Господарський суд
Житомирської області
______________________________________________________________________
_____________________________________________________________________________
УХВАЛА

"14" липня 2021 р. м. Житомир Справа № 906/774/21

Господарський суд Житомирської області у складі судді Вельмакіної Т.М.,

розглядаючи заяву Акціонерного товариства "Райффайзен Банк" про забезпечення позову у справі за позовом Акціонерного товариства "Райффайзен Банк "

до Фізичної особи-підприємця Бубенцової Олени Миколаївни

про стягнення 125478,39 грн,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся з позовом до суду про стягнення з фізичної особи-підприємця Бубенцової Олени Миколаївни 125478,39 грн, з яких: 86729,64 грн заборгованості за кредитом, 39902,99 грн простроченої заборгованості по кредиту, 38748,75 грн заборгованості за відсотками та 38083,43 грн простроченої заборгованості за відсотками.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що відповідачем не виконано умови кредитного договору №011/61181/563857 від 16.05.2019 в частині своєчасного повернення кредиту та відсотків за користування кредитом.

Одночасно з позовом позивачем подано заяву від 17.06.2021 за №114/5-221747 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, позичальника - фізичної особи-підприємця Бубенцової Олени Миколаївни, а саме: на 1/2 квартири за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 на праві власності.

В обґрунтування заяви про вжиття заходів забезпечення позову позивач посилається на те, що всупереч вимогам Кредитного договору позичальник не виконав взяті на себе договірні зобов`язання, а саме не здійснював щомісячно погашення кредитної заборгованості та відсотків за кредитом, у зв`язку з чим, станом на дату подачі позову про стягнення заборгованості, за ним виникла заборгованість у розмірі 125478,39 грн. Окрім того, позивач зазначає, що позичальник взагалі не виходить на зв`язок, уникає спілкування з працівниками банку та не здійснює будь-яких платежів, а отже у банку є сумніви щодо можливості реального виконання боржником рішення суду у випадку задоволення позову. Таким чином, з огляду на те, що заявлені вимоги мають значний розмір та враховуючи відсутність належного виконання зобов`язання, в тому числі після пред`явлення як вимоги, так і позову, позивач вважає, що заявлений спосіб забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно є адекватним способом запобіганню можливих порушень майнових прав чи охоронюваних законом інтересів позивача при виконанні судового рішення у випадку задоволення позовних вимог, та недопущення відчуження цього майна під час розгляду справи (в т.ч. шляхом укладення як реальних, так і фіктивних правочинів), з метою подальшого приховування та неможливості його реалізації, в тому числі через органи ДВС у випадку ухвалення рішення на користь позивача та звернення до відповідних органів із виконавчими документами. Також, позивач вважає, що накладення арешту на майно стане стимулюванням щодо виконання боргових зобов`язань перед банком та гарантією виконання можливого рішення суду про задоволення позовних вимог.

Стосовно співмірності ціни заявленого позову в сумі 125478,39 грн з вартісними показниками майна відповідача заявник вказує, що обов`язкового з`ясування при вжиття заходів забезпечення позову вартості майна, на яке судом накладається (в порядку вжиття таких заходів) арешт, процесуальним законом не передбачено.

Також, зсилаючись на те, що кредит беззаставний, вважає, що існує істотний ризик неповернення кредиту. При цьому зазначає, що позичальник відповідає по кредитним зобов`язанням всім своїм майном та активами.

Відповідно до ст. 136 ГПК України, господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною 1 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Частиною 4 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України визначено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Під час розгляду заяви про забезпечення позову суд враховує, що достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду. Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, господарський суд має оцінювати обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням наявності зв`язку між конкретним заходом щодо забезпечення позову і змістом позовних вимог та обставинами, на яких вони ґрунтуються, і доказами, які наведені на їх підтвердження, та положеннями законодавства, якими позивач обґрунтовує свої права, подаючи позов.

Заходи до забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати необхідність вжиття відповідного заходу забезпечення позову. Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтвердження доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

За загальним правилом умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтована вірогідність утруднення або неможливість виконання майбутнього рішення суду у разі невжиття заходів забезпечення позову. Відтак, забезпечення позову у господарському процесі застосовується з метою забезпечення виконання судового рішення.

Обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову. Доказування повинно здійснюватися за загальними правилами відповідно до ст.74 ГПК України. Крім того, особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна довести адекватність засобу забезпечення позову.

Як встановлено судом, підставою для звернення позивача до суду та заявою про вжиття заходів забезпечення позову, слугувало невиконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за укладеним відповідачем кредитним договором.

Предметом заявленого позову є стягнення грошових коштів. При цьому заявник просить забезпечити позов шляхом накладення арешту на нерухоме майно відповідача.

За вказаного, слід зазначити, що накладення арешту на майно відповідача не співвідноситься з предметом заявленого позову про стягнення грошових коштів, зв`язок між обраним заявником заходом щодо забезпечення позову і змістом позовних вимог відсутній. Зстосування арешту на майно можливе у випадку, коли кошти в боржника відсутні, тобто, коли виконання рішення про стягнення коштів є неможливим. Натомість, доказів неможливості виконання рішення про стягнення коштів матеріали справи не містять.

Також заявником жодним чином не доведено, як саме невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Слід зазначити, що саме лише посилання заявника на потенційне порушення прав позивача при виконанні майбутнього рішення суду не є достатньою підставою для вжиття заходів забезпечення позову без надання при цьому належних доказів на підтвердження вказаних обставин.

Так, заява про забезпечення позову не може ґрунтуватися на припущеннях заявника. Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати необхідність вжиття відповідного заходу забезпечення позову. Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Заявником суду не наведено жодних достатніх підстав та не надано доказів, які б свідчили, що невжиття обраного позивачем заходу забезпечення позову ускладнить чи унеможливить виконання рішення суду у даній справі або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Згідно зі ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Приписами ст. 86 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, здійснивши оцінку обґрунтованості заяви позивача щодо необхідності вжиття відповідних заходів до забезпечення позову, проаналізувавши зв`язок між обраним заявником заходом щодо забезпечення позову і змістом позовних вимог, ймовірність утруднення виконання або неможливості виконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів, адекватність вимог позивача про забезпечення позову, з урахуванням збалансованості інтересів сторін, суд дійшов висновку про відсутність підстав для забезпечення позову, у зв`язку з чим у задоволенні поданої заяви слід відмовити.

При цьому, суд звертає увагу заявника на те, що згідно з ч. 2 ст. 136 ГПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч. 6 ст. 140 ГПК України, про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Судовий збір, відповідно до вимог ст. 129 ГПК України, покладається на заявника.

На підставі викладеного, керуючись ст. 74, 136, 137, 140, 234 ГПК України, господарський суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити.

Ухвала господарського суду набирає законної сили відповідно до ст. 235 ГПК України та може бути оскаржена в порядку і строки, визначені ст. 256, 257 ГПК України.

Ухвалу підписано 14.07.2021

Суддя Вельмакіна Т.М.

1 - у справу;

2,3 - сторонам (рек.)