ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" липня 2021 р. Справа№ 910/2485/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пономаренка Є.Ю.

суддів: Кропивної Л.В.

Руденко М.А.

Без повідомлення (виклику) учасників справи.

розглянувши апеляційні скарги товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Лекора" та товариства з обмеженою відповідальністю "Енергетична компанія "Кроско" на рішення Господарського суду міста Києва від 30.04.2021 у справі №910/2485/21 (суддя Лиськов М.О.) за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Лекора" до товариства з обмеженою відповідальністю "Енергетична компанія "Кроско" про стягнення 14 800,00 грн.

ВСТАНОВИВ наступне.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія Лекора" звернулась до Господарського суду міста Києва з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Енергетична компанія "Кроско" про стягнення 14 800,00 грн. заборгованості за поставку товару.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем своїх зобов`язань в частині своєчасної оплати отриманого товару.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 30.04.2021 у справі №910/2485/21 позов задоволено повністю; стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю "Енергетична компанія "Кроско" на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Лекора" 14 800,40 грн. основного боргу, 3 000,00 грн. витрат на правову допомогу та 2 270,00 грн. судового збору.

При задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з доведеності позивачем факту порушення відповідачем зобов`язань в частині своєчасної оплати вартості отриманого товару.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 30.04.2021 у справі №910/2485/21 в частині зменшення судових витрат та прийняти в цій частині нове рішення про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу у розмірі 9 000,00 грн.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на неправомірність зменшення судом першої інстанції без відповідного клопотання іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу.

Також, не погодившись з рішенням суду, відповідач звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 30.04.2021 у справі №910/2485/21 повністю та прийняти нове, яким в задоволенні позову відмовити повністю.

В апеляційній скарзі відповідач посилається на: неналежність оформлення ТТН, непогодження з позивачем визначеної ним ціни за товар, а також вказує про його неналежну якість.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.05.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційними скаргами товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Лекора" та товариства з обмеженою відповідальністю "Енергетична компанія "Кроско"; роз`яснено учасникам, що апеляційні скарги будуть розглянуті без повідомлення учасників справи.

Також, вказаною ухвалою учасникам справи встановлено строк для подання відзивів, заперечень на апеляційні скарги та інших заяв/клопотань протягом 15 днів з моменту отримання даної ухвали.

У встановлений судом строк від сторін жодних клопотань, в тому числі і про розгляд справи у судовому засіданні, до суду не надійшло.

Разом з тим, позивачем подано до суду відзив на апеляційну скаргу відповідача, в якому він заперечив, проти задоволення її вимог.

Згідно з ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у Главі 1 Розділу ІV.

Частинами 1 та 2 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційних скарг, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню, разом з тим, вимоги апеляційної скарги позивача є обґрунтованими, а тому оскаржуване рішення місцевого господарського суду підлягає зміні в частині присудженої до стягнення суми витрат на правничу допомогу, з наступних підстав.

ТОВ "Компанія Лекора" (Постачальник) протягом травня-липня 2020 року було здійснено на адресу TOB "ЕК "Кроско" (Покупець) поставки товару (пісок, асфальт).

Так, з 04.05.2020р. по 01.07.2020р. Постачальником було відвантажено товар на загальну суму 68250,00 грн., що підтверджується товарно-транспортними накладними, а саме: ТТН № Л000711 від 04.05.2020р. - 30 т. піску; №Л003039 від 05.05.2020р. - 30 т. піску; №Л018196 від 06.05.2020р. - 30 т. піску; №Л018261 від 08.05.2020р. - 30 т. піску; №Л018260 від 08.05.2020р. - 30 т. піску; №Л003046 від 09.05.2020р. - 30 т. піску; №Л018449 від 13.05.2020р. - 30 т. піску; №Л015158 від 14.05.2020р. - 30 т. піску; №Л003476 від 15.05.2020р. - 30 т. піску; №Л018311 від 16.05.2020р - 30 т. піску; Л2Л001588 від 23.05.2020р. - 4,6 т. асфальту, №КЛ015521 від 01.07.2020р. - 20 т. піску

Згідно з рахунками Постачальника, які частково були оплачені Покупцем вартість 1т. піску складає 170 грн. (при замовленні 30т.) і 230 грн. (при замовленні 20т.), а 1 т. асфальту - 2750 грн. Отже, загальна вартість поставленого товару складає 68250,00 грн.

Поставка вказаних товарів підтверджується також довідкою перевізника - Компанія "МТД" про перевезення та вивантаження за адресами TOB "ЕК "Кроско" (м. Київ, вул. Бориспільська, 9 та Сурікова, 3) товару за вищевказаними товарно-транспортними накладними на загальну суму 68250,00 грн.

На вказану суму (68250,00 грн.) Постачальником було виписано, надано Покупцю та прийнято останнім податкові накладні.

Видаткові накладні з рахунками, які Постачальник направив на адресу Покупця, останній не підписав та не повернув.

З матеріалів справи вбачається, що покупцем за цей період було здійснено часткову оплату отриманого товару на суму 53450,00 грн., що підтверджується банківськими виписками.

Предметом даного спору є вимоги позивача про стягнення з відповідача 14 800 грн. заборгованості за отриманий товар.

Колегія суддів погоджується із висновком місцевого господарського суду щодо обґрунтованості позовних вимог, з огляду на наступне.

За положенням частини 1 статті 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з вимогами частин 1, 8 статті 181 ГК України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів. У разі якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов господарського договору, такий договір вважається неукладеним (таким, що не відбувся). Якщо одна із сторін здійснила фактичні дії щодо його виконання, правові наслідки таких дій визначаються нормами Цивільного кодексу України.

Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Згідно ч. 1 ст. 205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Статтею 207 Цивільного кодексу України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

Колегія суддів зазначає, що дії сторін стосовно передачі позивачем товару відповідачу за видатковими накладними, прийняття його останнім, а також здійснення часткових оплат вказаного товару свідчать про виникнення між ними правовідносин поставки.

У відповідності до ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно зі ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно із ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Отже, оскільки термін виконання зобов`язання, що випливає з правовідносин поставки (купівлі-продажу), чітко встановлений зазначеною спеціальною нормою права - покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 222 ГК України учасники господарських відносин, що порушили майнові права або законні інтереси інших суб`єктів, зобов`язані поновити їх, не чекаючи пред`явлення їм претензії чи звернення до суду.

Таким чином, наявність зобов`язання у відповідача щодо проведення платежів за отриманий товар випливає безпосередньо зі змісту ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України.

За таких обставин, факт отримання товару відповідачем та видаткові накладні, надані позивачем на підтвердження своїх вимог, є самостійними підставами для виникнення обов`язку у відповідача здійснити розрахунки за отриманий товар.

Враховуючи положення ч. 1 статті 692 Цивільного кодексу України відповідач повинен був розрахуватись за отриманий від позивача товар після його прийняття.

Разом з тим, зобов`язання з оплати вартості поставленого товару відповідачем в повному обсязі виконано не було.

Стосовно доводів апелянта - відповідача у справі про оформлення ТТН неналежним чином, колегія суддів зазначає наступне.

Так, зазначаючи про вказані обставини відповідач не вказує про неотримання ним товару від позивача, а навпаки в апеляційній скарзі стверджує, що позивачем поставлено 320 тон піску.

Слід зазначити, що саме про такий обсяг піску і вказував позивач у позовній заяві.

Щодо неналежності оформлення ТТН, то наведене жодним чином не може бути доказом неотримання відповідачем товару, з огляду на визнання апелянтом в апеляційній скарзі обсягу поставки та часткову його оплату.

Таким чином, наведені доводи не можуть бути підставою для звільнення відповідача від обов`язку виконання свого грошового зобов`язання перед позивачем в частині оплати, отриманого товару.

Стосовно доводів скаржника в частині непогодження із ціною товару, колегією суддів враховується наступне.

В рахунку позивача від 05.05.2020 №1001 вказана ціна піску, що поставляється, а саме за 240 тон 40 800 грн. (тобто 170 грн. за тону).

Зазначений рахунок оплачено відповідачем в повному обсязі, що підтверджується банківськими виписками.

Отже, наведене свідчить про погодження одержувача товару із визначеною постачальником ціною.

Щодо поставки 20 тон піску по ціні 230 грн. за тону, то згідно пояснень позивача у вартості піску (170 грн. та 230 грн.) закладена безпосередньо його вартість та вартість доставки, які складають 2/3 та 1/3 загальної вартості піску з доставкою, а тому при поставці 30 тон піску вартість безпосередньо піску є об`єктивно нижчою ніж при поставці 20 тон піску (на 1/3).

Мотивованих заперечень відповідачем щодо цього не надано.

Стосовно якості, поставленого піску, слід зазначити, що відповідач, посилаючись на обставини поставки йому некондиційного піску, доказів на підтвердження вказаного не надав.

Крім цього, апелянт не надав доказів звернення до позивача з вимогою про заміну товару неналежної якості чи пред`явлення з цього приводу будь - яких претензій.

Таким чином, вказані доводи апелянта не можуть бути підставою для задоволення вимог апеляційної скарги відповідача.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача основного боргу в сумі 14 800 грн. є обґрунтованим.

Отже, оскаржуване рішення в наведеній частині підлягає залишенню без змін.

Стосовно висновку місцевого господарського суду про зменшення розміру витрат правничої допомоги до 3 000 грн., які позивач просив покласти на відповідача у розмірі 9 000 грн., колегія суддів зазначає наступне.

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 зазначеного Кодексу ).

У постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 вказано, що метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості: ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 Господарського процесуального кодексу України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 Господарського процесуального кодексу України): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу;

3) розподіл судових витрат (стаття 129 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно зі статтею 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до частин першої та другої статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частина восьма статті 129 Господарського процесуального кодексу України встановлює, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина третя статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

Частиною четвертою статті 126 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи .

Відповідно до частини п`ятої статті 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Позивач надав до суду першої інстанції наступні докази понесення 9000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу: договір про надання правової допомоги від 10.02.2021, звіт від 22.04.2021 про виконання доручення за Договором, видатковий касовий ордер від 22.04.2021 на суму 9000,00 грн.

Отже позивачем, згідно з вимогами статті 74 Господарського процесуального кодексу України, було доведено надання йому вказаних послуг у суді першої інстанції.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною четвертою статті 129 Господарського процесуального кодексу України, визначені також положеннями частин шостої, сьомої, дев`ятої статті 129 цього Кодексу.

Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог частини четвертої статті 126 Господарського процесуального кодексу України, суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

Тобто у розумінні цих норм процесуального права зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Такий висновок Верховного Суду викладений у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19.

У даному випадку, відповідачем до суду першої інстанції жодних клопотань про зменшення витрат на оплату правничої допомоги з підстав їх не співмірності не подавалося.

При цьому, апеляційним судом враховується, що заява позивача про стягнення сум судових витрат була направлена відповідачу за адресою його офіційного місцезнаходження.

Місцевий господарський суд за відсутності відповідного клопотання сторони, вказавши, що розмір витрат на професійну правничу допомогу у сумі 9000,00 грн, не відповідає критеріям обґрунтованості та пропорційності до предмета спору, є неспівмірним з огляду на розумну необхідність витрат для цієї справи зважаючи на складність справи, обсяг наданих адвокатських послуг з урахуванням часу здійснення представництва у суді, необґрунтовано зменшив суму цих витрат до 3 000 грн.

За наведених обставин, колегія суддів визнає обґрунтованими доводи апеляційної скарги позивача в частині неправомірності самостійного (без відповідного клопотання іншої сторони) зменшення судом першої інстанції розміру витрат на правничу допомогу, понесених позивачем при розгляді даної справи в місцевому господарському суді.

З урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення суду - зміні в частині присудженої до стягнення суми витрат на правничу допомогу. В решті рішення - залишається без змін.

Відповідно, оскільки вимоги апеляційної скарги відповідача визнані апеляційним судом необґрунтованими, вона підлягає залишенню без задоволення, а витрати по сплаті судового збору за подання такої скарги відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача (апелянта).

Стосовно заяви позивача, яка викладена у відзиві на апеляційну скаргу, про покладення на відповідача витрат на правничу допомогу, понесених позивачем у суді апеляційної інстанції, в сумі 9 000 грн., колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Згідно статті 131-2 Конституції України для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура.

Статтею 16 Господарського процесуального кодексу України передбачено право учасників справи користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Згідно Договору про надання правової допомоги від 10.02.2021, укладеного між позивачем та адвокатом Кобилецьким В.В., адвокат приймає на себе обов`язки представляти права та інтереси клієнта, зокрема, в господарському суді, з приводу вирішення справ про стягнення боргу с ТОВ "Енергетична компанія "Кроско" в сумі 14 800 грн.

Відповідно до п. 7 договору гонорар адвоката визначається додатковою угодою з розрахунку 1 300 грн. за годину роботи.

Частиною 3 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом.

Позивачем до відзиву на апеляційну скаргу подано звіт про виконання доручення за договором про надання правової допомоги, згідно якого адвокатом позивачу надані послуги з аналізу оскаржуваного рішення суду першої інстанції, складання та подання апеляційної скарги в частині розподілу судових витрат, аналіз апеляційної скарги відповідача, складання та подання відзиву на апеляційну скаргу, надсилання апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу відповідачу, відслідковування стану розгляду справи, складання та подання інших документів.

Відповідно до вказаного Звіту вартість послуг складає 9 000 грн.

За змістом пункту 1 частини 2 статті 126, частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

На підтвердження оплати вказаних послуг у наведеній сумі позивачем надано видатковий касовий ордер від 10.06.2021

Таким чином, враховуючи наведені положення процесуального законодавства та беручи до уваги підтверджений матеріалами справи факт надання адвокатом Кобилецьким В.В. професійної правничої допомоги у цій справі в суді апеляційної інстанції на суму 9 000 грн., необхідність отримання якої позивачем була зумовлена зверненням відповідача до апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, а також враховуючи дії відповідача по несплаті заборгованості, що мало наслідком звернення позивача до суду з даним позовом, колегія суддів дійшла висновку про покладення вказаних витрат на відповідача.

При цьому, апеляційним судом враховується те, що позивачем було направлено на адресу відповідача відзив на апеляційну скаргу із заявою про розподіл витрат на правничу допомогу у даній справі.

В свою чергу, жодних заперечень з боку відповідача щодо неспівмірності витрат на правничу допомогу до суду не надійшло.

Зменшення витрат на правову допомогу можливе лише у разі наявності клопотання сторони про їх зменшення внаслідок неспівмірності (постанова Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19).

При цьому, колегією суддів досліджено подані позивачем до суду докази, які свідчать про проведену адвокатом роботу та не встановлено не співмірності вказаних витрат.

Також, апеляційним судом враховуються положення п. 14 Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно шляхів полегшення доступу до правосуддя № R (81) 7, в якому передбачено, що, за винятком особливих обставин, сторона, що виграла справу, повинна в принципі отримувати від сторони, що програла, відшкодування зборів і витрат, включаючи гонорари адвокатів, які вона обґрунтовано понесла у зв`язку з розглядом.

За наведених обставин вказані витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 240, 269, 275, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Енергетична компанія "Кроско" на рішення Господарського суду міста Києва від 30.04.2021 у справі №910/2485/21 залишити без задоволення.

2. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на її заявника - відповідача у справі.

3. Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Лекора" на рішення Господарського суду міста Києва від 30.04.2021 у справі №910/2485/21 задовольнити.

4. Змінити рішення Господарського суду міста Києва від 30.04.2021 у справі №910/2485/21 в частині присудженої до стягнення суми витрат на правову допомогу.

5. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Енергетична компанія "Кроско" (вул. Сурикова 3, корп. 37, м. Київ, 03035; ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Лекора" (вул. П. Мирного 11, оф.2/9, м. Київ, 01011; код ЄДРПОУ - 43317636) 9 000 грн. витрат на правову допомогу.

6. В решті рішення Господарського суду міста Києва від 30.04.2021 у справі №910/2485/21 залишити без змін.

7. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Енергетична компанія "Кроско" (вул. Сурикова 3, корп. 37, м. Київ, 03035; ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Лекора" (вул. П. Мирного 11, оф.2/9, м. Київ, 01011; код ЄДРПОУ - 43317636) 9 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції.

8. Доручити Господарському суду міста Києва видати відповідні накази.

9. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку з урахуванням вимог п. 2 ч. 3 ст. 286 Господарського процесуального кодексу України шляхом подання касаційної скарги до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складено: 14.07.2021 року.

Головуючий суддя Є.Ю. Пономаренко

Судді Л.В. Кропивна

М.А. Руденко