарські товариства" у редакції на час проведення вказаних загальних зборів учасників ТОВ "Бобрик" вищим органом товариства з обмеженою відповідальністю є загальні збори учасників.

У силу пунктів 2, 3, 7 частини четвертої статті 145 ЦК України, частини п`ятої статті 41 та частини першої статті 59 Закону України "Про господарські товариства" до виключної компетенції загальних зборів учасників товариства з обмеженою відповідальністю належить: внесення змін до статуту товариства; створення та відкликання виконавчого органу товариства; виключення учасника із товариства.

Частиною першою статті 60 цього ж Закону визначено, що загальні збори учасників вважаються повноважними, якщо на них присутні учасники (представники учасників), що володіють у сукупності більш як 50 % голосів.

Відповідно до п. 4.1 Статуту ТОВ "Бобрик" створюється з метою здійснення підприємницької діяльності та реалізації на основі отриманого прибутку, інтересів учасників товариства.

Права та обов`язки учасників товариства визначені у розділі 7 Статуту ТОВ "Бобрик", зокрема право учасника брати участь в управлінні ТОВ "Бобрик" у порядку, передбаченому цим Статутом.

За змістом п. п. 8.1, 8.2 Статуту ТОВ "Бобрик" вищим органом управління ТОВ "Бобрик" є загальні збори учасників. Вони складаються з учасників або призначених ними представників. Кількість голосів кожного з учасників у зборах визначається пропорційно розміру частки учасника у статутному капіталі.

Виходячи з положень п. 5.3 Статуту ТОВ "Бобрик" щодо розподілу статутного капіталу третій особі ОСОБА_2 , належить 70% статутного капіталу, позивачу ОСОБА_1 30%.

Відповідно до п. 8.3.1 Статуту Загальні збори Учасників Товариства мають право приймати рішення з усіх питань діяльності Товариства, у тому числі із тих, що передані загальними зборами до компетенції виконавчого органу.

Відповідно до п. 8.3.5 Учасник товариства не має права голосу при вирішенні Загальними зборами учасників товариства питань щодо вчинення з ним правочину та щодо спору між ним та товариством.

Статтею 61 вказаного Закону передбачено, Загальні збори учасників товариства з обмеженою відповідальністю скликаються не рідше двох разів на рік, якщо інше не передбачено установчими документами.

Позачергові загальні збори учасників скликаються головою товариства при наявності обставин, зазначених в установчих документах, у разі неплатоспроможності товариства, а також у будь-якому іншому випадку, якщо цього потребують інтереси товариства в цілому, зокрема, якщо виникає загроза значного скорочення статутного капіталу.

Загальні збори учасників товариства повинні скликатися також на вимогу виконавчого органу.

Учасники товариства, що володіють у сукупності більш як 20 відсотками голосів, мають право вимагати скликання позачергових загальних зборів учасників у будь-який час і з будь-якого приводу, що стосується діяльності товариства. Якщо протягом 25 днів голова товариства не виконав зазначеної вимоги, вони вправі самі скликати загальні збори учасників.

Відповідно до положень частини п`ятої статті 7 Закону України "Про господарські товариства" про проведення загальних зборів товариства учасники повідомляються передбаченим статутом способом з зазначенням часу і місця проведення зборів та порядку денного. Повідомлення повинно бути зроблено не менш як за 30 днів до скликання загальних зборів. Будь-хто з учасників товариства вправі вимагати розгляду питання на загальних зборах учасників за умови, що воно було ним поставлено не пізніш як за 25 днів до початку зборів. Не пізніш як за 7 днів до скликання загальних зборів учасникам товариства повинна бути надана можливість ознайомитися з документами, внесеними до порядку денного зборів. З питань, не включених до порядку денного, рішення можуть прийматися тільки за згодою всіх учасників, присутніх на зборах.

Відповідно до пункту 8.3.4 Статуту ТОВ "Бобрик" збори учасників вважаються повноважними, якщо на них присутні учасники, що володіють у сукупності більш як 60 % голосів.

Згідно з частиною п`ятою статті 98 ЦК України рішення загальних зборів може бути оскаржене учасником товариства до суду.

Підставами для визнання недійсними рішень загальних зборів акціонерів (учасників) господарського товариства можуть бути: порушення вимог закону та/або установчих документів під час скликання та проведення загальних зборів товариства; позбавлення акціонера (учасника) товариства можливості взяти участь у загальних зборах; порушення прав чи законних інтересів акціонера (учасника) товариства рішенням загальних зборів.

Суд констатує, що на позачергових загальних зборах учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Бобрик" 28.12.2012, які оформлені протоколом № 3 був присутнім один учасник ОСОБА_2 , якій належить 70 % статутного капіталу Товариства, інший учасник товариства, якому належить 30 % статутного капіталу ОСОБА_1 не був присутнім.

ОСОБА_1 (позивач) стверджує, що він не був повідомлений передбаченим статутом способом з зазначенням часу і місця проведення зборів та порядку денного.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Бобрик" (Відповідач) заперечує факт не повідомлення позивача про час та місце проведення Загальних зборів ТОВ "Бобрик" 28.12.2012 та на підтвердження чого надав копії листів, фіскальних чеків, описів поштового вкладення.

Суд критично оцінює надані відповідачем копії листів від 28.11.2012 (з описом поштового відправлення) в якості повідомлення ОСОБА_1 про проведення Загальних зборів 28.12.2012 зважаючи на таке.

Відповідно до наявної у справі копії повідомлення про проведення Загальних зборів ТОВ "Бобрик" від 28.11.2012 (т. 1 а.с. 67), у ньому відсутні обов`язкові реквізити, а саме у правому верхньому куті спірних повідомлень відсутні відомості адресата з зазначенням даних адресата (ПІБ) та його поштових відомостей, щодо якого здійснюється повідомлення відповідного змісту. Зазначені положення кореспондуються з вимогами щодо оформлення документів встановленими ДСТУ 4163-2003, які є обов`язковими при оформленні організаційно - розпорядчої документації.

Більше того, на копіях листів від 28.11.2012 (т. 1 а.с. 67, 68) всупереч загальних правил ведення діловодства на підприємстві відсутні вихідні реєстраційні дані документів, які підлягають обов`язковому внесенню до Журналу (номенклатури) вихідної кореспонденції підприємства.

Суд констатує, матеріали справи не містять доказів того, що позивач отримав спірні повідомлення про проведення Загальних зборів ТОВ "Бобрик" на 28.12.2012.

Слід зазначити, що нормами статей 108, 116 Цивільного кодексу України, частини 1 статті 167 Господарського кодексу України, статей 1, 3, 58 (ч.1,4), 61 (ч.5), 64, 65 Закону України "Про господарські товариства", а також врахувавши роз`яснення, які викладені у пунктах 17, 19, 21, 29 постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24.10.2008 "Про практику розгляду судами корпоративних спорів", абзаці 1, 2 пункту 4.24 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з корпоративних правовідносин", правові висновки Верховного Суду щодо застосування норм матеріального права у подібних правовідносинах, дійшов таких висновків:

- обраний особою, що скликає загальні збори учасників товариства, спосіб повідомлення про їх проведення повинен забезпечити реальне персональне повідомлення учасника і не бути лише формальним направленням такого повідомлення. У випадку заперечення учасником факту повідомлення його з боку товариства про проведення загальних зборів, обов`язок доказування обставин повідомлення позивача про проведення загальних зборів покладається на відповідача, як особу, рішення органу управління якої оспорюється;

Враховуючи вищезазначене, суд прийшов до висновку, що Відповідачем не було доведено факту направлення на адресу позивача повідомлень про проведення загальних зборів 28.11.2012, відповідно до вимог частини 5 статті 61 Закону України "Про господарські товариства", а надані відповідачем копії опису поштових відправлень та фіскальних чеків мають формальний характер та не дозволяють достеменно встановити безпосередньо сам факт направлення повідомлення про скликання та проведення загальних зборів на адресу учасника - ОСОБА_1 , який заперечує свою обізнаність про скликання загальних зборів товариства.

Крім того, суд виходить з того, що ці описи поштових вкладень та фіскальні чеки не підтверджують отримання позивачем повідомлення про проведення загальних зборів, і в матеріалах справи відсутні та відповідачем не надані за час розгляду справи (більш як 8 років) докази про повернення неотриманої позивачем кореспонденції на адресу відповідача від ОСОБА_3 .

Відтак, надані відповідачем копії вказаних вище доказів не доводять факт персонального повідомлення особи у разі відсутності доказів вручення відправлень. При цьому, суд бере до уваги те, що Верховний Суд у пункті 6.2.5 постанови від 25.04.2018 у справі №904/6965/17 зазначив, що обраний особою, що скликає загальні збори учасників товариства, спосіб повідомлення про їх проведення повинен забезпечити реальне персональне повідомлення учасника і не бути лише формальним направленням такого повідомлення.

Згідно з частиною п`ятою статті 98 ЦК України рішення загальних зборів може бути оскаржене учасником товариства до суду.

Підставами для визнання недійсними рішень загальних зборів акціонерів (учасників) господарського товариства можуть бути, порушення вимог закону та/або установчих документів під час скликання та проведення загальних зборів товариства; позбавлення акціонера (учасника) товариства можливості взяти участь у загальних зборах; порушення прав чи законних інтересів акціонера (учасника) товариства рішенням загальних зборів.

Отже, враховуючи, те що учасниками ТОВ "Бобрик" є ОСОБА_2 (70 %) та ОСОБА_1 (30 %) проведенням загальних зборів 28.12.2012 порушені права учасника такого товариства - ОСОБА_1 , якого в супереч статті 61 Закону України "Про господарські товариства" не було повідомлено про час та місце проведення позачергових загальних зборів, посилання позивача на те, що порушено порядок скликання спірних позачергових загальних зборів визнається судом обґрунтованим та таким що підтверджено матеріалами справи.

Відтак, судом встановлено порушення прав позивача під час скликання та проведення спірних позачергових загальних зборів учасників товариства, оформлених протоколом №3 від 28.12.2012.

Рішенням Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України від 01.12.2004 N 18-рп/2004 визначено, що поняття "охоронюваний законом інтерес", що вживається в частині першій статті 4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права", треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Крім того, суд відхиляє як необґрунтовані та безпідставні посилання відповідача та третьої особи на п.8.3.5 Статуту ТОВ "Бобрик", що учасник товариства не має права голосу при вирішенні Загальними зборами учасників товариства питань щодо вчинення з ним правочину та спору між ним та товариством, оскільки вказані норми Статуту не звільняють та не можуть звільняти від обов`язку повідомлення всіх учасників про час та місце проведення Загальних зборів товариства.

Як визначено в п. 2.12. постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з корпоративних правовідносин" від 25.02.2016 №4 рішення загальних зборів учасників (акціонерів, членів) та інших органів юридичної особи не є правочинами у розумінні статті 202 ЦК України. До цих рішень не можуть застосовуватися положення статей 203 та 215 ЦК України, які визначають підстави недійсності правочину, і, відповідно, правові наслідки недійсності правочину за статтею 216 ЦК України.

Зазначені рішення є актами ненормативного характеру (індивідуальними актами), тобто офіційними письмовими документами, що породжують певні правові наслідки, які спрямовані на регулювання господарських відносин і мають обов`язковий характер для суб`єктів цих відносин.

У зв`язку з цим підставами для визнання недійсними рішень загальних зборів учасників (акціонерів, членів) юридичної особи можуть бути:

- невідповідність рішень загальних зборів нормам законодавства;

- порушення вимог закону та/або установчих документів під час скликання та проведення загальних зборів;

- позбавлення учасника (акціонера, члена) юридичної особи можливості взяти участь у загальних зборах.

Відповідно до п. 6.4. постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з корпоративних правовідносин» від 25.02.2016 №4, учасниками судового процесу у спорах про визнання недійсними рішень загальних зборів юридичних осіб з підстав недотримання вимог закону та/або установчих документів під час їх скликання та проведення є учасник (учасники) або акціонер (акціонери), права яких на участь у загальних зборах було порушено, та юридична особа.

В той же час, в п. 2.4. постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з корпоративних правовідносин" від 25.02.2016 №4 визначено, що недотримання вимог закону та установчих документів юридичної особи під час скликання і проведення загальних зборів не може визнаватися порушенням прав тих позивачів, які не є учасниками (акціонерами, членами) цієї особи.

Як встановлено судом ОСОБА_1 є учасником ТОВ "Бобрик".

Також, згідно з п. 2.27. постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з корпоративних правовідносин" від 25.02.2016 № 4, якщо під час розгляду справи судом буде встановлено факт присутності учасника (акціонера, члена) на загальних зборах, то допущені юридичною особою порушення порядку персонального повідомлення учасника (акціонера, члена) не є підставами для визнання рішень загальних зборів учасників (акціонерів, членів) недійсними.

Враховуючи те, що Позивач не був присутнім на Загальних зборах ТОВ "Бобрик" 28.12.2012, та факт повідомлення його про проведення таких зборів матеріалам справи не підтверджується, суд встановив порушення прав учасника - ОСОБА_1 , та відповідно порушення порядку скликання Зборів.

Відтак, вказане додатково свідчить, що проведені 28.12.2012 року позачергові загальні збори учасників товариства з обмеженою відповідальністю "Бобрик" проведені з порушенням порядку їх скликання, а відтак рішення складене за результатами їх проведення у формі протоколу № 3 від 28.12.2012 є недійсним.

Щодо тверджень відповідача на правомірність проведення Загальних зборів учасників товариства 28.12.2012, оскільки була присутня учасник ОСОБА_2 , яка володіє 70 % статуту, та зважаючи на положення пункту 8.3.4 Статуту ТОВ "Бобрик", збори учасників вважаються повноважними, якщо на них присутні учасники, що володіють у сукупності більш як 60 % голосів, а відтак на думку відповідача, спірне рішення у формі протоколу № 3 від 28.12.2012 є правомірним, суд не погоджується, зважаючи на таке.

Так, пункт 8.3.4 Статуту ТОВ "Бобрик" визначає загальні положення щодо повноваження зборів учасників товариства у їх відсотковому відношенні щодо власників статутного капіталу, а саме визначає кворум учасників для визнання загальних зборів повноважними.

Разом з тим, вказані положення статуту ніяким чином не можуть нівелювати право учасника товариства (позбавляти права) передбаченого статті 98 Цивільного кодексу України та статтею 61 Закону України "Про господарські товариства" брати участь у загальних зборах учасників товариства та право брати участь у прийнятті рішення з усіх питань діяльності товариства.

Більше того, вказані положення статуту, не звільняють та не можуть звільняти відповідача від обов`язку, дотримуватися процедури скликання та проведення Загальних зборів товариства, яка встановлена Законом України "Про господарські товариства", зокрема статтею 61.

У зв`язку з цим, суд зазначає, що в Постанові № 13 від 24.10.2008 р. "Про практику розгляду судами корпоративних спорів" Верховний суд України зазначив, що положення установчих документів товариства, які встановлюють інші правила щодо визначення кворуму, є такими, що суперечать закону і не підлягають застосуванню.

З урахуванням наведеного, оскільки судом встановлено порушення прав та охоронюваних законом інтересів Позивача, як учасника товариства, суд приходить до висновку що відповідачем порушено законодавчі вимоги порядку скликання та проведення загальних зборів, суд дійшов до висновку про те, що рішення складене за результатами їх проведення у формі протоколу № 3 від 28.12.2012 є недійсним, а тому вимога Позивача про скасування рішення зборів учасників ТОВ "Бобрик", оформлене Протоколом №3 від 28 грудня 2012 року є такою що підлягає задоволенню.

Щодо позовної вимоги про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Бобрик" (відповідача) на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період часу з 27.12.2013 по 18.10.2017 в розмірі 96 136,99 грн., суд зазначає таке.

Зокрема, суду необхідно встановити кількість днів, що є часом вимушеного прогулу, а також вирахувати середню заробітну плату за час вимушеного прогулу у відповідності до норм Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100.

Відповідно до статті 235 Кодексу законів про працю України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

З аналізу наведеного законодавчого положення вбачається, що суд виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу у разі якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника.

Як встановлено судом, наказом ТОВ "Бобрик" від 18.10.2017 скасовано наказ від 28.12.2012 №2-З про звільнення ОСОБА_1 з посади директора ТОВ "Бобрик" за сумісництвом. Поновлено ОСОБА_1 на посаді директора ТОВ "Бобрик" за сумісництвом з 28 грудня 2012. Наказано виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі місячної заробітної плати.

Виконання в частині скасування наказу про звільнення позивача та поновлення його на роботі свідчить наявна у справі копія постанови державного виконавця про закінчення виконавчого провадження від 14.11.2017 ВП №54527724, та власне не заперечується сторонами.

Враховуючи, що наказ про звільнення позивача скасовано відповідачем самостійно, суд вирішує питання стягнення заробітку за час вимушеного прогулу.

Матеріалами справи доведено, що позивача незаконно звільнено з 28.12.2012.

Наказом ТОВ "Бобрик" від 18.10.2017 № 1 поновлено на роботі.

Відтак, період вимушеного прогулу який слід враховувати під час обчислення суми заробітку слід вважати з 28.12.2012 по 18.10.2017.

Разом з тим, як вказує позивач та підтверджується матеріалами справи, а саме копіями платіжних доручень від 19.10.2017 № 340 на суму 1826,03 грн та від 26.03.2018 № 54527975/в6 на суму 20 086,30 грн, позивачу виплачено заробіток за час вимушеного прогулу за період 1 року, зважаючи на що період вимушеного прогулу, який слід враховувати під час обчислення заробітку становить з 27.12.2013 по 18.10.2017.

09.06.2021 позивачем надано суду розрахунок суми заробітку за час вимушеного прогулу в період з 27.12.2013 по 18.10.2017, згідно якого сума заробітку за час вимушеного прогулу становить 96 480,26 грн.

Як слідує з наявної таблиці розрахунку позивач робить прив`язку суми вимушеного прогулу в межах одного місяця до мінімальної заробітної плати, разом з тим, суд не приймає таку позицію позивача, зважаючи на те, що середній заробіток за час вимушеного прогулу розраховується строго до вимог Порядку 100, на підставі довідки за два останні місяці роботи перед звільненням.

Відповідно до пункту 8 (абз.1) постанови Кабінету Міністрів України №100 від 08 лютого 1995 року "Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати" нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів. Середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні на число відпрацьованих робочих днів.

Згідно довідки про доходи (т. 1 а.с. 94), що видана ТОВ "Бобрик", останні два місяці роботи ОСОБА_1 нараховувалася заробітна плата у розмірах: листопад 2012 року 1500 грн., грудень 2012 року 2051 грн.. У листопаді грудні 2012 року був 41 робочий день (3551 : 41 = 86,61 грн). У період з 27.12.2013 по 18.10.2017 було 952 робочих дні (86,61*952 робочих дні = 82 452,72 грн.

Таким чином суд дійшов висновку, що відповідно до здійснених розрахунків згідно із постановою КМУ №100 від 09 лютого 1995 року "Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати", з ТОВ "Бобрик" підлягає стягненню на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 82 452,72 гривень, в решті частині вимоги слід відмовити.

З урахуванням висновків, до яких дійшов суд при вирішенні даного спору, суду не вбачається за необхідне надавати правову оцінку кожному із доводів наведених сторонами в обґрунтування власних правових позицій, оскільки їх оцінка не може мати наслідком спростування висновків, до яких дійшов господарський суд під час вирішення спору.

Враховуючи викладене, суд дійшов до висновку про те, що позовні вимоги про скасування рішення загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Бобрик", оформлене протоколом №3 від 27.12.2012, у зв`язку з його недійсністю, підлягає задоволенню, а вимога позивача про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Бобрик" (відповідача) на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період часу з 27.12.2013 по 18.10.2017 в розмірі 96 136,99 грн. підлягає задоволенню частково, з підстав вище викладених.

Враховуючи, шо Позивач, відповідно до ст.5 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору звільнений, витрати по сплаті судового збору, відповідно до приписів ст. 129 Господарського процесуального кодексу України стягується з відповідача в дохід бюджету пропорційно розміру задоволених вимог 1827,00 грн. за позовну заяву майнового характеру та 1218,00грн. за позовну заяву немайнового характеру.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 73, 74, 76 - 80, 129, 236, 237, 238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Скасувати рішення позачергових загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Бобрик" (03151, м. Київ, вулиця Волинська, 60 ), оформленого протоколом №3 від 28 грудня 2012 року.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Бобрик" (03151, м. Київ, вулиця Волинська, 60 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу за період часу з 27.12.2013 по 18.10.2017 в розмірі 82 452 (вісімдесят дві тисячі чотириста п`ятдесят дві гривні) 72 коп.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Бобрик" (03151, м. Київ, вулиця Волинська, 60 ) судовий збір в дохід Державного бюджету України у сумі 3 045 (три тисячі сорок п`ять) грн.00коп.

В решті позову відмовити.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 15.07.2021

Суддя І.І. Борисенко