ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

01.07.2021 Справа № 905/213/21

Господарський суд Донецької області у складі судді Устимової А.М.,

за участю секретаря судового засідання (помічника судді за дорученням ) Барбаш Д.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Комунального комерційного підприємства «Маріупольавтодор»

до відповідача Фізичної особи-підприємця Папуша Сергія Олеговича

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача Маріупольська міська рада Донецької області.

про встановлення сервітуту на земельну ділянку

за участю уповноважених представників учасників справи:

від позивача : не з`явився;

від відповідача (в режимі відеоконференції): Ботман О.О. (адвокат на підставі ордеру серії АН №1029818 від 11.03.2021);

від третьої особи: не з`явився

ВСТАНОВИВ:

Стислий зміст і підстави позовних вимог

02.02.2021 року Комунальне комерційне підприємство «Маріупольавтодор» (далі - ККП «Маріупольавтодор», позивач) через підсистему «Електронний суд» звернулось до Господарського суду Донецької області з позовом до Фізичної особи-підприємця Папуш Сергія Олеговича (далі - ФОП Папуш С.О., відповідач) про встановлення земельного сервітуту на земельну ділянку тротуару по вулиці Набережній у м. Маріуполі , яка відноситься до господарського відання позивача, на користь земельної ділянки по вулиці Таганрозькій, 1 ФОП Папуш С.О. для в`їзду/виїзду автомобілів на наступних умовах: строк дії сервітуту - безстроково; площа, на яку поширюється земельний сервітут: 0,05 га, з яких 0,03 га - площа ділянки тротуару довжиною 13,3 м та шириною 2,2 м, а 0,02 га - площа для маневрування автомобілів, які в`їзжають /виїзжають на вул. Набережну, плата за встановлення та користування сервітутом - в розмір 200% від суми земельного податку за частину земельної ділянки, на яку поширюється дія сервітуту з внесенням щомісяця до 1-го числа рівними частками. Також позивач просить відшкодувати за рахунок відповідача понесені судові витрати.

Позовні вимоги вмотивовані тим, що фізична особа-підприємець Папуш С.О. без належних правових підстав користується тротуаром по вулиці Набережній в м.Маріуполі, яка територіальною громадою міста передана ККП «Маріупольавтодор» у господарське відання позивача, облаштувавши в`їзд/виїзд автомобілів на станцію технічного обслуговування автомобілів та автозаправку, що розташовані на орендованій відповідачем земельній ділянці з кадастровим номером :01:016:0051 по вул.Таганрозькій, 1 . Пропозиція щодо врегулювання спірного питання шляхом укладення договору земельного сервітуту залишена відповідачем без реагування.

Процедура провадження у справі у господарському суді

Згідно до протоколу розподілу судової справи між суддями від 02.02.2021 для розгляду даної справи автоматизованою системою документообігу суду визначена суддя УстимоваА.М.

Ухвалою Господарського суду Донецької області від 08.02.2021 позовна заява ККП «Маріупольавтодор» залишена без руху.

У зв`язку з усуненням недоліків позовної заяви у встановлений судом строк ухвалою Господарського суду Донецької області від 22.02.2021 позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі №905/213/21. Справу вирішено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Судове засідання у справі призначено на 11.03.2021 року.

Ухвалою Господарського суду Донецької області від 11.03.2021 вирішено розгляд справи №905/213/21 здійснювати за правилами загального позовного провадження зі стадії відкриття провадження у справі. Підготовче засідання у справі призначено на 25.03.2021. До участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача залучено Маріупольську міську раду Донецької області.

За клопотанням представника відповідача ухвалою Господарського суду Донецької області від 25.03.2021 підготовче судове засідання у справі відкладене на 08.04.2021.

Ухвалою Господарського суду Донецької області від 08.04.2021 за клопотанням представника відповідача підготовче судове засідання у справі відкладене на 22.04.2021.

Ухвалою Господарського суду Донецької області від 22.04.2021 підготовче засідання у справі відкладено на 11.05.2021.

Ухвалою Господарського суду Донецької області від 11.05.2021 продовжено строк підготовчого провадження у справі №905/213/21 на тридцять днів та відкладено підготовче судове засідання на 20.05.2021.

Листом господарського суду від 18.05.2021 повідомлено учасників справи про те, що у зв`язку з перебуванням судді Устимової А.М. на лікарняному на дату розгляду справи, підготовче засідання, призначене на 20.05.2021, не відбудеться.

Ухвалою суду від 24.05.2021 підготовче засідання у справі призначено на 03.06.2021.

Ухвалою суду від 03.06.2021 відкладено підготовче засідання на 10.06.2021.

Ухвалою від 10.06.2021 закрито підготовче провадження у справі №905/213/21 та призначено судове засідання з розгляду справи по суті на 01.07.2021 о 12:00 год.

У судове засідання 01.07.2021 уповноважений представник позивача не з`явився, звернувся до суду електронною поштою з клопотанням про розгляд справи за його відсутності на підставі приписів ст.196 Господарського процесуального кодексу України.

Представник відповідача у підготовче засідання 01.07.2021 з`явився в режимі відеоконференції на підставі ухвали суду від 01.07.2021, не заперечував проти задоволення клопотання представника позивача щодо розгляду справи по суті за його відсутності, заперечив проти задоволення позовних вимог у повному обсязі на підставах, які зазначенні у відзиві на позовну заяву.

Представник третьої особи в підготовче засідання 01.07.2021 не з`явився, про дату, час та місце повідомлений належним чином шляхом направлення ухвали суду на юридичну адресу установи, згідно даних АТ «Укрпошта» поштове відправлення вручене представнику третьої особи 16.06.2021.

Судом задовольняється клопотання представника позивача про здійснення розгляду справи по суті за його відсутності.

Судом встановлена відсутність підстав для застосування частини 2 статті 202 Господарського процесуального кодексу України, що передбачає вичерпний перелік випадків, за наслідками настання яких суд повинен відкласти розгляд справи по суті.

Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: 1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки (частина 3 статті 202 Господарського процесуального кодексу України).

Приймаючи до уваги, що справа розглядається за правилами загального позовного провадження з повідомленням сторін про його хід, без виклику уповноважених представників сторін та третьої особи у судове засідання, неявка представника Маріупольської міської ради Донецької області не перешкоджає розгляду справи по суті за наявними у справі матеріалами, оскільки їх цілком достатньо для правильної юридичної кваліфікації спірних правовідносин.

У судовому засіданні 01.07.2021 судом заслухано вступне слово представника відповідача, який заперечував проти задоволення позовних вимог з урахуванням пояснень, які надані у відзиві на позовну заяву, здійснено дослідження доказів у справі та проведено судові дебати, під час яких представник відповідача підтвердив свою позицію, оголошену у вступному слові.

Ухвалення рішення суду відбулось у нарадчій кімнаті у порядку ст.ст.219-220 ГПК України.

Позиція учасників процесу

Позовні вимоги ККП «Маріупольавтодор» мотивує тим, що ФОП Папуш С.О. влаштував виїзд з належної йому на праві оренди земельної ділянки з кадастровим номером :01:016:0051 по вулиці Таганрогській, 1 на вулицю Набережну через тротуар, який належить позивачу на праві господарського відання, шляхом демонтування частини леєрної огорожі, асфальто-бетонного покриття тротуару та бордюрних каменів. Між сторонами у справі існував судовий спір у межах справи №905/2412/19 про відновлення становища, яке існувало до порушення права, 15.10.2020 Господарський суд Донецької області прийняв рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, яке залишено без змін Постановою Східного апеляційного господарського суду від 02.12.2020. Приймаючи рішення у справі, суд, серед іншого, встановив, що документація із землеустрою відповідача варіантів для влаштування проїзду (проходу) на вказану земельну ділянку, орендовану відповідачем, не містить, в ній не передбачено влаштування з неї виїзду на вулицю загального користування - Набережну в м.Маріуполі.

Пропозиція ККП «Маріупольавтодор» щодо укладання договору сервітуту (оферти) на частину земельної ділянки площею 0,05га з метою в`їзду (виїзду) автомобілів ФОП Папуш С.О. залишена без реагування.

Позивач вважає, що для захисту права господарського відання застосовуються положення закону, встановленні для захисту права власності, і в цьому випадку, з огляду на наведені обставини, єдиним способом захисту його прав є встановлення земельного сервітуту в судовому порядку.

Підставність заявлених вимог позивач нормативно обґрунтовує посиланням на статті 400 - 404 Цивільного кодексу України та статті 98 - 100 Земельного кодексу України.

У додаткових поясненнях до позовної заяви, які отримані судом 22.03.2021 електронною поштою з накладанням кваліфікованого електронного підпису уповноваженого представника позивача, останній зазначив, що схема земельної ділянки, на яку планується встановити сервітут, складається з наданих фотоматеріалів та фототаблиць з матеріалів справи №905/2412/19. Крім того, навів малюнок, що містить графічну схему розташування земельних ділянок.

Також у вказаних письмових поясненнях позивач зазначає, що розрахунок плати за сервітут здійснено відповідно до нормативно-грошової оцінки земель м. Маріуполя, затвердженої рішенням Маріупольської міської ради №7/32-2922 від 13.07.2018. Згідно розділу 3 технічної документації, що додається до цього рішення, середня базова вартість 1 кв.м. земель міста Маріуполя складає 401,69грн/м2. Коефіцієнт, який використовується для розрахунку нормативної грошової оцінки, становить 1,0 згідно розділу 6 Технічної документації, з цього розрахунку, розмір нормативно-грошової оцінки земельної ділянки, на яку планується встановити сервітут, складає 401,69грн/м2 *1,0*50м2 = 20084,50грн/м2. Ставка земельного податку щодо зазначеної земельної ділянки в розмірі 1 відсотка нормативно-грошової оцінки земельної ділянки затверджена рішенням Маріупольської міської ради №7/32-2920 від 25.06.2018. Позивач робить висновок, що плата за сервітут становить 401,69 грн щомісячно (20084,50грн./м2 *1%*2).

На підтвердження доводів, викладених у позовній заяві та додаткових письмових поясненнях до неї, позивач надав суду належним чином засвідчені копії: наказів №1/6 від 02.06.2020, №35 від 07.02.2018, № 267-к від 09.11.2017, розпорядження № 267-к від 09.11.2017, Статуту, Положення про юридичну службу ККП «Маріупольавтодор», рішення Господарського суду Донецької області від 15.10.2020, постанови Східного апеляційного господарського суду від 02.12.2020 у справі №905/2412/19, рішень Маріупольської міської ради №7/32-2922 від 13.07.2018, №7/32-2920 від 25.06.2018, №237 від 21.06.2019 з додатком,№34 від 27.02.2017 з додатком, фото, розпорядження №854/5 -18 від 25.06.2018 про затвердження проектної документації по робочому проекту « Капітальний ремонт вулично-дорожньої мережі по ул.Шевченко (від вул. Торгової до вул.Набережної), по вул. Набережній (від вул. Шевченка до вул.Голубенка) у м.Маріуполі», накладної АТ «Укрпошта» №351 від 16.01.2021, довідки №15/02-21 від 02.01.2021, листа №14031/105/07-2019 від 26.09.2019; витягу з технічної документації нормативно - грошової оцінки, а також оригінал пропозиції про встановлення сервітуту (повторна) б/н від 10.02.2021, листа-відповіді на пропозицію від 10.02.2021 б/н від 18.02.2021.

Фізична особа-підприємець Папуш С.О. у відзиві на позовну заяву від 12.03.2021 заперечує проти позовних вимог, просить відмовити у їх задоволенні повністю, вказуючи на відсутність законних підстав для укладення договору земельного сервітуту між ним та ККП «Маріупольавтодор».

Відповідач наголошує, що позивачем порушено встановлений законом порядок звернення до суду з даним позовом, оскільки ним не були здійснені заходи досудового врегулювання спору. Первісна пропозиція позивача про укладення договору земельного сервітуту відповідачем не отримана, як наслідок, ККП «Маріупольавтодор» подало позов про укладення земельного сервітуту до суду фактично не звернувшись попередньо до ФОП Папуш С.О. з відповідною пропозицією. Отже, не отримавши відповіді на оферту, позивач на момент звернення до суду не міг знати про порушення його прав.

До повторної пропозиції про укладення земельного сервітуту позивачем не надано відповідного проекту договору, підписаного ним. Відсутність проекту договору позбавляє можливості відповідача проаналізувати і оцінити його умови.

За матеріалами позову, на думку відповідача, неможливо встановити на яку земельну ділянку чи її частину позивач має намір встановити сервітут, оскільки не зазначено відповідного кадастрового номеру, тоді як, встановлення земельного сервітуту можливе за наявності відомостей сформованої земельної ділянки в Державному земельному кадастрі і Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та за наявності відповідних правовстановлюючих документів на земельну ділянку.

В позові зазначено розмір щомісячної плати за договором у розмірі 200% від суми земельного податку на частину земельної ділянки площею 0,05 га, на яку буде поширюватись дія сервітуту, обґрунтувань цього розміру позивачем не наведено. Позивач не надав відповідний витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, без якого визначення розміру плати за сервітутом є неможливим.

Відповідач звертає увагу, що в рішенні Маріупольської міської ради від 02.09.2016 №7/10-637, яким ФОП Папуш С.О. надано в оренду земельну ділянку з кадастровим номером :01:016:0051 по вулиці Таганрогській,1 , не встановлено обов`язку відповідача на укладення договору сервітуту при облаштуванні в`їзду/виїзду автомобілів на вул. Набережну.

Крім того, позивач просить встановити сервітут на частину земельної ділянки в розмірі 0,02га площі для маневрування автомобілів, які в`їжджають/виїжджають на вул. Набережну, яка не відноситься до тротуару та не належить до господарського відання ККП «Маріупольавтодор».

На підтвердження заперечень, викладених вище, відповідач надав суду належним чином засвідчені копії: паспорту та РНОКПП на відповідача, свідоцтва про державну реєстрацію ФОП, витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого права №10346147, договору оренди земельної ділянки від 16.11.2016 з додатками, витягу з Державного земельного кадастру на земельну ділянку НВ -017 з додатком, пропозиції про встановлення сервітуту (повторно) б/н від 10.02.2021, поштового конверту, трекінгів відстеження поштового відправлення АТ «Укрпошта», листа-відповіді на пропозицію від 10.02.2021 б/н від 18.02.2021, доказів її направлення позивачу, опису вкладення до цінного листа, поштового конверту.

У поясненнях по справі від 13.05.2021 відповідач вказує, що на праві оренди користується земельними ділянками у м.Маріпуоль - по вул.Таганрозська, буд.1 (на підставі договору від 16.11.2016), вул. Гур`євська, буд. 6 (на підставі договору від 29.08.2016), які розташовані одна біля одної, на них розташовано нерухоме майно відповідача. Земельні ділянки відповідач використовує для здійснення своєї господарської діяльності для роботи станції технічного обслуговування.

ФОП Папуш С.О. самостійно здійснює утримання прилеглої території на підставі належних дозволів в рамках благоустрою території м.Маріуполь, зокрема, договору №8 на утримання в належному стані об`єкту благоустрою на території м.Маріуполь від 16.02.2016, паспортів благоустрою території за адресою вул.Таганрозська від 2018, буд.1, вул. Гур`євська, буд. 6 від 2016; містобудівного розрахунку з техніко-економічними показниками об`єкта будівництва від 2015, проекту «Організація дорожнього руху на АЗС за адресою вул.Таганрозська, буд.1 м.Маріуполь від 2018», тому, на думку відповідача, необхідності у встановленні земельного сервітуту не вбачає.

На підтвердження вказаних обставин відповідач надав суду належним чином засвідчені копії: містобудівного розрахунку з техніко-економічними показниками об`єкта будівництва від 2015, листів від 15.08.2018, 05.10.2018,документації «Організація дорожнього руху на АЗС за адресою вул.Таганрозська, буд.1 м.Маріуполь від 2018», паспортів благоустрою території, договору №8 на утримання в належному стані об`єкту благоустрою на території м.Маріуполь від 16.02.2016, роздруківку інформації ДЗК, фотографії місця в`їзду та виїзду з об`єкту ФОП Папуш С.О. з сторони вул.Набережна.

Маріупольська міська рада Донецької області в поясненнях від 24.03.2021 за №3120/2021, які отримані судом засобами поштового зв`язку та на електронну пошту скріплені кваліфікованим електронним підписом представника, підтримала позовні вимоги ККП «Маріупольавтодор» до ФОП Папуш С.О. про встановлення земельного сервітуту, зазначивши, що між нею та відповідачем укладено договір оренди земельної ділянки з кадастровим номером :01:016:0051, частина тротуару на вулиці Набережній в м.Маріуполі , де шляхом демонтажу відповідач влаштував в`їзд/виїзд автомобілів, нею як власником земельної ділянки не передавалась ФОП Папуш С.О. у користування, останній користується частиною земельної ділянки без відповідних правових підстав. ККП «Маріупольавтодор» є балансоутримувачем усіх вулиць і доріг міста Маріуполя та усього дорожнього обладнання, що є власністю територіальної громади, майно, яке знаходиться на балансі позивача, перебуває в нього на праві господарського відання. Рішенням виконавчого комітету Маріупольської міської ради №34 від 27.02.2017 «Про передачу майна з балансу на баланс» ККП «Маріупольавтодор» передана на баланс вулиця Набережна у м. Маріуполі. У червні 2019 між сторонами у справі виник спір з приводу влаштування відповідачем виїзду з належної відповідачу на праві оренди земельної ділянки на вул.Набережну шляхом демонтування частини лаєрної огорожі, асфальто-бетонного покриття тротуару та бордюрових каменів, однак рішенням Господарського суду Донецької області від 15.10.2020 у справі №905/2412/19, що залишено без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 02.12.2020, відмовлено у задоволенні позовних вимог ККП «Маріупольавтодор» до ФОП Папуш С.О. про зобов`язання відповідача відновити становище, яке існувало до порушення прав та законних інтересів. З огляду на викладене, Маріупольська міська рада Донецької області вважає, що єдиним способом захистити права позивача на даний час є встановлення сервітуту.

На підтвердження позиції, що викладена у поясненнях, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача надала суду належним чином засвідчені копії розпорядження №421ос від 26.06.2019, рішення №7/58-5776 від 19.10.2020, витягу з ЄДРПОУ.

Виклад обставин справи, встановлених судом

16.11.2016 між Маріупольською міською радою (Орендодавець) та Фізичною особою-підприємцем Папуш Сергієм Олеговичем (Орендар) укладено договір оренди земельної ділянки, за змістом пункту 1.1 якого Орендодавець, згідно до рішення Маріупольської міської ради від 02.09.2016 №7/10-637, надає, а Орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку, яка знаходиться за адресою: вулиця Таганрозька, 1 у Лівобережному районі міста Маріуполя (кадастровий номер :01:016:0051).

В оренду передається земельна ділянка площею 0,1940 га. На земельній ділянці знаходиться (буде знаходитись) об`єкт нерухомого майна: станція технічного обслуговування автомобілів у комплексі з автозаправною станцією (п.п.2.1., 2.2. договору оренди).

Згідно з пунктом 3.1 договір укладено на 10 років з моменту державної реєстрації права оренди.

Відповідно до пункту 5.1 договору оренди земельна ділянка передається в оренду з метою та за цільовим призначенням: для розміщення та експлуатації будівель і споруд додаткових транспортних послуг та допоміжних операцій (будівництво станції технічного обслуговування автомобілів у комплексі з автозаправною станцією).

На підставі вказаного договору Маріупольська міська рада актом приймання-передачі земельної ділянки передала, а фізична особа-підприємець Папуш Сергій Олегович прийняв у користування земельну ділянку, яка знаходиться за адресою: вулиця Таганрозька, 1 у Лівобережному районі міста Маріуполя (кадастровий номер :01:016:0051), площею 0,1940 га.

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права №84380895 земельна ділянка за кадастровим №:01:016:0051 площею 0,194 га, що розташована за адресою: м. Маріуполь, вулиця Таганрозька, 1 , знаходиться у Відповідача в оренді на підставі договору оренди земельної ділянки від 16.11.2016, зареєстрований в державному реєстрі на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №34645105 від 06.04.2017.

Комунальне комерційне підприємство «Маріупольавтодор» створене згідно рішення Маріупольської міської ради від 27.10.2016 №7/12-812 та засноване на власності територіальної громади м. Маріуполя, від імені та в інтересах якої права суб`єкта комунальної власності здійснює Маріупольська міська рада.

Згідно до пункту 4.1 Статуту ККП «Маріупольавтодор» метою діяльності підприємства є задоволення потреб територіальної громади м. Маріуполь у виконанні робіт по наданні послуг, пов`язаних з ремонтом, будівництвом і утриманням доріг, малих архітектурних форм, технічних засобів регулювання дорожнього руху та благоустроєм внутрішньоквартальних територій. Підприємство є балансоутримувачем усіх вулиць і доріг міста Маріуполя та усього дорожнього обладнання, що є власністю територіальної громади. Майно, яке знаходиться на балансі позивача, перебуває в нього на праві господарського відання.

Рішенням виконавчого комітету Маріупольської міської ради №34 від 27.02.2017 «Про передачу майна з балансу на баланс» ККП «Маріупольавтодор» передана на баланс вулиця Набережна у м. Маріуполі.

Рішенням виконавчого комітету Маріупольської міської ради №237 від 21.06.2019 «Про передачу майна з балансу на баланс» ККП «Маріупольавтодор» переданий на баланс тротуар по вулиці Набережній у м. Маріуполі.

Комунальне комерційне підприємство «Маріупольавтодор» у грудні 2019 року зверталося до Господарського суду Донецької області з позовом до Фізичної особи - підприємця Папуш С.О. про зобов`язання відповідача відновити становище, яке існувало до порушення прав та законних інтересів позивача, а саме, встановити назад зняті 29 бордюрних каменів та відновити 12 м2 демонтованого відповідачем асфальтно-бетонного покриття на ділянці по вулиці Набережній між шляхопроводом та вулицею Лепорського в м.Маріуполі.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на противоправне демонтування та пошкодження відповідачем бордюрних каменів та асфальто-бетонного покриття по вулиці Наребежній для влаштування в`їзду/виїзду автомобілів на належну Папуш С.О. станцію технічного обслуговування.

Рішенням Господарського суду Донецької області від 15.10.2020, що залишено без зміни постановою Східного апеляційного господарського суду від 02.12.2020, у задоволенні позовних вимог відмовлено.

При розгляді справи суди дійшли висновку, що ФОП Папуш С.О. розроблено необхідну документацію для проведення робіт з будівництва виїзду та в`їзд на проїжджу частину на вулицю Набережну зі станції технічного обслуговування за адресою вулиця Таганрозька, 1, погоджено її з відповідними органами, отримано дозволи на її проведення, повідомлено про порушення благоустрою у відповідності до вимог чинного законодавства.

Рішеннями судів у господарській справі №905/2412/19, які набрали законної сили, встановлені наступні обставини.

Відповідачем укладені з Маріупольською міською радою договори оренди землі, які знаходиться за адресою: м.Маріуполь вул.Таганрозька, 1 (кадастровий номер :01:016:0051), площею 0,1940га та за адресою: м.Маріуполь, вул.Гур`євська,6 (кадастровий номер :01:16:0009) площею 0,0291га, які розташовані впритул одна до одної.

У 2015 році Комунальним підприємством «Міське архітектурне бюро» розроблено на замовлення ФОП Папуш С.О. Містобудівний розрахунок з техніко-економічними показниками об`єкта будівництва за об`єктом: будівництво СТО в комплексі з багатопаливною автозаправною станцією та пунктом сервісного обслуговування водіїв по вул.Таганрозькій, 1 в Орджонікідзевському районі міста Маріуполя, де передбачалось улаштування в`їзду та виїзду до території комплексу організувати з вул.Мерзляка, яка об`єднує дві магістральні вулиці державного значення - вул.Таганрозьку та вул.Набережну.

Розроблений у 2018 році проект «Організація дорожнього руху на АЗС за адресою: вул. Таганрозька,1 в м. Маріуполі» погоджений Управлінням патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції в частині розділу безпеки та організації дорожнього руху на АЗС (лист №0731/111/37/01-2018 від 05.10.2018). Згідно схеми організації дорожнього руху передбачене влаштування в`їзду та виїзду з території АЗС і СТО з півдня на вулицю Набережну в м Маріуполі.

У 2018 році Головним управлінням містобудування і архітектури для відповідача розроблено Паспорт благоустрою території по вул.Таганрозька, 1, що затверджений начальником головного управління містобудування і архітектури та передбачає благоустрій прилеглої території до СТО в комплексі з АЗС по вул.Таганрозькій,1.

Згідно Правил благоустрою території міста Маріуполя, затверджених рішенням Маріупольської міської ради №6/8-616 від 21.06.2011, відповідачем здійснено повідомлення 30.05.2019 (реєстр. №585) про виконання робіт, пов`язаних з тимчасовим порушенням благоустрою території міста Маріуполя, а саме про виконання робіт з благоустрою території по вул.Таганрозькій, 1, яке було отримано 30.05.2019 №585 та узгоджено відповідальною особою.

Отже, судом встановлено, що відповідач розробив необхідну документацію для проведення робіт, погодив її з відповідними органами, отримав дозволи на її проведення, повідомив про порушення благоустрою у відповідності до вимог чинного законодавства, крім того на теперішній час відповідач завершив роботи.

Суд прийняв до уваги в якості належних доказів по справі листи Комунального підприємства «Госпрозрахунковий земельно-кадастровий центр» №34 від 21.02.2020, Головного управління містобудування і архітектури Маріупольської міської ради №30.6-3908-30.1 від 14.02.2020, Управління патрульної поліції в Донецькій області №8-аз/41/37/01-2020 від 03.02.2020, в яких зазначено, що виїзд та в`їзд на проїжджу частину організовано на вул.Набережну у відповідності до наданої документації.

Зокрема, Комунальне підприємство «Госпрозрахунковий земельно-кадастровий центр» у листі №34 від 21.02.2020 зазначило, що територія благоустрою, а саме, виїзд та в`їзд на проїжджу частину організовано згідно Проекту на будівництво, Проекту на організацію дорожнього руху та Паспорту благоустрою. Відповідно до Словника вулиць міста Маріуполя (за адміністративними районами) селищ Сартана, Старий Крим, Талаківка, сіл Виноградне, Приморське, Піонерське виїзд та в`їзд організовано з північного заходу на вулицю Таганрозьку, а з півдня - на вулицю Набережну.

У листі від 14.02.2020 за №30.6-3908-30.1 Головне управління містобудування і архітектури повідомило, що відповідно до «Словника вулиць міста Маріуполя (за адміністративними районами) ) селищ Сартана, Старий Крим, Талаківка» та Адресного плану міста Маріуполя вулиця, щ межує з земельними ділянками (кадастрові номери :016:0051, :016:0009) має найменування - вул. Набережна (викопіювання із адресного плану міста надається). На графічних матеріалах, що є складовою частиною паспорту благоустрою території та проекту «Організація дорожнього руху на АЗС за адресою: вул. Таганрозька, 1», розроблених КП Міське архітектурне бюро» та ФОП Литвин А.О. не вірно зазначена назва вулиці, з якої здійснюється в`їзд та виїзд до об`єкту ФОП Папуш С.О. Фактично улаштування в`їзду та виїзду до об`єкту ФОП Папуш С.О., що зазначений у Паспорті благоустрою території та проекту «Організація дорожнього руху на АЗС за адресою: вул. Таганрозька, 1» здійснюється з вулиці, яка має назву Небережна, що підтверджується з адресного плану міста.

Листом Управління патрульної поліції в Донецькій області №8-аз/41/37/01-2020 від 03.02.2020 підтверджено, що згідно листа ФОП Папуш С.О. від 26.09.2018, зареєстрованого в УПП в Донецькій області за №7043, 05.10.2018 було надано погодження за №9731/41/37/01-2018 розділу «Організація дорожнього руху» на АЗС, яка будується за адресою вул.Таганрозька, 1 в Лівобережному районі м.Маріуполя з виїздом та заїздом безпосередньо на вул.Набережна на ділянці від вул.Лепорського до 17-го шляхопроводу.

Східний апеляційний господарський суд у постанові від 02.12.2020 року дійшов висновку, що належною правовою підставою для проведення особою робіт по будівництву виїзду та в`їзд на проїжджу частину дороги є отримання нею узгодження повідомлення про виконання робіт, пов`язаних з тимчасовим порушенням благоустрою території міста Маріуполя. Відтак, наявними у справі доказами підтверджується розроблення відповідачем усієї необхідної документації для проведення робіт та погодження її з відповідними органами.

Згідно ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, яке набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні чи вироку і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.Правила про преюдицію спрямовані не лише на заборону перегляду фактів і правовідносин, які встановлені в судовому акті, що вступив в законну силу. Вони також сприяють додержанню процесуальної економії в новому процесі. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Усі ці дії вже здійснювалися у попередньому процесі, і їхнє повторення було б не лише недоцільним, але й неприпустимим з точки зору процесуальної економії.

Обставини, встановлені рішенням Господарського суду Донецької області у справі №905/2412/19 від 15.10.2020, що залишено без зміни постановою Східного апеляційного господарського суду від 02.12.2020, повторного доведення не потребують, мають преюдиціальне значення у інших судових спорах, у яких беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Судом встановлено, що у справі №905/213/21 та справі №905/2412/19 склад учасників процесу є ідентичним.

За змістом позовної заяви ККП «Маріупольавтодор» вказує, що з огляду на наявність рішень у справі №905/2412/19, виникла фактична неможливість захистити права позивача в інший законний спосіб, крім встановлення земельного сервітуту у судовому порядку.

Позивач стверджує, що 13.01.2021 направив на адресу відповідача пропозицію укласти договір сервітуту (оферту), де запропонував встановити сервітут на наступних умовах: платний безстроковий сервітуту із щомісячною оплатою в розмірі 200% від суми земельного податку за частину земельної ділянки 0,05га, на яку буде поширюватись дія сервітуту; розмір земельної ділянки, на яку треба встановити сервітут з метою в`їзду/виїзду автомобілів, складає 0,05 га, з яких 0,03 га - площа ділянки тротуару довжиною 13.3 м та шириною 2,2 м, а 0,02 га - площа для маневрування автомобілів, які в`їзжають /виїзжають на вул. Набережній.

На підтвердження направлення надав до матеріалів позовної заяви копію накладної АТ «Укрпошта» №351 від 16.01.2021.

Акцепту, відмови від пропозиції чи зустрічної оферти від відповідача не надійшло.

Пропозиція про встановлення сервітуту повторно надіслана позивачем 10.02.2021. В ній позивачем зазначено, що документи, необхідні для розгляду цієї пропозиції, відповідач має як сторона у справі №905/2412/19.

Листом від 18.02.2021 відповідач у відповідь на пропозицію вказав, що розглянути по суті вказану пропозицію не має можливості, оскільки позивачем не надано жодних документів, які б свідчили про необхідність укладання договору сервітуту, з пропозиції неможливо встановити на яку земельну ділянку пропонується встановити сервітут, не підтверджено правомочності ККП «Маріупольавтодор» на укладання відповідного договору, а також не дотримано законодавчо встановленої процедури щодо направлення пропозиції укласти відповідний договір.

Правова оцінка аргументів учасників справи та мотиви рішення суду

Перевіривши доводи, викладені в позовній заяві, та подані заперечення, дослідивши надані сторонами в порядку статті 74 Господарського процесуального кодексу України письмові докази, господарський суд, надаючи правову оцінку спірним правовідносинам у справі, дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, зважаючи на таке.

Згідно з частиною другою статті 395 Цивільного кодексу України одним із видів речових прав на чуже майно є право користування (сервітут).

Відповідно до частини першої статі 401 Цивільного кодексу України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом.

Сервітут визначає обсяг прав щодо користування особою чужим майном (частина перша статті 403 ЦК України).

Статтею 404 Цивільного кодексу України визначено, що право користування чужою земельною ділянкою або іншим нерухомим майном полягає у можливості проходу, проїзду через чужу земельну ділянку, прокладання та експлуатації ліній електропередачі, зв`язку і трубопроводів, забезпечення водопостачання, меліорації тощо. Особа має право вимагати від власника (володільця) сусідньої земельної ділянки, а в разі необхідності - від власника (володільця) іншої земельної ділянки надання земельного сервітуту. Право користування чужим майном може бути встановлено щодо іншого нерухомого майна (будівлі, споруди тощо).

Порядок та особливості встановлення земельних сервітутів конкретизовано в Земельному кодексі України.

Зміст права земельного сервітуту унормований приписами статті 98 Земельного кодексу України - це право власника або землекористувача земельної ділянки чи іншої заінтересованої особи на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками). Земельні сервітути можуть бути постійними і строковими. Строк дії земельного сервітуту, що встановлюється договором між особою, яка вимагає його встановлення, та землекористувачем, не може бути більшим за строк, на який така земельна ділянка передана у користування землекористувачу. Встановлення земельного сервітуту не веде до позбавлення власника земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, прав володіння, користування та розпорядження нею. Земельний сервітут здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлений.

За правилами статті 100 Земельного кодексу України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій конкретно визначеній особі (особистий сервітут). Земельний сервітут може бути встановлений договором між особою, яка вимагає його встановлення, та власником (землекористувачем) земельної ділянки. Земельний сервітут підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому для державної реєстрації прав на нерухоме майно.

Власники або землекористувачі земельних ділянок чи інші заінтересовані особи можуть вимагати встановлення таких земельних сервітутів, зокрема, права проїзду на транспортному засобі по наявному шляху (стаття 99 Земельного кодексу України).

Судом встановлено, що згідно договору оренди земельної ділянки від 16.11.2016, що укладений між Маріупольською міською радою (Орендодавець) та Фізичною особою-підприємцем Папуш Сергієм Олеговичем (Орендар) останній користується земельною ділянкою, яка знаходиться за адресою: вулиця Таганрозька, 1 у Лівобережному районі міста Маріуполя (кадастровий номер :01:016:0051). Цільове призначення: для розміщення та експлуатації будівель і споруд додаткових транспортних послуг та допоміжних операцій (будівництво станції технічного обслуговування автомобілів у комплексі з автозаправною станцією). Строк оренди 10 років з моменту державної реєстрації права оренди.

Договір оренди земельної ділянки від 16.11.2016 зареєстрований в державному реєстрі на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №34645105 від 06.04.2017.

Рішенням виконавчого комітету Маріупольської міської ради №237 від 21.06.2019 «Про передачу майна з балансу на баланс» ККП «Маріупольавтодор», як комунальному підприємству, що є балансоутримувачем усіх вулиць і доріг міста Маріуполя та усього дорожнього обладнання, що є власністю територіальної громади, та метою діяльності якого у відповідності до Статуту є задоволення потреб територіальної громади м. Маріуполь у виконанні робіт по наданні послуг, пов`язаних з ремонтом, будівництвом і утриманням доріг, малих архітектурних форм, технічних засобів регулювання дорожнього руху та благоустроєм внутрішньоквартальних територій, переданий на баланс тротуар по вулиці Набережній у м.Маріуполі.

Тротуар по вулиці Набережній у м.Маріуполі знаходиться на балансі позивача, перебуває в нього на праві господарського відання.

ФОП Папуш С.О. влаштував в`їзд /виїзд з належної йому на праві оренди земельної ділянки з кадастровим номером :01:016:0051 по вулиці Таганрогській, 1 на вулицю Набережну через тротуар, який належить позивачу на праві господарського відання, шляхом демонтування частини леєрної огорожі, асфальто-бетонного покриття тротуару та бордюрних каменів.

ККП «Маріупольавтодор» звернувся до Господарського суду Донецької області з позовом до відповідача про відновлення становища, яке існувало до порушення права.

Рішенням Господарського суду Донецької області від 15.10.2020, що залишено без зміни постановою Східного апеляційного господарського суду від 02.12.2020, у задоволенні позовних вимог відмовлено, встановлено, що ФОП Папуш С.О. демонтаж здійснив правомірно, останнім розроблено необхідну документацію для проведення робіт з будівництва виїзду та в`їзд на проїжджу частину на вулицю Набережну зі станції технічного обслуговування за адресою вулиця Таганрозька, 1, погоджено її з належними державними органами, отримано дозволи на її проведення, повідомлено про порушення благоустрою у відповідності до вимог чинного законодавства.

Сторонами не заперечується, що на даний момент відповідач користується в`їздом /виїздом, що облаштовано ним через тротуар по вулиці Набережній у м.Маріуполі.

Предметом спору між сторонами у цій справі є вимога про встановлення земельного сервітуту на земельну ділянку тротуару по вулиці Набережній у м. Маріуполі , яка відноситься до господарського відання позивача, на користь земельної ділянки по вулиці Таганрозькій, 1 ФОП Папуш С.О. для в`їзду/виїзду автомобілів на наступних умовах: строк дії сервітуту - безстроково; площа, на яку поширюється земельний сервітут: 0,05 га, з яких 0,03 га - площа ділянки тротуару довжиною 13,3 м та шириною 2,2 м, а 0,02 га - площа для маневрування автомобілів, які в`їзжають /виїзжають на вул. Набережну, плата за встановлення та користування сервітутом - в розмір 200% від суми земельного податку за частину земельної ділянки, на яку поширюється дія сервітуту з внесенням щомісяця до 1-го числа рівними частками.

Нормами законодавства (частина друга статті 98, частина перша статті 100 Земельного кодексу України) встановлено, що земельний сервітут може бути встановлений договором між особою, яка вимагає його встановлення, та власником (землекористувачем) земельної ділянки.

Тільки у разі недосягнення домовленості про встановлення сервітуту та про його умови спір вирішується судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту (частина третя статті 402 ЦК України).

Відтак, пропозиція щодо укладення договору земельного сервітуту є обов`язковою передумовою, оскільки є юридично значимою дією, яка засвідчує наявність такого волевиявлення, та забезпечує своєчасну обізнаність другої сторони. Така письмова пропозиція має передувати зверненню до суду з позовом про встановлення земельного сервітуту.

За правилами частини першої статті 641 Цивільного кодексу України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною (частина перша статті 642 ЦК України).

Пропозиція укласти договір має містити істотні умови майбутнього договору і виражати однозначний намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною в разі її прийняття.

У позовній заяві ККП «Маріупольавтодор» стверджує, що 13.01.2021 направив ФОП Папуш С.О. пропозицію укласти договір сервітуту (оферту). Акцепту, відмови від пропозиції чи зустрічної оферти від відповідача не надійшло.

Відповідач категорично заперечує отримання вказаної пропозиції, наполягає, що про намір позивача укласти земельний сервітут йому стало відомо з позовної заяви.

В матеріалах, доданих до позовної заяви, надісланої до Господарського суду Донецької області через підсистему «Електронний суд» 02.02.2021, копії пропозиції про укладення договору земельного сервітуту від 13.01.2021 не було, що, серед іншого, стало підставою для залишення позовної заяви без руху.

В якості доказу на підтвердження направлення пропозиції про укладення договору земельного сервітуту від 13.01.2021 позивач надав суду копію накладної АТ «Укрпошта» №351 від 16.01.2021. Відповідно до відстеження з сайту АТ «Укрпошта» поштове відправлення не вручено, повернуто відправнику.

Копії пропозиції про укладення договору земельного сервітуту від 13.01.2021 матеріали справи не містять, в подальшому позивач посилався на факт направлення пропозиції від 10.02.2021, оригінал якої надав суду.

Пропозиція про встановлення сервітуту після звернення з позовом повторно направлена позивачем 10.02.2021.

Вказана пропозиція отримана Фізичною особою-підприємцем Папуш С.О. 12.02.2021, про що останній зазначає у відповіді на неї.

В тексті пропозиції Комунальне комерційне підприємство «Маріупольавтодор» пропонує відповідачу укласти договір сервітут (оферту) на користь земельної ділянки з кадастровим номером :01:016:0051 по вулиці Таганрогській, 1, як є суміжною з вулицею Набережною, на наступних умовах: платний безстроковий сервітут із щомісячною оплатою в розмірі 200% від суми земельного податку за частину земельної ділянки площею 0,05га; розмір земельної ділянки, на яку треба встановити сервітут з метою для в`їзду/виїзду автомобілів, складає 0,05га, з яких 0,03га - площа ділянки тротуару довжиною 13.3м та шириною 2,2м, 0,02га - площа для маневрування автомобілів, які в`їжджають/виїжджають на вулиці Набережній.

У пропозиції позивачем зазначено, що документи, необхідні для розгляду цієї пропозиції, відповідач має як сторона у справі №905/2412/19.

Як встановлено судом, листом від 18.02.2021 відповідач зазначив, що не має можливості розглянути по суті пропозицію, посилаючись на відсутність доданих до неї документів, які б свідчили про необхідність укладання договору сервітуту, також вказує, що з пропозиції неможливо встановити, на яку земельну ділянку пропонується встановити сервітут, не підтверджено правомочності ККП «Маріупольавтодор» на укладання відповідного договору, не дотримано законодавчо встановленої процедури щодо направлення пропозиції укласти відповідний договір.

Безпосередньо проект договору сервітуту позивачем в якості окремого документу не складався, відповідачу направлений не був.

На думку відповідача, це позбавляє його можливості проаналізувати і оцінити умови, на яких йому пропонується сервітут.

Між тим, суд зазначає, що в обґрунтування своєї правової позиції відповідач послався на положення статті 181 Господарського кодексу України в редакції, яка діяла до 19.06.2020. Законом України №738-ІХ від 19.06.2020 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення залучення інвестицій та запровадження нових фінансових інструментів» стаття 181 Господарського кодексу України викладена в новій редакції.

А саме, згідно ст.181 Господарського кодексу України господарський договір укладається в порядку, встановленому Цивільним кодексом України, з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

У ході розгляду справи позиція відповідача базувалась як на порушенні позивачем порядку звернення з пропозицією щодо укладання договору сервітуту, так і запереченнях по суті заявлених вимог з посиланням правомірність дій щодо облаштування в`їзду/виїзду здійсненого в процесі благоустрою території за наявності належних узгоджень державних органів, що встановлено рішенням суду, яке набрало законної сили, наслідком чого є відсутність підстав для встановлення сервітуту взагалі.

Незважаючи на відсутність окремо складеного проекту договору, доказів на підтвердження того, що позивач станом на дату звернення до суду (02.02.2021) мав відповідь на первісно направлену пропозицію щодо укладання договору сервітуту з відмовою у її прийнятті, відсутність такої пропозиції від 10.01.2021 в матеріалах справи, суд, з огляду на наявність повторно направленої пропозиції, відповіді на неї, вбачає наявність судового спору між сторонами щодо укладання договору сервітуту, який підлягає розгляду у суді.

За змістом наведених вище правових норм убачається, що метою встановлення земельного сервітуту на певний строк чи без зазначення строку є задоволення потреб власника або землекористувача земельної ділянки у ефективному її використанні. При цьому, однією з основних ознак сервітуту, який підлягає встановленню за рішенням суду, є неможливість задоволення такої потреби землекористувача у будь-який інший спосіб у ситуації, коли власник і потенційний сервітуарій не можуть досягнути згоди щодо встановлення сервітуту або способу його здійснення, плати тощо.

Господарський суд звертає увагу на те, що аналіз частини другої статті 402, яка передбачає що земельний сервітут може бути встановлений договором між особою, яка вимагає його встановлення, та власником (володільцем) земельної ділянки або особою, яка використовує земельну ділянку на праві емфітевзису, суперфіцію, частини другої статті 404 Цивільного кодексу України, згідно якої особа має право вимагати від власника (володільця) сусідньої земельної ділянки, а в разі необхідності - від власника (володільця) іншої земельної ділянки надання земельного сервітуту, дозволяє зробити висновок, що вимога про встановлення земельного сервітуту має пред`являтися до власника (володільця) земельної ділянки, щодо якої встановлюється земельний сервітут.

Тобто, ініціатором встановлення земельного сервітуту може бути власник або користувач земельної ділянки, у яких є потреба у використанні суміжної (сусідньої) земельної ділянки, щоб усунути недоліки своєї ділянки, зумовлені її місцем розташування або природним станом.

Між тим, позовні вимоги про встановлення земельного сервітуту заявлені ККП «Маріупольавтодор» стосовно частини земельної ділянки по вулиці Набережній у м.Маріуполі, що знаходиться у господарському віданні позивача.

Тобто, ККП «Маріупольавтодор» заявлена вимога встановлення обтяження сервітутом стосовно частини земельної ділянки, яка знаходиться у користуванні підприємства, а не чужої земельної ділянки, що не відповідає наведеним вище законодавчим приписам.

Приписами статті 14 Господарського процесуального кодексу України передбачено засади диспозитивності господарського судочинства, зокрема те, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно із пунктами 1, 2 частини третьої статті 2 Господарського процесуального кодексу України основними засадами (принципами) господарського судочинства є, зокрема, верховенство права та рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом (частини перша, друга, третя статті 13 ГПК України).

За статтею 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Обов`язок доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, зі збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Позивач, звертаючись до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке його право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. У свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах.

Оцінка предмету заявленого позову, а відтак наявності підстав для захисту порушеного права позивача про яке ним зазначається в позовній заяві, здійснюється судом на розгляд якого передано спір крізь призму оцінки спірних правовідносин та обставин (юридичних фактів), якими позивач обґрунтовує заявлені вимоги.

Враховуючи, що предметом позову у цій справі є встановлення земельного сервітуту за рішенням суду, при вирішенні питання наявності чи відсутності для цього підстав, є дослідження неможливості задовольнити потреби власника (користувача) земельної ділянки щодо її нормального використання без обтяження сервітутом чужої земельної ділянки чи в інший спосіб.

Господарський суд зауважує, що у спірних правовідносинах закон вимагає від позивача надання суду доказів того, що нормальне використання своєї власності неможливе без обтяження сервітутом чужої земельної ділянки.

При цьому слід довести, що задоволення потреб саме позивача неможливо здійснити будь-яким іншим способом.

У даному ж випадку за текстом позовної заяви мова взагалі не йде про задоволення потреб позивача у використанні земельної ділянки, вона фактично стосується використання земельної ділянки відповідачем, за яке позивач вимагає сплати грошових коштів.

У тексті позовної заяви позивач посилається на факт судового спору між сторонами у справі №905/2412/19 щодо відновлення становища, яке існувало до порушення права шляхом демонтування частини леєрної огорожі, асфальто-бетонного покриття тротуару та бордюрних каменів, позивачем акцентується, що документація із землеустрою відповідача варіантів для влаштування проїзду (проходу) на вказану земельну ділянку, орендовану відповідачем, не містить, в ній не передбачено влаштування з неї виїзду на вулицю загального користування - Набережну в м.Маріуполі, та констатується неможливість захисту його права у інший спосіб, крім встановлення сервітуту, без наведення обґрунтування необхідності застосування сервітуту саме відносно відповідача.

Рішенням Господарського суду Донецької області від 15.10.2020, що залишено без зміни постановою Східного апеляційного господарського суду від 02.12.2020, надано оцінку документації із землеустрою відповідача, на яку посилається позивач, у сукупності з іншими доказами у справі та встановлено, що відповідач діяв правомірно, за наявності необхідної документації для проведення робіт з будівництва виїзду та в`їзд на проїжджу частину на вулицю Набережну зі станції технічного обслуговування за адресою вулиця Таганрозька, 1, з погодженням її з належними державними органами, отриманням дозволів на її проведення та повідомленням про порушення благоустрою у відповідності до вимог чинного законодавства.

Рішенням Маріупольської міської ради від 02.09.2016 № 7/10-637, яким земельна ділянки (кадастровий номер :01:016:0051) надана в оренду Фізичній особі-підприємцю Папуш С.О., не встановлено обов`язку відповідача на укладення договору земельного сервітуту для організації в`їзду/виїзду автомобілів.

В подальшому, після облашування фактичного в`їзду/виїзду автомобілів, Маріупольською міською радою це питання не ініціювалось.

Договір сервітуту земельної ділянки може бути встановлений в судовому порядку при підтвердженні права власності або користування земельною ділянкою, яка потребує сервітуту.

Суб`єкти господарювання, котрі належать до комунального сектору економіки, здійснюють свою діяльність на основі права господарського відання або права оперативного управління. Це випливає з норми частини першої статті 24 Господарського кодексу України.

При цьому під правом господарського відання слід розуміти речове право суб`єкта підприємництва, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом), з обмеження правомочності щодо окремих видів майна (частина перша статті 136 ГК України).

Матеріалами справи доведено, що тротуар по вулиці Набережній у м. Маріуполі передано на баланс ККП «Маріупольавтодор» на праві господарського відання.

Однак, позивач у пункті 2.2 резолютивної частини позовної заяви зазначив: «площа, на яку поширюється земельний сервітут: 0,05га, з яких 0,03га - площа ділянки тротуару довжиною 13,3м та шириною 2,2м, а 0,02га - площа для маневрування автомобілів, які в`їжджають/виїжджають на вулицю Набережну».

Тобто, позивач відокремлює частину земельної ділянки для маневрування автомобілів, які в`їжджають/виїжджають на вулицю Набережну від тротуару, що знаходиться у нього на балансі.

Доказів на підтвердження права позивача на вказану земельну ділянку в розмірі 0,02га матеріали справи не містять.

У тексті позовної заяви та письмових пояснень відсутнє обгрунтування з приводу встановлення сервітуту на вказану земельну ділянку.

Згідно ч.1,4 ст. 79-1 Земельного кодексу України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.

Державна реєстрація прав суборенди, сервітуту, які поширюються на частину земельної ділянки, здійснюється після внесення відомостей про таку частину до Державного земельного кадастру.( ч.11 ст. 79-1 Земельного кодексу України).

Позивачем не надані належні докази на підтвердження належної реєстрації частини земельної ділянки, на яку він просить встановити сервітут, як об`єкта цивільних прав з присвоєнням кадастрового номеру земельної ділянки.

Крім того, суд приймає до уваги, що в якості доказів на підтвердження місця розташування вказаної тротуару та земельної ділянки позивач посилається на фото та схематичний малюнок, які містяться в матеріалах справи, але згадувані докази надають лише загальне уявлення щодо місяця їх розташування.

Фактична площа тротуару за розрахунком суду згідно розмірів наведених позивачем становить 29,26 м2(13,3 х 2,2), що є менше, ніж зазначено позивачем у позові.

Суд не приймає до уваги посилання відповідача, викладене у відзиві щодо відсутності витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, без якого визначення розміру плати за сервітутом є неможливим.

У додаткових письмових поясненнях від 18.03.2021 позивач наводить розрахунок плати за сервітут з посиланням на нормативно-грошову оцінку земель м. Маріуполя, затверджену рішенням Маріупольської міської ради №7/32-2922 від 13.07.2018. Зокрема, вказує, що згідно розділу 3 технічної документації, що додається до цього рішення, середня базова вартість 1 кв.м. земель міста Маріуполя складає 401,69грн/м2. Коефіцієнт, який використовується для розрахунку нормативної грошової оцінки, становить 1,0 згідно розділу 6 Технічної документації, з цього розрахунку, розмір нормативно-грошової оцінки земельної ділянки, на яку планується встановити сервітут, складає 401,69грн/м2 *1,0*50м2 = 20084,50грн/м2. Ставка земельного податку щодо зазначеної земельної ділянки в розмірі 1 відсотка нормативно-грошової оцінки земельної ділянки затверджена рішенням Маріупольської міської ради №7/32-2920 від 25.06.2018. Позивач робить висновок, що плата за сервітут становить 401,69 грн щомісячно (20084,50грн./м2 *1%*2).

Зазначені документи містяться в матеріалах справи.

Однак, суд вбачає, що згідно п. 2.3 резолютивної частини позовної заяви позивач просить встановити плату за встановлення та користування сервітутом - в розмір 200% від суми земельного податку за частину земельної ділянки, на яку поширюється дія сервітуту, з внесенням щомісяця до 1-го числа рівними частками.

За текстом позовної заяви та наступних письмових пояснень відсутнє обґрунтування саме вказаного розміру.

Вартість плати за сервітуту визначена позивачем у процентному відношенні до суми земельного податку за частину земельної ділянки, на яку поширюється дія сервітуту, без зазначення з текстом позовної заяви розміру вказаного земельного податку.

Наведений вище розрахунок, який міститься у письмових поясненнях позивача від 18.03.2021, містить іншу формулу розрахунку плати за сервітут та її розмір, визначений у цифрах.

У тексті розрахунку, що міститься у письмових поясненнях, відсутнє посилання на застосування 200% від будь-якої суми.

Суд зазначає, що порядку внесення плати за сервітут позивачем за текстом резолютивної частини позову не визначено, оскільки не зазначено на користь кого така оплата повинна здійснюватись відповідачем.

З заявами про зміну предмету заявлених вимог в силу обставин, що визначені судом вище стосовно здійсненого позивачем розрахунку, останній до суду не звертався.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Наведена норма зобов`язує суд у кожному конкретному випадку оцінювати наявні докази в їх сукупності, з урахуванням повноти встановлення всіх обставин справи, які необхідні для правильного вирішення спору.

Посилання Позивача на практику Верховного Суду щодо встановлення земельного сервітуту за рішенням суду: постанову колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 травня 2019 року у справі №348/1992/16-ц та постанову колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 січня 2019 року у справі №607/12777/17 господарський суд при вирішенні справи не прийняв до уваги, оскільки правовідносини не є подібними.

Відповідно до частини четвертої статті 236 Господарського процесуального кодексу України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де подібними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог і встановлені судом фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин (пункт 6.30. постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2020 у справі №910/719/19, пункт 5.5 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2018 у справі №922/2383/16; пункт 8.2 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі №910/5394/15-г; постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.12.2018 у справі №2-3007/11; постанова Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі №757/31606/15-ц).

Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду в ухвалі від 27.03.2020 у справі № 910/4450/19 зазначила, що подібність правовідносин в іншій аналогічній справі визначається за такими критеріями: суб`єктний склад сторін спору, зміст правовідносин (права та обов`язки сторін спору) та об`єкт (предмет).

Постанови Верховного Суду, на висновки щодо застосування норм права, викладені в яких посилається Позивач, прийняті за іншого матеріально-правового та процесуально-правового регулювання спірних правовідносин і підстав заявлених позовних вимог та за різними фактичними обставинами, що формують зміст правовідносин, що має місце в даній господарській справі.

Зважаючи на викладене, оцінивши докази, які надані на їх підтвердження, в їх сукупності та взаємозв`язку, господарський суд, ураховуючи наведені положення цивільного і господарського судочинства, дійшов висновку, що обставини, на які посилається позивач, в повній мірі не підтверджені належними і допустимими доказами, а умови і підстави, з якими закон пов`язує можливість встановлення земельного сервітуту в судовому порядку, позивачем достатньо не визначені та не доведені перед судом.

За таких обставин суд вважає, що законні підстави для задоволення позову відсутні.

Розподіл судових витрат

Статтею 123 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України внаслідок відмови у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 42, 46, 73, 74, 76, 79, 86, 91, 123, 129, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд,-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог Комунального комерційного підприємства «Маріупольавтодор» до Фізичної особи-підприємця Папуша Сергія Олеговича про встановлення сервітуту відмовити.

Рішення прийняте у нарадчій кімнаті, його вступну та резолютивну частини проголошено у судовому засіданні 01.07.2021 року.

Повний текст рішення складено та підписано 12.07.2021.

Рішення господарського суду може бути оскаржене до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Згідно із ст.241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя А.М. Устимова