РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

19.07.2021Справа № 910/7686/21

Господарський суд міста Києва у складі судді Комарової О.С. розглянув в порядку спрощеного позовного провадження

позовну заяву фізичної особи-підприємця Роянова Костянтина Васильовича

до Акціонерного товариства «КИЇВМЕТРОБУД»

про стягнення 49 500, 00 грн

Без повідомлення (виклику) учасників судового процесу

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Фізична особа-підприємець Роянов Костянтин Васильович звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства «КИЇВМЕТРОБУД» про стягнення 49 500, 00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що протягом 2019 року позивач надавав відповідачеві транспортні послуги з перевезення вантажів без укладення письмового договору, які оформлювались відповідними актами. За наслідком цих правовідносин, як стверджує позивач, відповідачем прострочено сплату по чотирьох актах здачі-прийняття робіт (надання послуг), у зв`язку з чим за ним обліковується заборгованість в розмірі 49 500, 00 грн, про стягнення якої просить позивач.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.05.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу ухвалено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами. Також, вказаною ухвалою зобов`язано Головне управління ДПС у м. Києві надати до суду витребувані за клопотанням позивача докази.

Як вбачається з рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення № 993 ухвалу Господарського суду міста Києва від 19.05.2021 вручено уповноваженому представнику відповідача - 24.05.2021.

Таким чином, граничним днем для подання відзиву було 08.06.2021. Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.05.2021 було роз`яснено відповідачу, що подання клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін він може подати в строк для подання відзиву.

15.07.2021 від відповідача надійшла заява про розгляд справи за правилами загального позовного провадження, тобто поза межами строку, встановленого в ухвалі Господарського суду міста Києва від 19.05.2021.

У поданій заяві, відповідач клопоче про продовження строку для її подання.

Розглянувши клопотання про продовження строку на подання заяви, суд вважає, що у його задоволенні слід відмовити з огляду на таке.

Відповідно до частини 1 та 4 статті 119 Господарського процесуального кодексу України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку, встановленого законом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, а заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, - судом, який встановив строк, без повідомлення учасників справи.

Одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подані заява, скарга, документи тощо), стосовно якої пропущено строк.

Клопотання відповідача обґрунтовується запровадженням на території України карантинних обмежень, що вплинуло на роботу підприємства відповідача через запровадження дистанційного режиму роботи та обмеження у можливості отримання правової допомоги. Так, заявник вказує, що договір з адвокатом було укладено лише 22.06.2021, що унеможливило завчасне подання заяви.

Проте суд вважає необґрунтованими такі доводи відповідача з огляду на те, що договір з адвокатом було укладено 22.06.2021, а відповідна заява подана до суду лише 15.07.2021, що свідчить про зволікання з боку відповідача у користуванні наданими процесуальними правами та обов`язками. Також суд враховує епідеміологічну ситуацію в країні в цілому та, зокрема, в місті Києві, що стосується, з-поміж іншого, і обмеження громадян у пересуванні. Попри це, на час отримання відповідачем примірника ухвали про відкриття провадження у справі, карантинні обмеження, на які він посилається, вже були послаблені, у зв`язку з чим суд не вбачає перешкод у можливості отримання відповідачем правової допомоги та своєчасної реалізації права на подання як відзиву на позовну заяву, так і подання заяв та клопотань з процесуальних питань.

За приписами статті 118 Господарського процесуального кодексу України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку.

Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про залишення заяви відповідача про розгляд справи за правилами загального позовного провадження без розгляду на підставі частини 2 статті 118 Господарського процесуального кодексу України.

З огляду на вищенаведене, суд вирішує справу за наявними у ній матеріалами, відповідно до ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України.

08.06.2021 від Головного управління ДПС у м. Києві надійшов лист від 02.06.2021 № 19122/5/26-15-04-18-17 із поясненнями щодо витребуваних доказів, а також оптичний диск, на якому містяться копії декларацій з податку на додану вартість Акціонерного товариства «КИЇВМЕТРОБУД» з додатками № 5 до них за період з січня по грудень 2019 року.

Згідно з ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд,

ВСТАНОВИВ:

Між фізичною особою-підприємцем Рояновим Костянтином Васильовичем та Акціонерним товариством «КИЇВМЕТРОБУД» у період з 08.04.2019 до 20.12.2019 існували договірні зобов`язання, в межах яких позивача надавав транспортні послуги з перевезення вантажів, які оформлювались актами здачі-прийняття робіт (надання послуг).

Звертаючись до суду з даним позовом, заявник вказує, що надані ним транспортні послуги згідно актів здачі-прийняття робіт (надання послуг) № ОУ-0000173 від 09.10.2019 на суму 5 250, 00 грн, № ОУ-0000175 від 11.10.2019 на суму 15 600, 00 грн, № ОУ-0000206 від 04.11.2019 на суму 15 600, 00 грн, № ОУ-0000224 від 07.11.2019 на суму 13 050, 00 грн були прийняті відповідачем, проте не оплачені, внаслідок чого за останнім обліковується заборгованість у розмірі 49 500, 00 грн.

Крім того, як стверджує позивач, факт надання послуг відповідачеві підтверджується складеними та зареєстрованими в ЄРПН податковими накладними № 8 від 09.10.2019 на суму 5 250, 00 грн, № 9 від 11.10.2019 на суму 15 600, 00 грн, № 4 від 04.11.2019 на суму 15 600, 00 грн та № 9 від 07.11.2019 на суму 13 050, 00 грн.

22.04.2021 позивач звернувся до відповідача із вимогою-претензією про оплату транспортних послуг на суму 49 500, 00 грн, яку останній отримав 26.04.2021, проте докази її розгляду в матеріалах справи відсутні.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За приписами статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України).

Статтею 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до норм статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Відповідно до ч. 7 ст. 179 Господарського кодексу України (далі - ГК України), господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Згідно з ч. 1 ст. 181 ГК України, господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

За приписами статті 173 ГК України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Статтею 174 ГК України передбачено, що господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно статті 175 ГК України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським Кодексом.

Як вбачається з правовідносин, що виникли між сторонами, їм притаманні ознаки, що характеризують цивільні відносини, які виникають з договорів про надання послуг.

Відтак, між сторонами мало місце укладення правочину з надання транспортних послуг у спрощений спосіб.

Відповідно до статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно статті 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки, та в порядку, що встановлені договором.

За змістом ст. 193 ГК України та ст. 526 ЦК України, зобов`язання мають виконуватись належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання і одностороння зміна умов договору не допускається.

Стаття 527 ЦК України визначає, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Згідно частин 1, 2 статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За встановленими обставинами, позивачем були надані транспортні послуги відповідачеві, які оформлені актами здачі-прийняття робіт (надання послуг) № ОУ-0000173 від 09.10.2019 на суму 5 250, 00 грн, № ОУ-0000175 від 11.10.2019 на суму 15 600, 00 грн, № ОУ-0000206 від 04.11.2019 на суму 15 600, 00 грн.

Згідно з частиною другою статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 № 996-XIV первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Надані позивачем копії актів здачі-прийняття робіт (надання послуг) містять найменування юридичних осіб, а також підписи представників сторін, найменування послуг, їх кількість, вартість, та інші необхідні реквізити, тобто відповідають вимогам законодавства, тому є первинними документами, які фіксують факт здійснення господарської операції та є підставою виникнення обов`язку щодо здійснення розрахунків за надані послуги.

Враховуючи, що відповідачем доказів оплати за надані послуги не надано, суд вважає позовні вимоги в цій частині цілком обґрунтованими.

Також в матеріалах справи міститься копія акту здачі-прийняття робіт (надання послуг) № ОУ-0000224 від 07.11.2019 на суму 13 050, 00 грн, який не підписаний відповідачем.

У позовній заяві позивач стверджує, що цей акт був ним втрачений.

Разом з цим, заявник надав до суду копію податкової накладної № 9 від 07.11.2019 на суму 13 050, 00 грн разом з квитанцією про її реєстрацію в ЄРПН.

Крім цього, задля підтвердження факту надання послуг за актом № ОУ-0000224 від 07.11.2019, позивач звернувся до суду з клопотанням про витребування у Головного управління ДПС у м. Києві відомостей податкової звітності відповідача з метою встановлення обставин формування останнім податкового кредиту за наслідками спірної господарської операції.

У постанові Верховного Суду від 04 листопада 2019 року в справі № 905/49/15 зазначено, що визначальною ознакою господарської операції є те, що внаслідок її здійснення має відбутися реальний рух активів, отже, судам у розгляді справ належить дослідити, окрім обставин оформлення первинних документів, наявність або відсутність реального руху такого товару. Зокрема, обставини здійснення перевезення товару поставленого за спірними видатковими накладними, обставини зберігання та використання цього товару у господарській діяльності покупця.

У разі дефектів первинних документів та невизнання стороною факту постачання спірного товару, сторони не позбавлені можливості доводити постачання товару іншими доказами, які будуть переконливо свідчити про фактичні обставини здійснення постачання товару.

Так, 08.06.2021 від Головного управління ДПС у м. Києві надійшов лист від 02.06.2021 № 19122/5/26-15-04-18-17 із поясненнями щодо витребуваних доказів, а також оптичний диск, на якому містяться копії декларацій з податку на додану вартість Акціонерного товариства «КИЇВМЕТРОБУД» з додатками № 5 до них за період з січня по грудень 2019 року.

Вирішуючи питання щодо встановлення факту надання послуг за актом здачі-прийняття робіт (надання послуг) № ОУ-0000224 від 07.11.2019 на суму 13 050, 00 грн та наявності підстав для стягнення грошових коштів в цій частині, суд виходить з наступного.

Судом встановлено, що надана до суду копія акту здачі-прийняття робіт (надання послуг) № ОУ-0000224 від 07.11.2019 на суму 13 050, 00 грн за оформленням не вирізняється від ряду інших актів, про які йшлося вище.

Згідно з пунктом 201.10 статті 201 Податкового кодексу України (далі - ПК України) при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Підтвердженням продавцю про прийняття його податкової накладної та/або розрахунку коригування до Єдиного реєстру податкових накладних є квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі, яка надсилається протягом операційного дня.

З метою отримання податкової накладної/розрахунку коригування, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, покупець надсилає в електронному вигляді запит до Єдиного реєстру податкових накладних, за яким отримує в електронному вигляді повідомлення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних та податкову накладну/розрахунок коригування в електронному вигляді. Такі податкова накладна/розрахунок коригування вважаються зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних та отриманими покупцем.

Як доказ податкова накладна може оцінюватися судом лише у сукупності з іншими доказами у справі, проте не може бути єдиним доказом, на підставі якого суд встановлює факт постачання товару покупцю та його прийняття ним. Проте, оцінюючи податкові накладні у сукупності з іншими доказами у справі господарські суди повинні враховувати положення Податкового кодексу України та фактичні дії як постачальника, так і покупця, щодо відображення ними в податковому та бухгалтерському обліку постачання спірного товару.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 01 червня 2020 року у справі № 906/355/19.

Судом встановлено, що фізичною особою-підприємцем Рояновим К.В. 07.11.2019 за наслідком наданих послуг згідно акту здачі-прийняття робіт (надання послуг) № ОУ-0000224 від 07.11.2019 на суму 13 050, 00 грн, було складено податкову накладну № 9 та відправлено її для реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних. Реєстрацію податкової накладної № 9 від 07.11.2019 підтверджено відповідною квитанцією.

Згідно абзацу другого пункту 201.10 статті 201 ПК України, податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

З наданої контролюючим органом копії додатку № 5 «Розшифровки податкових зобов`язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів (Д5)» до декларацій з податку на додану вартість Акціонерного товариства «КИЇВМЕТРОБУД» за листопад 2019 року вбачається, що відповідачем віднесено до податкового кредиту обсяги постачання, здійснені позивачем на суму 23 875, 00 грн та 4 775, 00 грн податку на додану вартість за ставкою 7%, що загалом складає 28 650, 00 грн та відповідає обсягам наданих позивачем послуг за листопад 2019 року (акти № ОУ-0000206 від 04.11.2019 на суму 15 600, 00 грн, № ОУ-0000224 від 07.11.2019 на суму 13 050, 00 грн).

Розрахунків коригування до податкової накладної та/або уточнюючих декларацій щодо безпідставного нарахування податкового кредиту продавцем за оспорюваним актом не надано.

Таким чином, з огляду на сукупність наявних у матеріалах справи доказів, є підстави стверджувати, що послуги, згідно наданих актів здачі-прийняття робіт (надання послуг) здійснювалась.

Натомість, відповідачем не виконано обов`язку щодо оплати вартості таких послуг, що свідчить про обґрунтованість позовних вимог.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 77 ГПК України).

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З огляду на вищенаведене та встановленням факту невиконання відповідачем обов`язку з оплати наданих послуг, вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 49 500, 00 грн є цілком обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Враховуючи викладене в сукупності, зважаючи на зміст позовних вимог, обставини, встановлені під час розгляду справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, у зв`язку з чим наявні підстави для задоволення позову в повному обсязі.

З огляду на результат вирішення спору, судові витрати зі сплати судового збору, відповідно до ст. 129 ГПК України, покладаються на відповідача.

Крім того, позивачем заявлено до стягнення понесені витрати на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 7 500, 00 грн.

У відповідності до частин 1-4 статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Як вбачається з матеріалів справи, 02 квітня 2021 року між Адвокатським бюро «Костянтина Потапова «ЛЕГІС ЮНІОН» (виконавець, бюро) та фізичною особою-підприємцем Рояновим К.В. (клієнт) укладено договір № 0204/21-ПД про надання професійної правничої допомоги, предметом якого є надання правничої допомоги.

Згідно п. 5.1 Договору, за результатами надання правничої допомоги згідно даного договору виконавець складає акт здачі-прийняття професійної правничої допомоги, у якому зазначається надана правнича допомога, витрачений виконавцем час та сума оплати.

У пункті п. 4.1 цього Договору, сторони визначили, що вартість 1 (однієї) години надання виконавцем іншої правничої допомоги становить 1 500, 00 грн.

Згідно п. 4.3 Договору, із метою оплати гонорару (винагороди) за надання правничої допомоги, обсяг якої визначено пунктом 1.2 Договору, клієнт на умовах попередньої оплати перераховує на користь бюро грошові кошти у сумі 7 500, 00 грн згідно банківських реквізитів бюро, вказаних у даному Договорі або у виставленому клієнту для оплати гонорару рахунку-фактурі.

Суд зазначає, що розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має право його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

За висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним в постанові від 19 лютого 2020 року в справі № 755/9215/15-ц, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Між тим, розмір витрат на правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт, здійснених адвокатом, та здійснених витрат, понесених у зв`язку із наданням такої допомоги.

Тобто, питання розподілу судових витрат пов`язане із суддівським розсудом (дискреційні повноваження).

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Положеннями ст. 19 цього Закону визначено такі види адвокатської діяльності як надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Отже, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо, а договір про надання правової допомоги укладається на такі види адвокатської діяльності як захист, представництво та інші види адвокатської діяльності.

Представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні (п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

Згідно з частиною 8 статті 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

В якості доказів здійснення витрат на послуги адвоката у даній справі у розмірі 7 500, 00 грн позивачем долучено до матеріалів справи:

- копію договору № 0204/21-ПД про надання професійної правничої допомоги від 02 квітня 2021;

- копію платіжного доручення № 441 від 02 квітня 2021 та банківську виписку про зарахування коштів в сумі 7 500, 00 грн;

- копію акту здачі-прийняття правничої допомоги від 07 травня 2021 року;

- детальний опис робіт (наданих послуг) від 07 травня 2021 року.

Так, згідно зазначеного акту виконавцем витрачено 4 години на складення та підписання позовної заяви та 1 годину на складення та підписання клопотання про витребування доказів, що із розрахунку 1 500, 00 грн за одну годину роботи виконавця складає 7 500, 00 грн.

За приписами частин 5, 6 статті 126 ГПК України, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідачем відповідне клопотання не заявлялось.

Приймаючи до уваги викладене, з огляду на заявлену позивачем ціну позову, обсяг та зміст наданих адвокатом послуг, а також те, що позовні вимоги у справі підлягають задоволенню, суд дійшов висновку, що заявлені витрати на професійну правничу допомогу в сумі 7 500, 00 грн є цілком обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 129, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 254 Господарського процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Акціонерного товариства «КИЇВМЕТРОБУД» (03065, м. Київ, вул. Світлогірська, буд. 2/25; ідентифікаційний код 01387432) на користь фізичної особи-підприємця Роянова Костянтина Васильовича ( АДРЕСА_1 ; рнокпп НОМЕР_1 ) 49 500, 00 грн (сорок дев`ять тисяч п`ятсот гривень 00 коп.) заборгованості, 2 270, 00 грн (дві тисячі двісті сімдесят гривень 00 коп.) судового збору та 7 500, 00 грн (сім тисяч п`ятсот гривень 00 коп) витрат на професійну правничу допомогу.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів в порядку, передбаченому ст.ст. 253-259, з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України.

Рішення в повному обсязі складено 19.07.2021.

Суддя О.С. Комарова