СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" липня 2021 р. Справа № 922/4132/20

Cхідний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючий (суддя-доповідач): Судді: Стойка О.В. Попков Д.О., Пушай В.І.
розглянувши в порядку письмового провадження без виклику учасників справи апеляційну скаргу Харківської обласної ради м.Харків
на рішення господарського суду Харківської області
від20.04.2021 року
у справі№922/4132/20 (суддя Аріт К.В.)
за позовом до відповідача: про Харківської обласної ради м.Харків Товариства з обмеженою відповідальністю Котельні лікарняного комплексу м.Харків стягнення 27 908, 27 грн.

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2020 року до господарського суду Харківської області звернулася Харківська обласна рада м.Харків (далі-Позивач) з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю Котельні лікарняного комплексу м.Харків (далі-Відповідач) про стягнення заборгованості у розмірі 27 908,27 грн за договором оренди №46 від 01.09.2003 року, з яких 23 868,89 грн заборгованість з орендної плати та 4 039,38 грн сума пені.

Рішенням господарського суду Харківської області від 20.04.2021 року у справі №922/4132/20 в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Позивач, не погодившись із рішенням суду першої інстанції, звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати рішення господарського суду Харківської області від 20.04.2021 року у справі №922/4132/20 та прийняти нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги заявник посилається на порушення господарським судом норм матеріального та процесуального права України, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та невідповідність висновків суду обставинам справи.

Зокрема, скаржник зазначає, що відповідно до п. 3.6 договору оренди комунального майна №46 від 01.09.2003 року (з урахуванням додаткових угод), Відповідач зобов`язаний сплачувати орендну плату до дня повернення майна за актом приймання передавання включно, а закінчення строку дії Договору оренди не звільняє Відповідача від такого обов`язку. Позивач наполягав, що Відповідач після закінчення строку дії вищезазначеного договору продовжував користуватися об`єктом оренди, ненадав повного пакету документів та не усунув недоліки, зазначені в акті обстеження майна, що унеможливлювало закінчення процедури повернення такого майна Позивачу. Позивач також зазначає, що він вчиняв дії, спрямовані на вчасне прийнятті спірного орендованого майна, а саме - проводив засідання постійної комісії від 24.03.2017 року та від 19.05 2017 року.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 25.05.2021 року у справі №922/4132/20 було відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Харківської обласної ради м.Харків на рішення господарського суду Харківської області від 20.04.2021 року та встановлено строк учасникам справи для надання відзиву на апеляційну скаргу з доказами його (доданих до нього документів) надсилання іншим учасникам справи. Вказаною ухвалою також повідомлено учасників справи про розгляд апеляційної скарги без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) в світлі ч. 10 ст. 270 ГПК України, оскільки ціна позову в означеній справі менша ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

До канцелярії Східного апеляційного господарського суду від 07.06.2021 року від Відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу Позивача, відповідно до змісту якого Відповідач заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив спірне рішення господарського суду залишити без змін.

Будь-яких заяв чи клопотань до канцелярії Східного апеляційного господарського суду в межах розгляду даної апеляційної скарги не надходило.

За таких обставин, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без виклику учасників справи.

Враховуючи положення ч. ч. 13, 14 ст. 8 ГПК України, фіксація розгляду апеляційної скарги у порядку письмового провадження (без повідомлення учасників справи) не здійснюється.

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи із наступного.

Рішенням господарського суду в межах даної справи встановлені та сторонами не заперечуються наступні обставини:

- укладення 01.09.2003 року між сторонами договору оренди цілісного майнового комплексу №46 від 01.09.2003 року (далі - Договір), предметом якого є цілісний майновий комплекс структурного підрозділу комунального закладу Харківська спеціальна загальноосвітня школа-інтернат I-III ступенів №12 хор (основні засоби), розташоване за адресою: вул. Боротьби, 1, м. Харків (далі-об`єкт оренди, майно, спірне майно), строком на 10 років;

- підписання 01.09.2003 року між сторонами акту приймання-передачі необоротних активів, що надаються в оренду на умовах передбачених Договором;

- укладення між сторонами додаткових угод, якими з поміж іншого, продовжено строк дії Договору до 01.08.2016 року (включно), доповнено п. 3.6. розділ 3-ій Договору, відповідно до якого, у разі припинення (розірвання) Договору Відповідач сплачує орендну плату до дня повернення майна за актом приймання-передачі включно, а закінчення строку дії Договору не звільняє Відповідача від обов`язку сплатити заборгованість за орендною платою, якщо така виникла, у повному обсязі, ураховуючи санкції, до обласного бюджету;

- направлення Відповідачем на адресу Позивача листів від 24.06.2016 та від 11.01.2017 в яких Відповідачем було зазначено про відсутність наміру продовжувати строк дії Договору;

- направлення Позивачем на адресу Відповідача листів від 01.03.2017 та 15.03.2017, в яких було зазначено про необхідність надання Відповідачем повного пакету документів, необхідного для процедури повернення з оренди цілісного майнового комплексу, на які Відповідачем було надано відповідь листами від 07.03.2017 та 08.06.2017, до яких останнім було долучено необхідні пакети документів;

- направлення Позивачем на адресу Відповідача листа від 19.07.2017 відповідно до якого, Позивач зазначив про необхідність усунення Відповідачем недоліків та приведення об`єкта оренди до стану не гіршого, ніж на момент передачі його в оренду, на виконання вищезазначеного листа Відповідачем 16.11.2018 року Позивачу було надано матеріали інвентаризації орендованого майна відповідно до чинного законодавства України;

- затвердження Позивачем 21.11.2018 на підставі наданих Відповідачем документів зведеного акту інвентаризації;

- направлення Позивачем на адресу Відповідача в період з 04.04.2018 по 27.03.2019 претензій про сплату заборгованості з орендної плати;

- підписання між сторонами 05.12.2018 року (затвердженого 27.12.2018 року) акту приймання - передачі майна.

Звертаючись із позовом до суду, Позивач зазначав, що Відповідачем не були виконані умови Договору оренди №46 цілісного майнового комплексу від 01 вересня 2003 року в частині своєчасного внесення орендних платежів до обласного бюджету, внаслідок чого станом на 25.11.2020 у Відповідача перед Позивачем виникла заборгованість з орендної плати у розмірі 23 868,89 грн, на яку останнім в силу п. 3.3 Договору було також нараховано пеню у розмірі 4 039,38 грн. Так, на момент звернення, загальна сума заборгованості Відповідача перед Позивачем з урахування штрафних санкцій складає 27 908,27 грн.

Відповідач, проти задоволення позовних вимог заперечував, зазначаючи, що він у спірний період майном не користувався, а Позивач значно затягував з часом підписання акту приймання-передавання орендованого майна та довго не міг зібрати інвентаризаційну комісію, хоча Відповідач заздалегідь попереджав про відсутність наміру користуватись спірним майном та про припинення договору після закінчення встановленого в ньому строку.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції зазначав, що Позивач порушив правомірне очікування Відповідача щодо документального оформлення передачі орендованого майна у розумні строки, а тому в даній спірній ситуації має місце прострочення кредитора, у зв`язку з чим, позовні вимоги є неправомірними, необґрунтованими та такими, що не підтверджуються матеріалами справи.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції обґрунтованими, а доводи апеляційної скарги такими, що їх не спростовують, виходячи з наступного.

Спір в даній справі виник за Договором оренди майна (що належить до об`єктів державної власності) стосовно платежів з орендної плати та пені, які підлягають сплаті Відповідачем, як орендарем через несвоєчасне виконання ним обов`язку повернути орендоване майно після припинення Договору.

Умовами пункту 10.6 Договору передбачено, що у разі відсутності заяви однієї зі сторін про припинення або зміну цього договору після закінчення строку його дії протягом одного місяця, він вважається продовженим на той строк і на тих самих умовах, які були передбачені цим договором.

За умовами пункту 10.8 Договору передбачено, що він припиняє свою дію внаслідок, зокрема, закінчення строку, на який його було укладено.

Поновлення строку дії договору в силу пункту 10.6 Договору, безпосередньо пов`язане із відсутністю заперечення однієї зі сторін проти такого поновлення, отже Відповідач заперечував проти продовження орендних правовідносин після закінчення строку дії Договору, що підтверджується листами наявними в матеріалах справи листами від 24.06.2016 та від 11.01.2017.

Факт припинення дії Договору у зв`язку із закінченням строку, на який його було укладено, підтверджується матеріалами справи та сторонами не заперечується.

Згідно із частиною першою статті 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язаний передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Частинами першою та шостою статті 283 ГК України визначено, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. До відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

У частині першій статті 284 ГК України законодавець як істотні умови договору оренди, визначив, зокрема, строк, на який укладається договір оренди; орендну плату з урахуванням її індексації; умови повернення орендованого майна або викупу.

Згідно з ст. 291 ГК України договір оренди припиняється у разі, зокрема, закінчення строку, на який його було укладено.

Як вірно було встановлено судом першої інстанції, строк дії спірного Договору сплинув 01 серпня 2016 року та не був продовжений на новий строк в силу наявності заперечень зі сторони Відповідача.

Частиною першою статті 785 ЦК України передбачено, що в разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Умовами п. 10.11 Договору передбачено, що у разі припинення або розірвання договору майно протягом трьох робочих днів повертається Відповідачем Позивачу.

Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 27 Закону України Про оренду державного та комунального майна (у редакції чинній на момент повернення спірного об`єкту оренди, далі-Закон), у разі припинення за цих же обставин договору оренди цілісного майнового комплексу підприємства, його структурного підрозділу орендар за згодою орендодавця передає об`єкт оренди органу, який до укладення договору оренди здійснював повноваження з управління відповідним майном. Зазначений орган або його правонаступник зобов`язаний протягом тридцяти днів прийняти об`єкт оренди в своє управління.

Відповідно до матеріалів справи, незважаючи на завчасне повідомлення Відповідачем Позивача про відсутність наміру продовжувати дії спірного Договору, надання Відповідачем необхідного пакету документів та усунення останнім недоліків та приведення об`єкта оренди до стану не гіршого, ніж на момент передачі його в оренду, Позивач тільки у 2018 році (майже через 2 роки після закінчення строку дії Договору) створив інвентаризаційну комісію, провів інвентаризацію майна та як результат підписав акт приймання передачі майна лише 27.12.2018 року.

Згідно з ч. 2 ст. 795 ЦК України повернення наймачем предмета договору найму оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту договір найму припиняється.

У встановленому законодавством та договором обов`язку орендаря повернути орендоване приміщення після закінчення строку дії договору кореспондується зустрічний обов`язок орендодавця прийняти це приміщення у розумний строк.

Позивачем ані до суду першої інстанції, ані до суду апеляційної інстанції не надано належних та допустимих доказів ухилення Відповідача від вчасної передачі майна та підписання акту, вина Відповідача з цього приводу не доведена, однак матеріалами справи підтверджується, що майно не передано у розумний строк внаслідок невиконання Позивачем вимог ст. 27 Закону.

Відповідно до ч. 4 ст. 612 ЦК України прострочення боржника не настає, якщо зобов`язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора.

Приписами ч. 1 ст. 613 ЦК України передбачено, що кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов`язку. Кредитор також вважається таким, що прострочив, у випадках, встановлених частиною четвертою статті 545 цього Кодексу.

Відповідно до ч. ч. 2,4 ст. 613 ЦК України якщо кредитор не вчинив дії, до вчинення яких боржник не міг виконати свій обов`язок, виконання зобов`язання може бути відстрочене на час прострочення кредитора. Боржник за грошовим зобов`язанням не сплачує проценти за час прострочення кредитора.

Враховуючи вищенаведені приписи чинного законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що Позивач порушив правомірне очікування Відповідача щодо документального оформлення передачі майна у розумні строки.

Крім того, колегія суддів зазначає, що Позивачем заявлено до стягнення з Відповідача орендну плату та нараховану на неї суму пені за період з 04.04.2018 по 27.03.2019, тобто після закінчення строку дії спірного Договору.

Частиною першою статті 762 ЦК України передбачено, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Відповідно до частини першої статті 286 ГК України орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності.

За змістом наведених норм, договір є підставою виникнення права наймача (орендаря) користуватися орендованим майном упродовж строку дії договору зі сплатою наймодавцю (орендодавцю) орендної плати, погодженої умовами договору, а припинення договору є підставою виникнення обов`язку наймача негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в Договорі.

Користування майном за Договором є правомірним, якщо воно відповідає умовам укладеного договору та положенням чинного законодавства, які регулюють такі правовідносини з урахуванням особливостей предмета найму та суб`єктів договірних правовідносин.

Відносини найму (оренди) у разі неправомірного користування майном можуть регулюватися умовами Договору, що визначають наслідки неправомірного користування майном, та нормами законодавства, які застосовуються до осіб, які порушили зобов`язання у сфері орендних відносин.

Правова природа плати за користування річчю (орендної плати) безпосередньо пов`язана із правомірним користуванням річчю протягом певного строку, і обов`язок здійснення такого платежу є істотною ознакою орендних правовідносин, що випливає зі змісту регулятивних норм статей 759, 762, 763 ЦК України, статей 283, 284, 286 ГК України. Із припиненням договірних (зобов`язальних) відносин за договором у наймача (орендаря) виникає новий обов`язок - негайно повернути наймодавцеві річ.

Після спливу строку дії договору невиконання чи неналежне виконання обов`язку з негайного повернення речі свідчить про неправомірне користування майном, яке було передане в найм (оренду). Тому права та обов`язки наймодавця і наймача, що перебували у сфері регулятивних правовідносин, переходять у сферу охоронних правовідносин та охоплюються правовим регулюванням за частиною другою статті 785 ЦК України, яка регламентує наслідки невиконання майнового обов`язку щодо негайного повернення речі наймодавцеві.

З урахуванням викладеного судова колегія доходить висновку, що користування майном після припинення договору є таким, що здійснюється не відповідно до його умов - у зв`язку з чим вимога щодо орендної плати за користування майном за умовами договору, що припинився (у разі закінчення строку, на який його було укладено тощо), суперечить змісту правовідносин за договором найму (оренди) та регулятивним нормам ЦК України та ГК України.

Отже, положення пункту 3 частини першої статті 3 та статті 627 ЦК України про свободу договору не застосовуються до договорів оренди в тій їх частині, якою передбачені умови щодо здійснення орендної плати за період від моменту припинення дії договору до моменту повернення орендованого майна, оскільки сторони в такому випадку відступають від положень актів цивільного законодавства (стаття 6 ЦК України).

Яким би способом в договорі не регламентувалися правовідносини між сторонами у разі невиконання (несвоєчасного виконання) наймачем (орендарем) обов`язку щодо повернення речі з найму (оренди) з її подальшим користуванням після припинення договору, що відбулося у спірних правовідносинах, проте ці правовідносини не можуть врегульовуватись іншим чином, ніж визначено частиною другою статті 785 ЦК України (зокрема, з установленням для наймача (орендаря) будь-якого іншого (додаткового) зобов`язання, окрім того, що передбачений частиною другою статті 785 ЦК України).

Будь-яких виключень з цього правила норми Закону України Про оренду державного та комунального майна не містить.

Неврахування таких висновків щодо застосування положень цивільного та господарського законодавства на практиці призводить до того, що з орендаря, який після припинення строку дії Договору не повернув майно орендодавцю на його вимогу, фактично стягується потрійний розмір орендної плати, а саме: безпосередньо орендна плата, а також неустойка у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення. Такий підхід у регулюванні орендних правовідносин вочевидь не узгоджується з такими загальними засадами цивільного законодавства, як справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України).

Вищенаведене цілком узгоджується з позицією наведеною у постанові Об`єднаної палати КГС ВС від 19.04.2021 року у справі №910/11131/19.

Звідси здійснені Позивачем розрахунки позовних вимог, а саме - сума заборгованості з орендної плати після припинення дії Договору, а також нарахована на неї сума пені, не відповідають вищенаведеним висновкам колегії суддів у даній справі, позиції ОП КГС ВС від 19.04.2021 року у справі №910/11131/19 та правовому регулюванню, встановленому частиною другою статті 785 ЦК України.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення з Відповідача на користь Позивача заборгованості з орендної плати у розмірі 23 868,89 грн та пені у розмірі 4 039,38 грн у зв`язку з їх необґрунтованістю, невідповідністю фактичним обставинам справи та приписам чинного законодавства.

Будь-яких порушень норм матеріального або процесуального права в діях суду першої інстанції при розгляді ним зазначеної справи судова колегія не вбачає.

Враховуючи наведене, судова колегія дійшла висновку, що рішення господарського суду Харківської області від 20.04.2021 року у справі №922/4132/20 ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають суттєве значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду першої інстанції.

Відповідно до вимог ст. 129 ГПК України судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, покладаються на заявника апеляційної скарги.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Харківської обласної ради м. Харків на рішення господарського суду Харківської області від 20.04.2021 року у справі №922/4132/20 - залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 20.04.2021 року у справі №922/4132/20 - залишити без змін.

Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції покласти на Харківську обласну раду м. Харків.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Повний текст постанови складено 19.07.2021 року.

Головуючий суддя О.В. Стойка

Суддя Д.О. Попков

Суддя В.І. Пушай