ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.07.2021 справа № 914/895/21

м.Львів

за позовом: Виконуючого обов`язки керівника Прилуцької окружної прокуратури в інтересах держави в особі Линовицької селищної ради Прилуцького району Чернігівської області, смт.Лановиця Прилуцького району Чернігівської області

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Кондор Логістик", м.Львів

про: розірвання договору про закупівлю товарів від 22.01.2021 № 2 та стягнення неустойки у розмірі 2069,15 грн.

Суддя Кітаєва С.Б.

За участі секретаря Зарицької О.Р.

Представники сторін:

від прокуратури: не з`явився;

від позивача: не з`явився;

від відповідача: не з`явився;

Суть спору: Виконуючий обов`язки керівника Прилуцької окружної прокуратури звернувся до Господарського суду Львівської області в інтересах держави в особі Линовицької селищної ради Прилуцького району Чернігівської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кондор Логістик» про розірвання договору про закупівлю товарів від 22.01.2021 № 2 та стягнення неустойки у розмірі 2069,15 грн.

Ухвалою суду від 14.04.2021 відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено здійснювати за правилами загального позовного провадження та підготовче засідання призначено на 12.05.2021.

Ухвалою суду від 12.05.2021 підготовче засідання відкладено на 20.05.2021.

Ухвалою суду від 20.05.2021 підготовче засідання відкладено на 02.06.2021. Призначене на 02.06.2021 підготовче засідання, не відбулося у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю судді Кітаєвої С.Б. Ухвалою суду від 03.06.2021 від призначив підготовче засідання на 14.06.2021.

21.05.2021, за вх.№12003/21 відповідач подав відзив на позовну заяву.

11.06.2021, за вх.№13796/21, прокуратурою подано відповідь на відзив.

Ухвалою суду від 14.06.2021 суд закрив підготовче провадження та призначив справу до розгляду по суті на 07.07.2021.

Повноважні представники учасників справи в судове засідання 07.07.2021 не з`явилися.

Згідно п.1 ч.3 ст.202 ГПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Відповідно до ч.4 ст.13 ГПК України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Отже, судом було забезпечено змагальність сторін, рівність сторін, що полягає у наданні їм однакових можливостей для реалізації ними своїх процесуальних прав, з огляду на сплив строків для подання доказів, з метою дотримання прав позивача на своєчасне вирішення спору, беручи до уваги, що відповідачем висловлено позицію щодо позовних вимог, суд вважає за можливе ухвалити рішення в цій справі без участі представників учасників справи.

Позиція прокуратури.

В обґрунтування позовних вимог прокурор зазначив, що між позивачем та відповідачем 22.01.2021 було укладено договір про закупівлю товарів №2.

На виконання п. 4.1 договору Линовицькою селищною радою 17.02.2021 на електронну адресу : направлено замовлення на 500 літрів бензину А-92 та 500 літрів дизпалива.

Однак відповідно до службових документів № 34220 від 27.02.2021, № 34221 від 27.02.2021, № 34222 від 27.02.2021, № 34223 від 27.02.2021, № 34224 від 27.02.2021, № 34225 від 27.02.2021, № 34226 від 27.02.2021, № 34227 від 27.02.2021, № 34228 від 27.02.2021, № 34229 від 27.02.2021, № 18078 від 22.02.2021, № 34230 від 27.02.2021, № 34231 від 27.02.2021, № 34232 від 27.02.2021, № 34233 від 27.02.2021, № 34234 від 27.02.2021, № 34235 від 27.02.2021, № 34236 від 27.02.2021, № 34237 від 27.02.2021, № 34238 від 27.02.2021 залишки палива відсутні, відпуск бензину А-92 та дизпалива не здійснено.

У зв`язку з не відпуском пального Линовицькою селищною радою повторно 02.03.2021 направлено лист № 03-04/167 із замовленням 500 літрів бензину А-92 та 500 літрів дизпалива, а в разі неможливості забезпечити виконання договірних зобов`язань направлено додаткову угоду № 1 про розірвання договору про закупівлю товарів № 2 від 22.01.2021.

Прокурор зазначає, що оскільки спірний договір про закупівлю товарів за кошти бюджету, укладений між Линовицькою селищною радою Прилуцького району та ТОВ «Кондор Логістик» від 22.01.2021 № 2, належним чином Постачальником не виконується, чим порушено в тому числі вимоги ст. 193 ГК України, тому наявні правові підстави для розірвання договору про закупівлю товарів від 22.01.2021 № 2, укладеного між Линовицькою селищною радою Прилуцького району та Товариством з обмеженою відповідальністю «Кондор Логістик» та стягнення з відповідача, в порядку п.5.2 Договору, неустойки у розмірі 2069,15 грн.

Позиція позивача.

Позивач пояснення по суті позовних вимог не подав.

Позиція відповідача

У відзиві на позовну заяву відповідач позовні вимоги заперечує. Відповідач зазначає, що ним було надіслано листом №1558 від 22.03.2021 року підписану уповноваженою особою ТОВ «КОНДОР ЛОГІСТИК» Додаткову угоду №1 до Договору про закупівлю товарів №2 від 22.01.2021 про розірвання договору. Відповідну Додаткову угоду було опубліковано за допомогою інформаційної системи Рrоzоrrо за ідентифікатором закупівлі UA-2020-12-14-002458-с.

Щодо позовних вимог про стягнення пені, то відповідач з вказаним розміром неустойки не погоджується, вважає її завищеною. Зазначає, що зменшення розміру заявлених до стягнення штрафних санкцій є правом суду, а за відсутності переліку таких виняткових обставин господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені та розмір, до якого підлягає зменшенню. Відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника.

Позиція прокурора у відповіді на відзив.

Прилуцькою окружною прокуратурою до господарського суду Львівської області 25.03.2021 подано позовну заяву про розірвання договору про закупівлю товарів та стягнення неустойки в сумі 2069,15 грн. Відповідно до звіту про виконання договору про закупівлю UA-2020-12-14-002458-c від 31.03.2021, договір було розірвано у зв`язку з невиконанням ТОВ «ТОВ «КОНДОР ЛОГІСТИК» своїх зобов`язань 31.03.2021 (додаткова угода №1 зареєстрована у Прилуцькому управління ДКС України Чернігівської області 31.03.2021), тобто після подачі позову прокурором, що свідчить про часткове визнання позову прокурором.

Прокурор підтримує вимогу про стягнення неустойки у розмірі 2069,15 грн.

Обставини встановлені судом.

Прилуцькою окружною прокуратурою в порядку ст..23 Закону України «Про прокуратуру» вивчено стан додержання Линовецькою селищною радою бюджетного законодавства України під час закупівлі в 2021 році товарів, а саме нафти і дистиляти та встановлено, що 22.01.2021 між Линовецькою селищною радою Прилуцького району (далі - Покупець, Замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Кондор Логістик» (далі - Продавець) укладено договір про закупівлю товарів № 2, згідно з п. п. 1.1 - 1.4 (предмет договору) якого учасник приймає на себе зобов`язання передати Замовнику у власність товар, а саме: код ДК 021:2015:09130000-9 Нафта і дистиляти (бензин А-92 (або еквівалент), дизпаливо (або еквівалент), а Замовник зобов`язується прийняти вказаний товар і сплатити. Право власності на товар виникає у Замовника з моменту фактичного отримання товару Замовником відповідно до умов договору. Найменування та кількість товару: бензин А-92 (або еквівалент) - 4100 літрів, дизпаливо (або еквівалент) - 4100 літрів.

Відповідно до п. п. 3.1, 3.2 договору сума договору становить 153 504 грн. у тому числі ПДВ. Ціна за одиницю пального становить: бензин А-92 (або еквівалент) - 18,72 грн. з ПДВ за 1 літр, дизпаливо (або еквівалент) - 18,72 грн. з ПДВ за 1 літр.

Пунктами 3.6, 3.7 договору передбачено, що плата вартості пального здійснюється протягом 3 (трьох) банківських днів шляхом безготівкового перерахунку грошових коштів на поточний рахунок Постачальника після одержання товару на підставі наданого Постачальником рахунку, акта прийому- передачі, видаткової накладної. Сплата вартості пального здійснюється Покупцем у порядку та на умовах, визначених договором, у термін, визначений Продавцем у наданих рахунках або видаткових накладних.

Згідно з п. п. 4.1 - 4.4 договору відпуск товарів Покупцю проводиться протягом 2 діб з дня одержання Постачальником замовлення у вигляді специфікації на електронну . Після одержання товару Замовник протягом 3 (трьох) банківських днів проводить 100 % оплату. Умови фізичного відпуску - самовивезення після пред`явлення талонів шляхом заправки автомобілів. Покупець зобов`язується використати товар до закінчення терміну дії талону (скетч-карти) на товар, який в ньому зазначений.

Пунктом 5.1 договору передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов`язань за договором сторони несуть відповідальність, передбачену чинним законодавством України та цим договором.

Відповідно до п. 6.3 договору сторона, яка не може виконати обов`язки за договором, зобов`язана повідомити письмово про це другу сторону протягом 15 днів.

Даний договір вступає в силу з моменту його підписання та діє до кінця поточного року, в частині взаєморозрахунків - до їх повного виконання. Якщо ні одна із сторін не заявить про свої наміри розірвати або змінити договір за 30 (тридцять) днів до закінчення його дії, даний договір вважається пролонгованим до кінця року, наступного за тим, в якому укладено договір. (п.7.4 договору).

На виконання п. 4.1 договору Линовицькою селищною радою 17.02.2021 на електронну адресу ІНФОРМАЦІЯ_1 направлено відповідачу замовлення на 500 літрів бензину А-92 та 500 літрів дизпалива.

Однак відповідно до службових документів №34220 від 27.02.2021, №34221 від 27.02.2021, №34222, від 27.02.2021, №342223, від 27.02.2021, №34224 від 27.02.2021, №34225 від 27.02.2021, №34226 від 27.02.2021, №34227 від 27.02.2021, №№34228 від 27.02.2021, №34229 від 27.02.2021, №18078 від 22.02.2021, №34230 від 27.02.2021, №34231 від 27.02.2021, №34232 від 27.02.2021, №34233 від 27.02.2021, №34234 від 27.02.2021, №34235 від 27.02.2021, №34236 від 27.02.2021, №34237 від 27.02.2021 №34238 від 27.02.2021 залишки палива відсутні, відпуск бензину А-92 та дизпалива не здійснено.

У зв`язку з не відпуском пального Линовицькою селищною радою повторно 02.03.2021 направлено лист № 03-04/167 із замовленням 500 літрів бензину А-92 та 500 літрів дизпалива, а в разі неможливості забезпечити виконання договірних зобов`язань направлено додаткову угоду № 1 про розірвання договору про закупівлю товарів № 2 від 22.01.2021.

Відповідно до службової записки спеціаліста бухгалтерського обліку Линовицької селищної ради Ковбич Н.А. відповідь на вказаний лист від ТОВ «Кондор Логістик» не надійшла.

Прокурором заявлено вимоги про розірвання договору про закупівлю товарів від 22.01.2021 № 2 та стягнення неустойки у розмірі 2069,15 грн.

Оцінка суду.

Обґрунтування інтересів держави.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України на органи прокуратури покладено функцію представництва інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Одночасно організація і порядок діяльності органів прокуратури України визначаються законом.

Відповідно до ст. 53 ГПК України у випадках, встановлених законом, прокурор може звертатися до суду із заявами про захист інтересів держави та брати участь у цих справах.

Частиною 4 ст. 53 ГПК України передбачено, що прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» представництво прокурором інтересів держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів держави, у випадках та порядку, встановленому законом.

Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

При цьому, установлена практика Європейського суду з прав людини повністю виправдовує участь прокурора на одній із сторін провадження у суді, якщо виникає необхідність, зокрема, у захисті реальних інтересів держави чи майна (KOROLEV v. RUSSIA (no. 2), № 5447/03, § 33, ЄСПЛ, від 01.04.2010; MENCHINSKAYA v. RUSSIA, № 42454/02, § 35, ЄСПЛ, від 15.01.2009).

Так, Європейський суд з прав людини у своїй практиці зауважує, що при визначенні суспільних інтересів завдяки безпосередньому знанню суспільства та його потреб національні органи мають певну свободу розсуду, оскільки вони першими виявляють проблеми, які можуть виправдовувати позбавлення власності в інтересах суспільства, та знаходять засоби для їх вирішення.

Слід зазначити, що пред`являючи позов у вказаній справі, прокурор виходить саме з необхідності вирішення проблем суспільного значення, існування яких виправдовує застосування механізму захисту інтересів держави у бюджетній сфері.

Таким чином, звернення прокурора з позовною заявою до суду спрямоване саме на задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно значимого питання використання бюджетних коштів, з урахуванням принципу справедливої рівноваги між суспільними інтересами та необхідністю дотримання всіх прав.

Підставою представництва інтересів держави в судах є наявність порушень або загрози порушень економічних, політичних і інших державних інтересів внаслідок протиправних дій (бездіяльності) фізичних або юридичних осіб, що вчиняються у відносинах між ними або з державою.

Крім того, відповідно до рішення Конституційного Суду України від 08.04.1999 у справі №1-1/99, державні інтереси закріплюються як нормами Конституції України, так і нормами інших правових актів. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону, гарантування державної економічної інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо.

Із врахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Таким чином, наведені вище норми законів та Рішення Конституційного Суду України, надають прокуророві право звертатися до суду з позовами про захист інтересів держави, обґрунтовуючи при цьому, в чому саме полягає таке порушення.

Отже прокурор, вважаючи, що внаслідок невиконання умов договору порушуються інтереси держави, має не тільки законне право, а й обов`язок здійснити захист таких інтересів, обравши при цьому один із способів захисту, передбачених статтею 16 ЦК України.

У вказаному випадку вбачається порушення інтересів держави в особі Линовицької селищної ради, що полягає у невиконанні умов договору, укладеного за бюджетні кошти, ТОВ «Кондор Логістик» щодо поставки пального.

Таким чином, у зазначеному випадку наявний як державний, так і суспільний інтерес, що є підставою для представництва прокурором інтересів держави.

Інтереси держави полягають також у захисті прав і свобод місцевого самоврядування, яке не носить загальнодержавного характеру, але направлене на виконання функцій держави на конкретній території та реалізуються у визначеному законом порядку та способі, який відноситься до їх відання. Органи місцевого самоврядування є рівними за статусом носіями державної влади, як і державні органи.

Аналогічну позицію висловлено Верховним Судом у постанові від 08.02.2019 у справі № 915/20/18.

Невиконання ТОВ «Кондор Логістик» умов оспорюваного договору про закупівлю товарів «Нафти і дистиляти» за державні кошти від 22.01.2021 № 2, всупереч норм Цивільного та Господарського кодексів України, є прямим порушенням законності, підриває довіру громадян до органів місцевого самоврядування, а також порушує інтереси Линовицької селищної ради, як розпорядника бюджетних коштів, який в межах здійснення покладених на нього функцій зобов`язаний забезпечувати ефективне, результативне і цільове їх використання.

Відповідно до листа Линовицької селищної ради щодо виконання умов договору № 2 від 22.01.2021 про закупівлю нафти і дистиляти та вжиття заходів представницького характеру з питань розірвання вказаного договору встановлено, що заходи цивільно-правого характеру щодо розірвання договору про закупівлю товарів № 2 від 22.01.2021 Линовицькою селищною радою не вживались і на даний час, як зазначено в листі від 10.03.2021№ 48, не плануються вживати.

Верховним Судом зроблено численні правові висновки щодо загальних підстав для представництва інтересів держави в судах органами прокуратури.

Забезпечення єдності судової практики покладено насамперед на Велику Палату Верховного Суду. У визначених законом випадках з метою забезпечення однакового застосування судами норм права Велика Палата Верховного Суду здійснює перегляд судових рішень у касаційному порядку, аналізує судову статистику та вивчає судову практику, здійснює узагальнення судової практики (п. п. 1, 3 ч. 2 ст. 45 Закону України «Про судоустрій і статус суддів). Суди першої та апеляційної інстанцій зобов`язані враховувати висновки Верховного Суду щодо застосування норм матеріального права в подібних правовідносинах.

У справі № 903/129/18 (постанова від 15.10.2019) Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що сам факт не звернення до суду з позовом, який би відповідав вимогам процесуального законодавства та відповідно мав змогу захистити інтереси жителів територіальної громади, свідчить про те, що уповноважений орган неналежно виконує свої повноваження, у зв`язку із чим у прокурора виникають обґрунтовані підстави для захисту інтересів значної кількості громадян та звернення до суду з таким позовом, що відповідає нормам національного законодавства та практиці Європейського суду з прав людини.

Подібні висновки також наведені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі №587/430/16-ц, від 15.01.2020 у справі № 698/119/18, від 26.02.2020 у справі №522/3777/17, від 18.03.2020 у справі № 553/2759/18, від 09.04.2020 у справі № 822/589/17, від 26.05.2020 у справі №912/2385/18 тощо.

Вирішуючи питання наявності підстав для представництва прокурором інтересів держави в суді Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18 дійшла висновку, що прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу. Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Як вказала Велика Палата Верховного Суду у своєму рішенні, невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави , має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу.

Розумність строку визначається судом з урахуванням, зокрема, таких чинників: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджають такому зверненню, тощо.

Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави).

Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження його бездіяльності. Якщо прокурору відомо причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові, але якщо з відповіді компетентного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

Враховуючи, що Линовицькою селищною радою Прилуцького району, як розпорядником бюджетних коштів, який здійснює управління ними у межах встановлених йому повноважень, як стороною у спірному договорі, не вжито відповідних заходів до поновлення порушених інтересів держави, дану позовну заяву подано саме Прилуцькою окружною прокуратурою.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю- продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ч. 1 ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 669 ЦК України визначено, що кількість товару, яка продається, встановлюється у договорі купівлі-продажу у відповідних одиницях виміру або грошовому вираженні.

Частиною першою ст. 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору згідно з частиною першою статті 631 ЦК України.

Статтею 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно зі ст. ст. 179, 180 ГК України майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями.

Зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Згідно з положеннями ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Приписами ст. 662 ЦК України передбачено, що продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. У разі відмови продавця передати проданий товар покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу (ст. 665 ЦК України).

Як вбачається із положень ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору.

Згідно із ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Частиною 2 ст. 202 ГК України передбачено, що господарське зобов`язання припиняється також у разі його розірвання або визнання недійсним за рішенням суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 206 ГК України господарське зобов`язання може бути розірвано сторонами відповідно до правил, встановлених статтею 188 цього Кодексу.

Статтею 188 ГК України передбачено, що зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, зміну чи розірвання договору,у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягай згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Статтею 651 ЦК України передбачено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Частина 1 статті 631 ЦК України врегульовує, що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

За змістом зазначених норм розірвано може бути лише чинний (такий, що діє на час звернення до суду з позовом та прийняття відповідного судового рішення) договір. Тобто, розірвати можна лише договір, який діє (строк/термін дії якого не закінчився).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 07.08.2018 у справі №910/7981/17, від 18.11.2019 у справі №910/16750/18, від 12.05.2020 у справі №911/991/19.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно поданої прокурором належно засвідченої копії додаткової угоди №1 від 31.03.2021 до договору про закупівлю товарів №2 від 22 січня 2021, у даній додатковій угоді сторони дійшли згоди про розірвання договору про закупівлю товарів №2 від 22 січня 2021.

Прокурор звернувся з даним позовом до суду 26.03.2021, що вбачається зі штемпелю поштового відправлення на конверті, в якому надійшов позов до суду, тобто до моменту укладення додаткової угоди №1 від 31.03.2021 до договору про закупівлю товарів №2 від 22 січня 2021.

За приписами п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду господарської справи без прийняття рішення у зв`язку з виявленням після відкриття провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.

Господарський суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Закриття провадження у справі на підставі зазначеної норми Господарського процесуального кодексу України можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи.

Предмет спору - це об`єкт спірних правовідносин, щодо якого виник спір між позивачем і відповідачем. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.

В даному випадку, предметом спору, окрім стягнення пені, є й розірвання договору у зв`язку з порушення відповідачем взятих на себе зобов`язань щодо виконання робіт.

Відсутність предмета спору, а саме розірвання сторонами спірного договору під час розгляду справи означає відсутність спірного матеріального правовідношення між сторонами.

При цьому, за наявності підстав для закриття провадження у справі, у зв`язку з відсутністю предмета спору, обґрунтованість позову не досліджується.

Відтак, суд прийшов до висновку, закрити провадження у справи в частині позовної вимоги про розірвання договору про закупівлю товарів від 22.01.2021 № 2, укладеного Линовецькою селищною радою Прилуцького району та Товариством з обмеженою відповідальністю «Кондор Логістик».

Щодо вимоги про стягнення 2069,15 грн. неустойки суд зазначає наступне.

Відповідно до статей 11, 629 Цивільного кодексу України договір є однією з підстав виникнення зобов`язань та є обов`язковим для виконання сторонами.

Зобов`язання, в силу вимог статей 526, 525 Цивільного кодексу України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічна за змістом норма міститься і у ст. 193 Господарського кодексу України.

Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України установлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 663 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

За положеннями статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Видами забезпечення виконання зобов`язання за змістом положень частини 2 статті 546 Цивільного кодексу України є неустойка, порука, гарантія, застава, притримання, завдаток, а частиною 2 цієї норми визначено, що договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що перелік забезпечувальних заходів для належного виконання зобов`язання не є вичерпним і сторони, використовуючи принцип свободи договору, передбачений статтею 627 Цивільного кодексу України, мають право встановити й інші, окрім тих, що передбачені частиною 1 статті 546 Цивільного кодексу України, засоби, які забезпечують належне виконання зобов`язання, за умови, що такий вид забезпечення не суперечить закону.

Сторони договору, за відсутності встановлених спеціальними законами обмежень, не позбавлені права передбачити у договорі господарську санкцію, що стягується за прострочення негрошового зобов`язання у відсотках до суми невиконаного зобов`язання за кожен день прострочення, та звернутися з вимогою про її стягнення у зв`язку з простроченням зобов`язання.

Застосування до боржника, який порушив господарське зобов`язання, штрафних санкцій у вигляді пені або штрафу, передбачених частиною 4 статті 231 Господарського кодексу України, є можливим, оскільки суб`єкти господарських відносин при укладенні договору наділені законодавцем правом забезпечити виконання господарських зобов`язань встановленням договірної санкції за невиконання або неналежне виконання таких зобов`язань і пеня застосовується за порушення будь-яких господарських зобов`язань, а не тільки за невиконання грошового зобов`язання.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного суду від 25.06.2018 у справі № 912/2483/18, від 23.04.2019 у справі № 904/3565/18, від 29.05.2018 у справі № 910/23003/16, від 19.09.2019 № 904/5770/18.

Пунктом 5.2 договору передбачено, що у разі невиконання або несвоєчасного виконання зобов`язань при закупівлі товару за бюджетні кошти Постачальник сплачує замовнику штрафні санкції у розмірі подвійної ставки НБУ від вартості невідвантаженого товару за кожен день прострочення.

Відповідно до умов в п.4.1 договору відпуск (відвантаження) товару покупцю проводиться протягом двох діб з дня одержання Постачальником замовлення) до 19.02.2021 включно, з 20.02.2021 початок прострочення виконання зобов`язання відповідачем щодо поставки товару.

Тобто у п.4.1 договору сторонами погоджено строки поставки (відвантаження) постачальником замовленої покупцем партії товару .

Прокурором нараховано неустойку за період з 22.01.2021 (день підписання договору, п. 7.4 договору) по 03.03.2021 (дата направлення повторного замовлення) - 41 день від суми заборгованості 153504,00 грн.

Поряд з цим слід зазначити, що повторне замовлення стосувалось попередньої партії непоставленого, згідно замовлення від 17.02.2021 партії товару, тобто не є новим замовлення на поставку чергової партії товару.

Щодо проведеного прокурором розрахунку неустойки, то суд зазначає таке.

Враховуючи умови п.4.1 договору на виконання умов п. цього договору Линовицькою селищною радою 17.02.2021 на електронну адресу ІНФОРМАЦІЯ_1 направлено замовлення на 500 літрів бензину А-92 та 500 літрів дизпалива на суму 18720,00 грн.

Відтак, з врахуванням положень ст.253 Цивільного кодексу України, строк для відпуску товару для виконавця (протягом 2 діб) 19.02.2021 включно, з 20.02.2021 початок прострочення виконання зобов`язання відповідачем щодо поставки товару.

Судом здійснено перерахунок заявленої позивачем до стягнення суми неустойки та встановлено, що за період з 20.02.2021 по 03.03.2021 (строк визначений прокурором) від суми замовлення 18720,00 грн розмір неустойки становить 73,85 грн. В задоволенні решти вимог про стягнення неустойки слід відмовити.

Щодо зазначення відповідачем у відзиві про можливість зменшення розміру неустойки суд зазначає наступне.

Частина 3 статті 551 Цивільного кодексу України передбачає можливість зменшення за рішенням суду розміру неустойки, що стягується з боржника за порушення зобов`язання, якщо розмір неустойки значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до ст.233 Господарського кодексу України, у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Зі змісту вищезазначених норм вбачається, що зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, тому він, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку підстав, за яких можливе її зменшення.

Розглядаючи питання про зменшення розміру заявленої до стягнення пені, суд виходить із загальних засад, встановлених у ст.3 ЦК України, а саме: справедливості, добросовісності та розумності, і враховує, що неустойка як засіб розумного стимулювання виконання основного грошового зобов`язання не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Оцінюючи наявні у матеріалах справи докази та доводи відповідача, суд зазначає, нараховані позивачем штрафні санкції підлягають стягненню за сам факт допущення постачальником порушення, незалежно від того, чи завдано покупцю у зв`язку з цим збитків.

Відтак, надавши оцінку обставинам, викладеним у клопотанні про зменшення розміру неустойки, встановивши відсутність достатнього обсягу доказів на підтвердження обставин, які мають істотне значення та які можуть бути підставою для зменшення розміру штрафних санкцій, враховуючи розмір неустойки яка підлягає до стягнення, суд дійшов висновку про відсутність підстав для зменшення розміру неустойки.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до статей 76-79 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За приписами частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідач під час розгляду справи не надав суду належних та допустимих доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги та свідчили про відсутність у нього обов`язку сплатити заявлену до стягнення пеню, як і не скористався своїм правом на подання відзиву.

Приймаючи до уваги все вищевикладене в сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог в частині стягнення пені, у зв`язку з порушенням відповідачем взятих на себе зобов`язань по виконанню робіт та закриття провадження в частині позовних вимог про розірвання договору у зв`язку з розірванням договору під час розгляду справи.

Судові витрати.

Згідно з пункту 2 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Щодо вимоги про стягнення неустойки, то судовий збір покладається на відповідача пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 81,02 грн.

Частиною 4 ст. 231 ГПК України встановлено, що про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Таким чином, сплачена сума судового збору щодо позовної вимоги про розірвання договору (2270,00 грн.), провадження щодо якої слід закрити, підлягатиме поверненню з Державного бюджету України особі, яка його сплатила, у випадку подання нею відповідного клопотання.

Керуючись ст.ст.2, 4, 7, 12, 13, 14, 73, 74, 76-80, 86, 91, 123, 129, п.2 ч.1 ст.231, ст..ст.232, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Кондор Логістик» (79044, м.Львів, вул.Єфремова, 84, офіс 1Б, ідентифікаційний код 39046990) на користь Линовецької селищної ради Прилуцького району Чернігівської області (17584, Чернігівська область, Прилуцький район, смт.Лановиця, вул..Шевченка, 1, ідентифікаційний код 04412455) 73,85 грн. неустойки, 81,02 грн. судового збору.

3. Закрити провадження у справі в частині позовної вимоги про розірвання договору про закупівлю товарів від 22.01.2021 № 2, укладеного між Линовицькою селищною радою Прилуцького району та Товариством з обмеженою відповідальністю «Кондор Логістик».

4. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

5. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду набирає законної сили у строки передбачені ст. 241 ГПК України.

Рішення може бути оскаржене в порядку та строки передбачені ст.ст. 256, 257 ГПК України.

Веб-адреса Єдиного державного реєстру судових рішень, розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет: http://reyestr.court.gov.ua/.

Повний текст рішення підписано 19.07.2021.

Суддя С.Б. Кітаєва