ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.07.2021м. ДніпроСправа № 904/7016/20

Господарський суд Дніпропетровської області у складі:

судді Колісника І.І.

за участю секретаря судового засідання Тертишної К.В.

та представників:

від позивача: Шпакова Т.С. - адвокат;

від відповідача: Савченко Ю.О. - адвокат

розглянув у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Крайтекс-Сервіс", м. Дніпро

до Борисова Олександра Євгеновича , м. Дніпро

про стягнення 265 023,45 грн.

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Крайтекс-Сервіс" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом про стягнення з Фізичної особи - підприємця Борисова Олександра Євгеновича збитків у сумі 265 023,45 грн, завданих під час перевезення вантажу.

Судові витрати позивач просить покласти на відповідача.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на те, що відповідач не виконав зобов`язання за договором-заявкою № 253 від 30.04.2020 на перевезення вантажу автомобільним транспортом в частині забезпечення його збереження під час перевезення. Частина товару була втрачена на шляху доставки до місця призначення, вартість якого й заявлена позивачем до стягнення.

Звертаючись з позовом до суду, позивач визначив відповідачем Фізичну особу-підприємця Борисова Олександра Євгеновича, підприємницький статус якого підтверджується інформацією розміщеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 28.12.2020 (а.с. 59 том 1).

Ухвалою суду від 12.01.2021 позовну заяву було прийнято до розгляду за правилами загального позовного провадження.

Під час розгляду справи підприємницька діяльність відповідача була припинена за його власним рішенням 30.12.2020, про що свідчить реєстраційний запис № 001140503 в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с. 153 том 2).

Зазначена обставина не впливає на можливість продовження судового провадження у справі з огляду на таке.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 20 Господарського процесуального кодексу України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема справи у спорах, що виникають при укладенні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці.

З 15 грудня 2017 року господарський суд згідно з пунктом 6 частини першої статті 231 ГПК України у редакції Закону України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" від 3 жовтня 2017 року не може закрити провадження у справі, якщо до подання позову припинено діяльність фізичної особи-підприємця, яка є однією зі сторін у справі.

Відтак, з 15 грудня 2017 року господарські суди мають юрисдикцію щодо розгляду за пунктом 1 частини першої статті 20 Господарського процесуального кодексу України у вказаній редакції спорів, в яких стороною є фізична особа, яка на дату подання позову втратила статус суб`єкта підприємницької діяльності, якщо ці спори пов`язані, зокрема, з підприємницькою діяльністю, що раніше здійснювалася зазначеною фізичною особою, зареєстрованою підприємцем.

Відповідно до висновку Верховного Суду України, викладеному у його постанові від 04.12.2013 у справі № 6-125цс13, з яким погодилася Велика Палата Верховного Суду у її постанові від 05.06.2018 у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144 цс 18) (п.п. 38, 72), у разі припинення підприємницької діяльності фізичною особою як її права, так і обов`язки за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за нею як за фізичною особою, оскільки остання не перестає існувати.

09.02.2021 до суду надійшов відзив на позов, в якому відповідач позов не визнає повністю.

Так, відповідач не заперечує проти того, що він мав господарські взаємовідносини з позивачем за договором-заявкою № 253 від 30.04.2020 на перевезення вантажу автомобільним транспортом. Однак, відповідач за цим договором не приймав на себе обов`язків перевізника, у тому числі щодо приймання та доставки вантажу. За договором він є експедитором і на нього не покладалося жодної відповідальності за неналежне виконання договірних зобов`язань з перевезення.

Відповідач вважає, що за умовами договору відповідальність за збереження, часткову чи повну втрату вантажу або його ушкодження несе саме перевізник та оскільки відповідач є експедитором, а не перевізником, то і відповідальність повинна бути покладена на перевізника, а не на відповідача.

Крім того, відповідач указує на те, що 02.05.2020 Усатівським ВП Біляївського ВП ГУНП в Одеській області в Єдиному реєстрі досудових розслідувань під № 0000226 зареєстровано заяву позивача за фактом викрадення товару невідомими особами. При цьому в межах кримінального провадження не було встановлено особу, винну у викрадені вантажу, як і причетність відповідача до викрадення вантажу.

Відповідач зауважує, що він як експедитор жодній особі не надавав права підписувати від свого імені товарно-транспортну накладну, водій не був наділений експедитором правом отримувати у позивача товар, не мав права представляти відповідача під час підписання договору-заявки.

Також відповідач звертає увагу суду на те, що позивач не здійснив жодних дій під час завантаження транспортного засобу з метою встановлення особи водія та наявних у нього повноважень, що й призвело до негативних наслідків. Крім того, товарно-транспортна накладна не містить посилання на будь-який договір та не пов`язує вказану накладну з договором-заявкою.

У той же час, відповідач зазначає, що всупереч встановленому порядку в матеріалах справи є копія товарно-транспортної накладної, на якій відсутній запис про втрату вантажу, акт встановленої форми про втрату вантажу не складався. Тобто, відсутні документи, які є підставою для застосування матеріально-правової відповідальності в разі втрати вантажу. Жодних дій, направлених на внесення відповідних відомостей до товарно-транспортної накладної позивач не здійснив, як не було вчинено ним дій, направлених на складання акта про втрату вантажу.

Відповідач вважає, що надані позивачем докази: копія загального переліку товару згідно накладної; копія переліку товару, вилученого під час обшуку та прийнятого на відповідальне зберігання; копія акта недостачі товарів не відповідають вимогам чинного законодавства, оскільки не мають обов`язкових для даного виду документів реквізитів, а тому не є належними й допустимими доказами спірних правовідносин та наявних у відповідача зобов`язань перед позивачем.

Підсумовуючи свої заперечення, відповідач стверджує, що позивачем жодним чином не доведено:

- наявності у відповідача обов`язку зі збереження майна (товару) позивача;

- факту передання товару для надання експедиційних послуг відповідачеві або його відповідальному представнику;

- вини відповідача у заподіянні позивачеві шкоди;

- наявності шкоди як такої (документи, якими підтверджується шкода є неналежними доказами).

10.03.2021 поштовим засобом зв`язку позивач подав відповідь на відзив, в якій просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

У зазначеній відповіді позивач посилається на те, що між сторонами укладено договір перевезення, яким досягнуто всіх істотних умов, та за яким відповідальність за збереження вантажу з моменту розвантаження до моменту прийняття товару на складі вантажоодержувача несе перевізник.

При цьому позивач зазначає, що відповідач як експедитор не звільняється від відповідальності за втрату вантажу, відповідач несе відповідальність за дії водія, якого було залучено ним до перевезення вантажу.

У додаткових поясненнях, що надійшли до суду 13.05.2021, відповідач зауважує на тому, що самим позивачем у його заявах по суті справи зазначається особа - ОСОБА_2 , який вчинив злочин відносно позивача та якому було пред`явлено підозру в межах кримінального провадження № 0000226. Тому, відповідач не є особою, причетною до вчинення злочину та не має жодного відношення до особи підозрюваного, жодних умов договору-заявки не порушував.

Оспорюючи надані позивачем докази в обґрунтування позову, відповідач окремо звертає увагу, що наданий позивачем висновок експерта про ринкову вартість втраченого майна має недоліки, а саме дана експертиза була проведена в межах кримінальної справи, без врахування документів, наявних у цій справі. Також усі ціни на товар є ідентичними цінам, указаним позивачем в акті про нестачу.

Ухвалою суду від 12.01.2021 підготовче засідання було призначено на 11.02.2021, після чого підготовче засідання призначалося на 18.03.2021.

За результатом підготовчого засідання 18.03.2021 постановлено ухвалу, якою підготовче провадження було закрито та призначено справу до розгляду по суті на 13.04.2021.

У судовому засіданні 13.04.2021 оголошувалася перерва до 11.05.2021. Судове засідання 11.05.2021 не відбулося у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю головуючого у справі.

Ухвалою суду від 24.05.2021 судове засідання призначено на 24.06.2021, після чого оголошувалася перерва до 06.07.2021.

У судовому засіданні 06.07.2021 представники сторін надали пояснення, аналогічні за змістом своїм заявам по суті справи.

За наслідком судового засідання 06.07.2021 судом проголошено й підписано вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Між Товариством з обмеженою відповідальністю "Крайтекс-Сервіс" (далі - позивач, замовник) та Фізичною особою - підприємцем Борисовим Олександром Євгеновичем (далі - відповідач, експедитор) укладено договір-заявку № 253 від 30.04.2020 на перевезення вантажу (далі - договір).

За договором сторони визначили наступні умови:

Кількість замовлених автомобілів: 1 (один).

Тип автомобіля: критий, заднє завантаження.

Маршрут: м. Одеса - м. Херсон.

Найменування вантажу: тнп на європалетах.

Вага вантажу (на один автомобіль): до 20 т, об`єм 86м3.

Дата завантаження: 30.04.2020.

Дата розвантаження: 01.05.2020.

Вантажовідправник, адреса завантаження: Товариство з обмеженою відповідальністю "Крайтекс-Сервіс", м. Одеса, Ленінградське шосе, 27.

Вантажоодержувач, адреса розвантаження: Товариство з обмеженою відповідальністю "Крайтекс-Сервіс", м. Херсон, вул. Домобудівельна, 14.

Розмір та форма оплати: 4600,00 грн - б/р без ПДВ за фактом розвантаження автомобіля.

Відповідальність за збереження вантажу з моменту розвантаження до моменту прийняття товару на складі вантажоодержувача несе перевізник.

Відповідальність сторін регулюється чинним законодавством України і положеннями цього договору-заявки.

Перевізник несе повну матеріальну відповідальність за повну та часткову втрату вантажу або за його ушкодження, що сталося в проміжок часу між прийняттям вантажу до перевезення і його здачею вантажоодержувачеві, у розмірі вартості загубленого або пошкодженого вантажу.

За договором визначено надання автомобіля: ДАФ НОМЕР_1 ; п/п НОМЕР_2 . П.І.Б. водія: ОСОБА_3 НОМЕР_3 (а.с.7 том 1).

Після завантаження автомобіля складено товарно-транспортну накладну № Р1778 від 30.04.2020 з наступними відомостями: автомобіль - ДАФ НОМЕР_1 ; п/п НОМЕР_2 ; автомобільний перевізник - Фізична особа-підприємець Борисов Олександр Євгенович; водій - ОСОБА_3 ; замовник, вантажовідправник та вантажоодержувач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Крайтекс-Сервіс"; пункт навантаження - м. Одеса, Ленінградське шосе, 27, пункт розвантаження - м. Херсон, вул. Домобудівельна, 14; вантаж - побутова хімія та косметика, всього прийнято до перевезення вантаж загальною вартість 960 069,07 грн. Підпис водія ОСОБА_3 у товарно-транспортній накладній наявна (а.с. 50 - 52 том 1).

Право власності на товар, який позивач завантажив до перевезення, підтверджується видатковими накладними, за якими позивач придбав у свою власність товар (а.с. 73 - 251 том 1, а.с. 1 - 19 том 2).

Прийнятий до перевезення вантаж у встановлений договором строк та до місця призначення не доставлено. Звернувшись до відповідача за інформацією щодо місцезнаходження автомобіля з вантажем, позивач відповіді не надав.

02.05.2020 відкрито кримінальне провадження №0000226 про вчинення злочину відносно Товариства з обмеженою відповідальністю "Крайтекс-Сервіс" та викрадення майна позивача.

06.05.2020, під час слідства у зазначеному кримінальному провадженні, було знайдено частину спірного вантажу позивача, про що складено перелік товару, вилученого під час обшуку та прийнятого на відповідальне збереження (а.с. 33 - 49 том 1). Також складено акт недостачі товару на загальну суму 265 023,45 грн (а.с. 8 - 11, 69 - 72 том 1).

Позивач звернувся до відповідача з претензією № 1 від 08.12.2020 про відшкодування збитків, завданих під час перевезення товару, що становить вартість втраченого товару у сумі 265023,45 грн. Надсилання вказаної претензії підтверджується описом вкладення, фіскальним чеком та поштовою накладною від 08.12.2020 (а.с. 53-54 том 1).

Відповідач відповіді на претензію не надав, вартість втраченого товару не відшкодував позивачу, що й стало причиною спору.

Предметом доказування у справі є обставини щодо обсягу відповідальності відповідача за укладеним договором та наявності правових підстав для стягнення з відповідача заявлених позивачем збитків від втрати вантажу під час його перевезення.

За приписами статті 929 Цивільного кодексу України за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу.

Договором транспортного експедирування може бути встановлено обов`язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, зобов`язання експедитора укласти від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечити відправку і одержання вантажу, а також інші зобов`язання, пов`язані з перевезенням.

Договором транспортного експедирування може бути передбачено надання додаткових послуг, необхідних для доставки вантажу (перевірка кількості та стану вантажу, його завантаження та вивантаження, сплата мита, зборів і витрат, покладених на клієнта, зберігання вантажу до його одержання у пункті призначення, одержання необхідних для експорту та імпорту документів, виконання митних формальностей тощо).

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність" транспортно-експедиторська діяльність - це підприємницька діяльність із надання транспортно-експедиторських послуг з організації та забезпечення перевезень експортних, імпортних, транзитних або інших вантажів. Транспортно-експедиторська послуга - це робота, що безпосередньо пов`язана з організацією та забезпеченням перевезень експортного, імпортного, транзитного або іншого вантажу за договором транспортного експедирування. Експедитор (транспортний експедитор) - це суб`єкт господарювання, який за дорученням клієнта та за його рахунок виконує або організовує виконання транспортно-експедиторських послуг, визначених договором транспортного експедирування. Перевізник - це юридична або фізична особа, яка взяла на себе зобов`язання і відповідальність за договором перевезення вантажу за доставку до місця призначення довіреного їй вантажу, перевезення вантажів та їх видачу (передачу) вантажоодержувачу або іншій особі, зазначеній у документі, що регулює відносини між експедитором та перевізником.

Отже, транспортне експедирування як вид господарської діяльності не може розглядатися окремо від перевезення, це комплекс заходів, які супроводжують процес перевезення вантажів на всіх його стадіях (сортування вантажів під час їх прийняття до перевезення, перевалка вантажів у процесі їх перевезення, облік надходження вантажів під час видачі вантажу тощо), і саме це дає підстави розглядати її допоміжним щодо перевезення видом діяльності. Тому кожна послуга, що надається експедитором клієнту, по суті є транспортною послугою.

Відносини учасників транспортно-експедиторської діяльності встановлюються на основі договорів. Учасники цієї діяльності вільні у виборі предмета договору, визначенні зобов`язань, інших умов взаємовідносин, що не суперечать чинному законодавству.

З метою виконання зобов`язань за договором, укладеним із позивачем, відповідач як експедитор попередньо уклав договір на перевезення вантажу № 253 від 29.04.2020 з перевізником - ФОП Молоданом Сергієм Андрійовичем, тобто залучив до виконання своїх обов`язків третю особу. За договором перевезення сторони домовилися щодо перевезення вантажу, яке за маршрутом, адресами та датами завантаження й розвантаження товару, а також щодо вантажовідправника й вантажоодержувача, водія й автомобіля повністю збігаються з тими вихідними даними, які зазначені у спірному договорі, укладеному сторонами у цій справі (а.с. 134 том 2).

Оцінюючи ці два договори, можна дійти висновку, що за своєю правовою природою договір-заявка № 253 від 30.04.2020 на перевезення вантажу, враховуючи статус відповідача (експедитор), предмет договору (перевезення вантажу) та умови договору (пред`явлення автомобіля ДАФ НОМЕР_1 та водія ОСОБА_3 саме експедитором, покладання відповідальності за збереження вантажу на перевізника без залучення його третьою особою у якості окремої сторони у договорі-заявці) є договором транспортного експедирування, в якому обов`язки відповідача-експедитора на перевезення вантажу мають одночасно виконавчий та організаційний характер, що узгоджується зі змістом статті 929 Цивільного кодексу України.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків (ст. 611 ЦК України).

Згідно з частинами першою, третьою статті 314 Господарського кодексу України перевізник несе відповідальність за втрату, нестачу та пошкодження прийнятого до перевезення вантажу, якщо не доведе, що втрата, нестача або пошкодження сталися не з його вини.

За шкоду, заподіяну при перевезенні вантажу, перевізник відповідає, серед іншого, у разі втрати або нестачі вантажу - в розмірі вартості вантажу, який втрачено або якого не вистачає.

Відповідно до статті 924 Цивільного кодексу України перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало. Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Згідно зі статтею 932 Цивільного кодексу України експедитор має право залучити до виконання своїх обов`язків інших осіб. У разі залучення експедитором до виконання своїх обов`язків за договором транспортного експедирування інших осіб, експедитор відповідає перед клієнтом за порушення договору.

Частиною третьою статті 14 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність" також передбачено, що експедитор несе відповідальність за дії та недогляд третіх осіб, залучених ним до виконання договору транспортного експедирування, у тому ж порядку, як і за власні дії.

Статтею 934 Цивільного кодексу України визначено, що за порушення обов`язків за договором транспортного експедирування експедитор відповідає перед клієнтом відповідно до глави 51 цього Кодексу.

Статтею 224 Господарського кодексу України передбачено, що учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Згідно з приписами статті 225 Господарського кодексу України, до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Статтею 22 Цивільного кодексу України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відтак, за загальним принципом цивільного права особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; наявність збитків; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника.

Таким чином, позивач повинен довести факт заподіяння йому збитків, розмір зазначених збитків та докази невиконання зобов`язань та причинно-наслідковий зв`язок між невиконанням зобов`язань та заподіяними збитками. При визначенні розміру збитків, заподіяних порушенням господарських договорів, береться до уваги вид (склад) збитків та наслідки порушення договірних зобов`язань для підприємства. Відповідачу ж потрібно довести відсутність його вини у спричиненні збитків позивачу.

Вина експедитора у порушенні договору транспортного експедирування презюмується та не підлягає доведенню замовником.

Доводячи розмір збитків, позивач посилається, серед іншого, на висновок експерта №20-6984 від 15.01.2021 товарознавчої експертизи за матеріалами кримінального провадження №0000226. Виконання експертизи доручено судовому експерту Сакал Ігорю Анатолійовичу, який має повну вищу технічну освіту, третього кваліфікаційного класу судового експерта 12.1- визначення вартості машин, устаткування, сировини та споживчих товарів, свідоцтво №21-Д, видане ЦЕКК МЮ України від 24.06.2020, дійсне до 24.06.2023.

Відповідно до експертного висновку вартість сто двадцяти п`яти найменувань майна, переліченого в акті недостачі товару згідно накладних ТОВ «Крайтекс-Сервіс» на момент вчинення кримінального правопорушення 02.05.2020 становить 265 023,45 грн.

У висновку експерт зазначив, що він обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. Висновок підготовлений для подання до суду.

Експертиза хоча й проведена у кримінальному провадженні, але містить інформацію щодо предмета доказування у цій справі. Тому вона є належним і допустимим доказом для визначення суми збитків. Відповідач не спростував висновків експерта.

Можливість використання експертизи, що проведена у кримінальному провадженні, як доказу для підтвердження обставин справи у справах іншого провадження, підтверджено Верховним Судом у постанові від 05.02.2020 у справі № 461/3675/17.

Заперечення відповідача проти експертного висновку не впливають на юридичну його значимість та результати дослідження.

За викладених обставин суд доходить висновку про порушення відповідачем умов укладеного між сторонами договору-заявки № 253 від 30.04.2020 щодо належного перевезення вантажу, забезпечення його збереження та наявності повного складу цивільного правопорушення відповідача. Відсутності своєї вини відповідач не довів, а тому є особою, зобов`язаною відшкодувати збитки за втрату належного позивачу майна у заявленій до стягнення сумі.

Щодо заперечень відповідача з приводу недоліків товарно-транспортної накладної суд звертає увагу на таке.

Пунктом 11.1 Правил встановлено, що основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна, форму якої наведено в додатку 7 до цих Правил. Товарно-транспортну накладну суб`єкт господарювання може оформлювати без дотримання форми, наведеної в додатку 7 до цих Правил, за умови наявності в ній інформації про назву документа, дату і місце його складання, найменування (прізвище, ім`я, по батькові) перевізника та/або експедитора, замовника, вантажовідправника, вантажоодержувача, найменування та кількість вантажу, його основні характеристики та ознаки, які дають можливість однозначно ідентифікувати цей вантаж, автомобіль (марка, модель, тип, реєстраційний номер), причіп/напівпричіп (марка, модель, тип, реєстраційний номер), пункти навантаження та розвантаження із зазначенням повної адреси, посади, прізвища та підписів відповідальних осіб вантажовідправника, вантажоодержувача, водія та/або експедитора.

Товарно-транспортну накладну на перевезення вантажів автомобільним транспортом виписує замовник (вантажовідправник) у трьох примірниках. Замовник (вантажовідправник) засвідчує всі примірники товарно-транспортної накладної підписом (п. 11.2 Правил).

Про прийняття вантажу до перевезення перевізник видає вантажовідправнику в пункті відправлення документ, оформлений належним чином (ч. 5 ст. 308 ГК України).

Після прийняття вантажу згідно з товарно-транспортною накладною водій (експедитор) підписує всі її примірники (п. 11.4 Правил).

У разі використання товарно-транспортної накладної у паперовій формі перший примірник товарно-транспортної накладної залишається у замовника (вантажовідправника), другий - водій (експедитор) передає вантажоодержувачу, третій примірник, засвідчений підписом вантажоодержувача, передається перевізнику (п. 11.5 Правил).

Вантаж був прийнятий до перевезення, що підтверджується підписами вантажовідправника та водія, залученого до виконання перевезення самим же відповідачем-експедитором, без жодних зауважень та заперечень.

Відтак, з урахуванням встановлених обставин справи й висновків суду у цій справі інші доводи відповідача не спростовують позовних вимог.

За таких обставин позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України сплачений позивачем за подання позову судовий збір у сумі 3 975,35 грн повністю покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст. 2, 3, 20, 73 - 79, 86, 91, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Крайтекс-Сервіс" до Борисова Олександра Євгеновича про стягнення 265 023,45 грн задовольнити повністю.

Стягнути з Борисова Олександра Євгеновича (ідентифікаційний номер НОМЕР_4 ; місцезнаходження: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Крайтекс-Сервіс" (ідентифікаційний код 35241636; місцезнаходження: 49040, Дніпропетровська обл., місто Дніпро, Запорізьке шосе, будинок 37) збитки у сумі 265 023,45 грн, судовий збір у сумі 3 975,35 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду в порядку та строки, передбачені статтями 256, 257 ГПК України, з урахуванням підпункту 17.5 підпункту 17 пункту 1 розділу XI "Перехідні положення" цього Кодексу.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 14.07.2021.

Суддя І.І. Колісник