ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

20 липня 2021 року Справа № 903/364/21

за позовом: Приватного підприємства «Віндов», м.Ужгород, Закарпатська область

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Завод будівельних конструкцій», м.Луцьк

про стягнення 151 076 грн. 85 коп.

в межах справи №7/98-Б

за заявою Акціонерного товариства відкритого типу «Волиньрембуд», м. Луцьк

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Завод будівельних конструкцій», м.Луцьк

про банкрутство

Суддя Шум М.С.

Без повідомлення сторін

встановив: Приватне підприємство «Віндов» в позовній заяві від 19.05.2021 просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Завод будівельних конструкцій» заборгованість в розмірі 151 076 грн. 85 коп. в тому числі 135 000 грн. 00 коп. основного боргу, 1 717 грн. 80 коп. 3% річних, 7 483 грн. 88 коп. втрат від інфляції, 6 875 грн. 17 коп. пені, а також понесені судові витрати в розмірі 2 270 грн. 00 коп. судового збору. Позивач зазначає про орієнтовний розмір витрат на правову допомогу в розмірі 7 000 грн. 00 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані не оплатою відповідачем отриманого згідно з договором №4 від 14.05.2020 товару.

Позовна заява розглядається в межах справи про банкрутство ТзОВ «Завод будівельних компаній» №7/98-Б.

Ухвалою суду від 25.05.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, запропоновано відповідачу подати суду в порядку статей 165, 178 Господарського процесуального кодексу України не пізніше п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали відзив на позов і всі документи, що підтверджують заперечення проти позову при їх наявності.

Відповідач ухвалу суду від 25.05.2021 отримав 28.05.2021, що підтверджується повідомленнями про вручення поштових відправлень за №613 (а.с. 25).

Відзив на позовну заяву до суду від відповідача не надходив.

Заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін в матеріалах справи відсутні.

Згідно ч.9 ст.165 ГПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Враховуючи, що норми ст. 74 ГПК України щодо обов`язку суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, п. 4 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що ним, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та вважає за необхідне розгляд справи проводити за наявними в ній матеріалами.

Дослідивши матеріали справи та подані докази, оцінивши їх в сукупності, господарський суд встановив наступне.

Ухвалою Господарського суду Волинської області від 29.10.2009 порушено провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «Завод будівельних конструкцій».

Постановою Господарського суду Волинської області від 28.02.2017 Товариство з обмеженою відповідальністю «Завод будівельних конструкцій» визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру, ліквідатором банкрута призначено арбітражного керуючого Василюка І.М.

Ухвалою суду від 08.08.2017 схвалений комітетом кредиторів згідно протоколу № 7 від 18.07.2017 і представлений суду план санації Товариства з обмеженою відповідальністю «Завод будівельних конструкцій», затверджено зі строком санації до 31.12.2022.

14.05.2020 між Приватним підприємством "Віндов" (Позивач, Виконавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Завод будівельних конструкцій» (Відповідач, Замовник) укладено договір №4 (надалі-Договір), згідно умов якого Виконавець зобов`язався виконати та передати у власність Замовнику столярні вироби (Товар), а Замовник зобовязався прийняти та оплатити за Товар у порядку і на умовах, передбачених Договором (п. 1.1 Договору).

Відповідно до п. 3.3 Договору Виконавець зобов`язався виконати вищевказані роботи в термін до 30.06.2020.

Пунктом 4.1. Договору та додатком №1 до Договору від 14.05.2020 сторони передбачили, що сума Договору складає 181 440,00 грн.

Відповідно до п.5.1 та 5.2. Договору Замовник здійснює оплату за Товар шляхом перерахування коштів, згідно Додатку даного Договору, на розрахунковий рахунок або внесенням коштів в касу Виконавця. Розрахунок Замовником здійснюється наступними етапами:

20% ціни роботи в термін до 04 06. 2020;

20% ціни роботи в термін до 31.07.2020;

20% ціни роботи в термін до 31.08.2020;

20% ціни роботи в термін д 30.09.2020;

20% ціни роботи в термін до 31.10.2020.

Факт поставки товару відповідачу підтверджується видатковою накладною за №РН - 0000012 від 15.06.2020 з відміткою про отримання в графі "Отримав" засвідченої підписом відповідальної особи та печаткою Товариства з обмеженою відповідальністю «Завод будівельних конструкцій» (а.с. 10).

Статтею 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

В силу ст. 173 Господарського кодексу України та ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно ч. 1, 7 ст.193 ГК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язань відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.

Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з вимогами ст. 147 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно зі ст. 181 Господарського кодексу України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Згідно з ч. 1 ст. 207 ЦКУ правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Відповідно до частини першої статті 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідач 05.06.2020 на суму 36 440,00 грн. та 28.07.2020 на суму 10 000,00 грн. оплатив частково суму заборгованості в розмірі 46 440,00 грн., що підтверджується банківськими виписками (а.с.11-12).

На день розгляду спору заборгованість відповідача перед позивачем в сумі 135 000,00 грн. не погашена, не оспорена відповідачем, підтверджена матеріалами справи та підлягає до стягнення.

Крім того позивач просить стягнути з відповідача 3 % за користування коштами в сумі 1 717,80 грн. та інфляційних втрат в сумі 7 483,88 грн.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором, або законом.

Вимога про стягнення з відповідача 3% річних у сумі 1 717,80 грн. та інфляційних втрат в сумі 7 483,88 грн . є обґрунтованою та такою, що підлягає до задоволення.

Щодо вимоги про стягнення пені за прострочення оплати в сумі 6 875,17 грн. суд зазначає:

За приписами ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Згідно зі ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня (ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань»).

Відповідно до п.7.3 Договору за порушення термінів оплати, згідно п.5 Договору, виконаних робіт, Замовник сплачує на користь виконавчя пеню, у розмірі 0,5% за коджен день прострочки, недоплачуваної суми.

Суд, провівши власний розрахунок за допомогою комплексної системи інформаційно-правового забезпечення "ЛІГА:ЗАКОН" встановив, що заявлена позивачем 6 875,17 грн. пені є підставними та підлягають до стягненню з відповідача повністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно із частинами 2, 3 ст. 13, частиною 1 ст. 74 ГПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи положення ст. 129 ГПК України, витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 129, 165, 202, 233, 236-240 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

вирішив:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Завод будівельних конструкцій» (м. Луцьк, пров. Комунальний, 4, ) на користь Приватного підприємства "Віндов" (88000, Закарпатська обл., м. Ужгород, вул. Чурговича,3 ) 151 076,85 грн. заборгованості, з яких: 135 000,00 грн. основного боргу, 1 717, 80 грн. 3% річних, 7 483, 88 грн. втрат від інфляції, 6 875, 17 грн. пені та 2 270,00 грн. витрат зі сплати судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Північно-західного апеляційного господарського суду відповідно до ст. ст. 255, 256 ГПК України.

Суддя М. С. Шум