ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" липня 2021 р. м. Київ Справа № 911/3676/20

Господарський суд Київської області у складі судді Сокуренко Л.В.

за участю секретаря судового засідання Абраменко М.К, дослідивши матеріали справи

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю ЄВРО КЛУБ
до Товариства з обмеженою відповідальністю Трипілля Агро Плюс
простягнення 726 579,03 грн.

Представники сторін:

від позивача: Савоста О.Л.;

від відповідача: не з`явився;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю ЄВРО КЛУБ звернулося до Господарського суду Київської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю Трипілля Агро Плюс про стягнення 726 579,03 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на невиконання відповідачем своїх зобов`язань за договором купівлі-продажу товару № 06-10-2020-01 від 06.10.2002 в частині поставки оплаченого позивачем товару, а також на неналежне оформлення видаткової накладної на товар. У зв`язку із чим позивач звернувся до суду із позовом та просить суд зобов`язати відповідача повернути позивачу сплачені ним грошові кошти у розмірі 618 840,00 грн., нараховані 61 884,00 грн. штрафу, 6 898,54 грн. пені, 38 956,49 грн. відсотків за користування грошовими коштами, а також, зобов`язати відповідача виписати та надати позивачу вірну видаткову накладну на товар кукурудза, кількість 96,86 тонн, ціна без ПДВ 5 000,00 грн., на загальну суму разом із ПДВ 581 160,00 грн., відповідно до договору купівлі-продажу товару № 06-10-2020-01 від 06.10.2020.

Ухвалою Господарського суду Київської області у справі № 911/3676/20 від 28.12.2020 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю ЄВРО КЛУБ залишено без руху.

12.01.2021 від позивача надішли до суду документи на виконання вимог ухвали суду від 28.12.2020.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 19.01.2021 відкрито провадження по справі № 911/3676/20; призначено підготовче засідання у справі на 17.02.2021; запропоновано відповідачу у строк протягом п`ятнадцяти днів з моменту отримання ухвали про відкриття провадження у справі подати до суду відзив на позов у порядку, передбаченому статтею 178 Господарського процесуального кодексу України, з викладенням мотивів повного або часткового відхилення вимог позивача з посиланням на діюче законодавство; письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову; докази направлення відзиву позивачу.

17.02.2021 від відповідача на електронну адресу суду надійшло клопотання про відкладення судового засідання.

18.02.2021 в судове засідання представники сторін не з`явились, вимоги ухвали суду не виконали, про дату та час проведення судового засідання були повідомлені належним чином. Однак, представник відповідача повідомив суд про причини неявки у клопотанні, поданому раніше. В свою чергу, представник позивача про причини неявки суд не повідомив.

В судовому засіданні 18.02.2021 судом було вирішено відкласти підготовче судове засідання на 24.03.2021, про що занесено до протоколу судового засідання.

З метою повідомлення учасників судового процесу про дату наступного судового засідання, судом складено та направлено на адреси останніх ухвалу-повідомлення від 18.02.2021.

23.03.2021 від відповідача на електронну адресу суду надійшло клопотання про відкладення судового засідання.

У зв`язку з перебуванням судді Сокуренко Л.В. з 23.03.2021 по 02.04.2021 у відпустці, судове засідання, призначене на 24.03.2021, не відбулось.

Ухвалою суду від 06.04.2021 судом було призначено підготовче судове засідання у справі на 12.05.2021.

12.05.2021 до канцелярії суду від відповідача надійшло клопотання про відкладення судового засідання.

12.05.2021 в судове засідання з`явився представник позивача. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату та час проведення судового засідання був повідомлений належним чином, про причини неявки суд повідомив у клопотанні, поданому раніше.

12.05.2021 в судовому засіданні судом вирішено задовольнити клопотання відповідача та відкласти підготовче судове засідання на 27.05.2021, про що занесено до протоколу судового засідання.

З метою повідомлення відповідача про дату наступного судового засідання, судом складено та направлено на адресу останнього ухвалу-повідомлення від 13.05.2021.

27.05.2021 до канцелярії суду від позивача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи додаткових доказів у справі.

27.05.2021 в судове засідання з`явився представник позивача. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату та час проведення судового засідання був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

27.05.2021 в судовому засіданні судом вирішено закрити підготовчого провадження по справі та призначити розгляд справи по суті на 23.06.2021, про що занесено до протоколу судового засідання.

З метою повідомлення відповідача про дату наступного судового засідання, судом складено та направлено на адресу останнього ухвалу-повідомлення від 31.05.2021.

23.06.2021 до канцелярії суду від позивача надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника.

23.06.2021 в судове засідання представники сторін не з`явились. Однак, представник позивача повідомив суд про причини неявки у клопотанні, поданому раніше. В свою чергу, представник відповідача про причини неявки суд не повідомив.

В судовому засіданні 23.06.2021 судом вирішено відкласти судове засідання на 01.07.2021 та визнати явку представника позивача обов`язковою.

З метою повідомлення учасників судового процесу про дату наступного судового засідання, судом складено та направлено на адреси останніх ухвалу-повідомлення від 23.06.2021.

В судове засідання 01.07.2021 з`явився представник позивача та надав усні пояснення по суті спору, відповідно до яких просив суд позов задовольнити в повному обсязі, посилаючись на наступне.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на невиконання відповідачем на своїх зобов`язань за договором купівлі-продажу товару № 06-10-2020-01 від 06.10.2002 в частині поставки оплаченого позивачем товару, а також на неналежне оформлення видаткової накладної на товар. У зв`язку із чим позивач звернувся до суду із позовом та просить суд зобов`язати відповідача повернути позивачу сплачені ним грошові кошти у розмірі 618 840,00 грн., нараховані 61 884,00 грн. штрафу, 6 898,54 грн. пені, 38 956,49 грн. відсотків за користування грошовими коштами, а також, зобов`язати відповідача виписати та надати позивачу вірну видаткову накладну на товар кукурудза, кількість 96,86 тонн, ціна без ПДВ 5 000,00 грн., на загальну суму разом із ПДВ 581 160,00 грн., відповідно до договору купівлі-продажу товару № 06-10-2020-01 від 06.10.2020.

В свою чергу, представник відповідача в жодне судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином, у строк, встановлений ухвалою суду, не подав до суду відзив на позов, позовних вимог не оспорив, а відтак, не скористався наданими йому процесуальними правами.

З огляду на неявку в судове засідання представника відповідача, суд зазначає наступне.

Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті (ч. 1 ст.202 Господарського процесуального кодексу України).

Зі змісту п. 1 ч.3 ст.202 Господарського процесуального кодексу України вбачається, що суд розглядає справу за відсутності учасника справи, якого було належним чином повідомлено про судове засідання, та яким не було повідомлено про причини неявки.

Згідно ч.1 ст.3 Господарського процесуального кодексу України судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України Про міжнародне приватне право, Закону України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

За приписами ст.9 Конституції України, статті 19 Закону України Про міжнародні договори України і статті 4 Господарського процесуального кодексу України господарські суди у процесі здійснення правосуддя мають за відповідними правилами керуватися нормами документів, ратифікованих законами України.

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950р., Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції Україна повністю визнає на своїй території дію приписів Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо визнання обов`язковою і без укладення спеціальної угоди юрисдикцію Суду в усіх питаннях, що стосуються її тлумачення і застосування.

Водночас ст.17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий розгляд його справи.

У рішенні 15-рп/2004 від 02.11.2004р. Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень ст.69 Кримінального кодексу України (справа про призначення судом більш м`якого покарання) визначено, що справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню. У сфері реалізації права справедливість проявляється, зокрема, у рівності всіх перед законом і засобах, що обираються для їх досягнення.

Значення принципів справедливості та добросовісності поширюється не тільки на сферу виконання зобов`язань, а і на сферу користування правами, тобто, такі засади здійснення судочинства виступають своєрідною межею між припустимим використанням права (як формою правомірного поводження) та зловживанням правами (як формою недозволеного використання прав).

Одночасно, застосовуючи відповідно до ч.1 ст.11 Господарського процесуального кодексу України, ст.17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини при розгляді справи ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі ЮніонЕліментаріяСандерс проти Іспанії (AlimentariaSanders S.A. v. Spain).

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі Смірнова проти України).

Приймаючи до уваги, що відповідач у строк, встановлений ухвалою суду, не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, за висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

У судовому засіданні 01.07.2021 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Частина 6 ст. 233 ГПК України встановлює, що у виняткових випадках залежно від складності справи складання повного рішення (постанови) суду може бути відкладено на строк не більш як десять днів, а якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження - п`ять днів з дня закінчення розгляду справи.

Враховуючи те, що суддя Сокуренко Л.В., починаючи з 05.07.2021 по 13.07.2021 включно знаходилась у відпустці, тому повний текст рішення суду складено суддею після виходу на роботу.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд Київської області, -

ВСТАНОВИВ:

06.10.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю ЄВРО КЛУБ (далі покупець, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю Трипілля Агро Плюс (далі продавець, відповідач) укладено договір купівлі-продажу товару № 06-10-2020-01 (далі - договір).

Пунктом 1.1 зазначеного правочину сторони узгодили, що продавець в порядку та на умовах даного договору зобов`язується продати та передати у власність покупця сільськогосподарську продукцію рослинництва урожаю 2020 року (надалі товар), власного виробництва. Культура та клас товару зазначається в додатку (додатковій угоді) до договору, яка є його невід`ємною частиною.

Згідно з п. 3.3 договору, покупець здійснює передоплату у розмірі 80 % від вартості товару протягом 1 (одного) банківського дня на поточний рахунок продавця після отримання: а)факсової або сканованої копії рахунку-фактури продавця, в якому зазначені банківські реквізити; б) факсової або сканованої копії підписаного договору купівлі-продажу товару. Остаточний розрахунок проводиться покупцем протягом 2-х (двох) банківських днів з дати поставки товару і визначення фактичної кількості поставленого товару, а також після отримання: а) оригіналів товарно-транспортних накладних, складених згідно вимог чинного законодавства: б)факсової або сканованої копії видаткової накладної: в)податкової накладної, складеної в електронній форм з дотриманням умов щодо реєстрації у порядку визначеному чинним законодавством України; г)факсової або сканованої копії акту перерахунку ціни партії товару (надається за умови, якщо такий перерахунок здійснювався).

Відповідно до п. п. 2.1 та 2.2 зазначеного правочину, одиницею виміру товару є метрична тонна. Кількість товару, ціна, строки та умови поставки товару обумовлюються сторонами в додатках та/або додаткових угодах до договору, на кожну конкретну партію товару, які є невід`ємними частинами цього договору.

Відповідно до п. п. 1 та 2 додатку № 1 до договору, продавець передає у власність покупця кукурудзу українського походження, 2020 року врожаю в кількості 500,00 тонн (+- 5%), вартістю 5 000,00 грн. за тонну без ПДВ, що загалом становить 3 000 000,00 грн. разом із ПДВ.

Судом встановлено, що позивач, з посиланням на договір, здійснив перерахування відповідачу грошових коштів у загальній сумі 3 000 000,00 грн., що підтверджується платіжними дорученнями № 1747 від 07.10.2020 на суму 900 000,00 грн., № 3603 від 08.10.2020 на суму 1 500 000,00 грн. та № 3633 від 20.10.2020 на суму 600 000,00 грн., копії яких долучені до матеріалів справи.

Пунктами 4.4 та 4.5 договору визначено, що місце поставки товару, строки поставки товару зазначаються в додатках до договору, які є його невід`ємними частинами. Датою здійснення поставки вважається: - для поставки залізничним транспортом - дата коли товар навантажено у залізничні вагони. Навантаження підтверджується залізничними накладними (графа 56 «Календарний штемпель станції відвантаження»); - для поставок автомобільним транспортом - дата прийняття товару у місці поставки. Прийняття товару підтверджується відміткою на товарно - транспортній накладній.

Відповідно до п. 4 додатку № 1 до договору, умови, поставки: DAP, згідно «Офіційних правил тлумачення торговельних термінів «Інкотермс (у редакції 2010 року), включаючи погрузку товару в автотранспорт покупця. Місце поставки: зерносушильний комплекс Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства "ДНІПРО", що знаходиться за адресою: (09210, Київська область, Кагарлицький район, с. Стайки, вул. Шкільна, буд. 1). Товар вважається поставленим з моменту відгрузки продавцем на зерносушильний комплекс ПОСП «Дніпро». Строк поставки до 20 жовтня 2020 року включно.

Наразі, господарський суд встановив, що матеріали справи містять докази здійсненої відповідачем поставки товару в кількості 300 тонн на загальну суму 1 800 000,00 грн., що підтверджується видатковою накладною № 54 від 13.10.2020 щодо поставки кукурудзи в кількості 200 тонн на суму 1 200 000,00 грн., а також видатковою накладною № 58 від 20.10.2020 щодо поставки кукурудзи в кількості 100 тонн на суму 600 000,00 грн.

Крім того, позивач стверджує, що відповідачем фактично, окрім вищенаведеного товару, ще поставлено позивачу товар в кількості 96,86 тонн на суму 581 160,00 грн. Однак, при здійсненні відповідачем зазначеної поставки, останнім було невірно сформовано відповідну видаткову накладну, у зв`язку із чим, матеріали справи не містять доказів поставки товару в зазначеній кількості.

Отже, за твердженням позивача, відповідачем здійснено часткову поставку товару по договору в кількості 396,86 тонн на загальну суму 2 381 160,00 грн.

Пунктом 9.1 договору встановлено, що договір набуває чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками обох сторін та скріплення печатками обох сторін і діє до « 30» червня 2021 р. Закінчення строку дії договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час його дії.

З огляду на встановлений ст. 204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, суд приймає до уваги договір купівлі-продажу товару № 06-10-2020-01 від 06.10.2020, як належну підставу, у розумінні норм ст.11 названого Кодексу України, для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов`язків.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Відповідно до п. 1. ст. 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі - продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 631 Цивільного кодексу України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

За приписами ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Умовою виконання зобов`язання - є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов`язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов`язання. Строк (термін) виконання зобов`язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.

За приписами ч.1 ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Як вказувалось вище, сторонами передбачено та закріплено у п. 3.3 договору, що покупець здійснює передоплату у розмірі 80 % від вартості товару протягом і (одного) банківського дня на поточний рахунок продавця після отримання: а)факсової або сканованої копії рахунку-фактури Продавця, в якому зазначені банківські реквізити; б) факсової або сканованої копії підписаного договору купівлі-продажу товару. Остаточний розрахунок проводиться Покупцем протягом 2-х (двох) банківських днів з дати поставки Товару і визначення фактичної кількості поставленого Товару, а також після отримання: а)оригіналів товарно-транспортних накладних, складених згідно вимог чинного законодавства: б)факсової або сканованої копії видаткової накладної: в)податкової накладної, складеної в електронній форм з дотриманням умов щодо реєстрації у порядку визначеному чинним законодавством України; г)факсової або сканованої копії акту перерахунку ціни партії товару (надається за умови, якщо такий перерахунок здійснювався).

Судом встановлено, що позивач, з посиланням на договір, здійснив перерахування відповідачу грошових коштів у загальній сумі 3 000 000,00 грн., що підтверджується платіжними дорученнями № 1747 від 07.10.2020 на суму 900 000,00 грн., № 3603 від 08.10.2020 на суму 1 500 000,00 грн. та № 3633 від 20.10.2020 на суму 600 000,00 грн., копії яких долучені до матеріалів справи.

Відповідно до ст. 664 Цивільного кодексу України, обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

За приписами ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Відповідно до п. 4 додатку № 1 до договору, умови, поставки: DAP, згідно «Офіційних правил тлумачення торговельних термінів «Інкотермс (у редакції 2010 року), включаючи погрузку товару в автотранспорт покупця. Місце поставки: зерносушильний комплекс Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства "ДНІПРО", що знаходиться за адресою: (09210, Київська область, Кагарлицький район, с. Стайки, вул. Шкільна, буд. 1). Товар вважається поставленим з моменту відгрузки продавцем на зерносушильний комплекс ПОСП «Дніпро». Строк поставки до 20 жовтня 2020 року включно.

Отже, з урахуванням вищенаведеного пункту додатку до договору, судом встановлено, що сторонами погоджено кінцевий строк поставки товару - 20.10.2020 включно.

Враховуючи все вищенаведене у сукупності, господарський суд встановив, що строк здійснення поставки є таким, що настав.

Наразі, господарський суд встановив, що матеріали справи містять докази здійсненої відповідачем поставки товару в кількості 300 тонн на загальну суму 1 800 000,00 грн., що підтверджується видатковою накладною № 54 від 13.10.2020 щодо поставки кукурудзи в кількості 200 тонн на суму 1 200 000,00 грн., а також видатковою накладною № 58 від 20.10.2020 щодо поставки кукурудзи в кількості 100 тонн на суму на суму 600 000,00 грн.

Крім того, позивач стверджує, що відповідачем фактично, окрім вищенаведеного товару, ще поставлено позивачу товар в кількості 96,86 тонн на суму 581 160,00 грн. Однак, при здійсненні відповідачем зазначеної поставки, останнім було невірно сформовано відповідну видаткову накладну, у зв`язку із чим, матеріали справи не містять доказів поставки товару в зазначеній кількості.

Отже, за твердженням позивача, відповідачем здійснено часткову поставку товару по договору в кількості 396,86 тонн на загальну суму 2 381 160,00 грн.

Проте, відповідачем свої обов`язки в частині поставки товару по договору та додатку № 1 до нього, у повному обсязі та строки, які визначено умовами зазначеного правочину, виконано не було. Доказів протилежного до суду не надано.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини 2 статті 693 Цивільного кодексу України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Отже, у розумінні приписів цієї норми покупцю належить право вимагати, крім іншого, повернення передоплати за непоставлений товар. При цьому, попередньою оплатою є часткова або повна оплата товару до його передання продавцем.

Визначене зазначеною нормою право покупця вимагати від продавця повернення суми попередньої оплати є за своїм змістом правом покупця на односторонню відмову від зобов`язання, внаслідок якої припиняється зобов`язання продавця перед покупцем по поставці товару і виникає нове зобов`язання повернути кошти.

Аналогічна умова закріплена сторонами у п. 7.4 договору. Зокрема, якщо постачальник, який одержав суму попередньої оплати, не передав товар у встановлений строк, постачальник зобов`язаний після настання строку поставки повернути покупцю суму попередньої оплати та сплатити на користь покупця штраф у розмірі тридцяти відсотків від суми попередньої оплати.

Відповідно до ч. 1 ст. 665 ЦК України, у разі відмови продавця передати проданий товар покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу.

Відповідно до ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо строк (термін) виконання зобов`язання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час.

Згідно з п. 6.6 договору, у разі односторонньої відмови продавця від виконання зобов`язань (відмови від договору, відмови від поставки партії товару) з будь-яких причин, продавець зобов`язаний повернути попередню оплату в повному обсязі (якщо попередня оплата була перерахована на рахунок продавця) в строк 3 (три) банківських дні з моменту отримання повідомлення (претензії) від покупця.

Судом встановлено, що до матеріалів справи позивач долучив копію листа вих. № 21/10-2020-03 від 21.10.2020, який адресований відповідачу. Зі змісту зазначеного листа вбачається, що позивач звернувся до відповідача із пропозицією продовження строку виконання договору щодо поставки товару. У разі неможливості поставки товару, позивач просив відповідача здійснити повернення грошових коштів. Також, матеріали справи містять копії листів позивача вих. № 26/10-2020-01 від 26.10.2020 та вих. № 16/11-2020-01 від 16.11.2020 із вимогою до відповідача про повернення грошових коштів.

Разом із тим, господарський суд встановив, що матеріали справи не містять доказів направлення зазначених листів відповідачу.

Також, судом досліджено наявні у матеріалах справи скрінкопії електронної переписки позивача, в якій останній просить повернути грошові кошти, а також замінити останню накладну разом із корегуванням податкових.

Одночасно, суд відхиляє зазначені докази, як сумнівні, з огляду на те, що а ні умови договору, укладеного між сторонами, а ні інші докази у справі не містять офіційної електронної адреси відповідача, і тому, суд не може пересвідчиться чи саме уповноваженим особам відповідача були направлені вищенаведені електронні листа позивача.

Наряду із цим, судом встановлено, що позивачем 07.12.2020 складено та 09.12.2002 направлено відповідачу лист за вих. № 07/12-2020-04, в якому позивач просить відповідача повернути передоплату за недопоставлений товар у кількості 103,14 тонн по договору № 06-10-2020-01 від 06.1.02020 у загальній сумі 618 840,00 грн. Копія листа та докази його направлення відповідачу наявні у матеріалах справи.

Як вбачається із інформації, яка містилася на офіційному сайті АТ «Укрпошта», поштове відправлення за номером 137 було вручено адресату 05.01.2021.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи дату отримання зазначеної вимоги відповідачем (05.01.2021), а також дату звернення позивачем до суду із даним позовом (16.12.2021 дата, яка міститься на штемпелі на конверті) та, з урахуванням положень ст. 530 Цивільного кодексу України, господарський суд встановив, що, станом на дату звернення позивачем із позовом, строк виконання відповідачем зобов`язання щодо повернення позивачу грошових коштів у сумі 618 840,00 грн. є таким, що не настав.

Враховуючи вищенаведене у сукупності, господарський суд вважає позовні вимоги в частині стягнення попередньої оплати у сумі 618 840,00 грн. передчасними і тому відмовляє позивачу в зазначеній частині позовних вимог.

Крім того, позивач здійснив нарахування та просить суд стягнути з відповідача відсотки за користування грошовим коштами у сумі 38 956,49 грн.

Відповідно до ст. 625 ЦК Україн, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до п.п. 6.4.3 договору, у випадку не поставки або недопоставки товару та не повернення передоплати на вимогу покупця, сторони домовились що на суму попередньої оплати нараховуються проценти відповідно до статті 536 ЦК України у розмірі 36 % річних, від дня одержання суми передоплати продавцем до дня фактичного передання товару покупцеві або повернення йому суми попередньої оплати, за кожен день прострочення

Разом із тим, враховуючи висновки суду щодо відсутності прострочення з боку відповідача, на момент звернення позивачем із даним позовом до суду, в частині повернення попередньої оплати та відмовою в позові в зазначеній частині, а також, враховуючи обов`язкову умову, погоджену сторонами у п.п. 6.4.3 договору, щодо одночасного настання двох обставин, як-то непоставки або недопоставки товару та неповернення передоплати на вимогу покупця (остання отримана відповідачем вже після звернення позивачем до суду із позовом), то зазначена вимога є також передчасною. За таких обставин, господарський суд відмовляє позивачу в нарахованих відсотках.

Наряду із тим, стаття 525 Цивільного кодексу України встановлює, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Пункт 1 статті 612 Цивільного кодексу України визначає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно зі ст. ст. 610, 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 546 Цивільного кодексу України передбачено, що виконання зобов`язань може забезпечуватись згідно з договором неустойкою, яку боржник повинен сплатити в разі неналежного виконання зобов`язань.

Відповідно до частин 1, 3 статті 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно частини 2 статті 551 Цивільного кодексу України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до п.п. 6.4.1 договору, за непоставку (недопоставку) товару в строки, вказані в додатках до договору, продавець зобов`язується сплатити покупцю пеню (штрафну санкцію) в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості товару, поставка якого була прострочена, за кожен день прострочення такої поставки. За прострочення поставки більш ніж на 10 календарних днів продавець, крім пені (додатково) зобов`язується також сплатити покупцю штраф в розмірі 10 % від вартості непоставленого (недопоставленого) товару. Пеня та штраф за цим пунктом сплачується продавцем незалежно від заподіяних покупцю збитків (штрафна неустойка).

Позивач за прострочення строків поставки товару, керуючись п.п. 6.4.1 договору нарахував та просить стягнути з відповідача штраф у розмірі 61 884,00 грн. та пеню у розмірі 6 898,54 грн.

Право встановити у договорі розмір та порядок нарахування штрафу надано сторонам частиною 4 статті 231 ГК України.

Можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов`язань передбачено частиною 2 статті 231 ГК України.

В інших випадках порушення виконання господарських зобов`язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати у договорі одночасне стягнення пені та штрафу, що узгоджується із свободою договору, встановленою статтею 627 ЦК України, коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 ГК України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Аналогічну правову позицію наведено у постанові Верховного суду від 08.08.2018 у справі № 908/1843/17, постанові Верховного Суду України від 09.04.2012 у справі № 3-88гс11, постанові Верховного Суду України від 27.04.2012 у справі № 3-24гс12, постанові Верховного Суду від 09.02.2018 у справі № 911/2813/17, постанові Верховного Суду від 22.03.2018 у справі №911/1351/17, постанові Верховного Суду від 17.05.2018 у справі №910/6046/16, постанові Верховного Суду від 25.05.2018 у справі №922/1720/17.

Здійснивши перерахунок штрафу та пені, з урахуванням умов договору, прострочення по поставці товару, встановленого судом, господарський суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення штрафу та пені підлягають задоволенню в повному обсязі.

Також, позивач просить суд, в якості немайнової позовної вимоги, зобов`язати відповідача виписати та надати позивачу вірну видаткову накладну на товар кукурудза, кількість 96,86 тонн, ціна без ПДВ 5 000,00 грн., на загальну суму разом із ПДВ 581 160,00 грн., відповідно до договору купівлі-продажу товару № 06-10-2020-01 від 06.10.2020.

Щодо зазначеної вимоги, господарський суд встановив наступне.

Відповідачем здійснено поставку товару позивачу в кількості 300 тонн на загальну суму 1 800 000,00 грн., що підтверджується видатковими накладними (№ 54 від 13.10.2020 в кількості 200 тонн на суму 1 200 000,00 грн., № 58 від 20.10.2020 в кількості 100 тонн на суму на суму 600 000,00 грн.)

Крім того, позивач стверджує, що відповідачем фактично, окрім товару за видатковою накладною № 54 від 13.10.2020 щодо поставки кукурудзи в кількості 200 тонн на суму 1 200 000,00 грн., а також видатковою накладною № 58 від 20.10.2020 щодо поставки кукурудзи в кількості 100 тонн на суму на суму 600 000,00 грн., ще поставлено позивачу товар в кількості 96,86 тонн на суму 581 160,00 грн.

Однак, при здійсненні відповідачем зазначеної поставки, останнім було невірно сформовано видаткову накладну № 59 від 20.10.2020, в якій зазначено кількість товару 200 тонн, загальною вартістю 1 200 000,00 грн., замість фактично поставлених 96,86 тонн на суму 581 160,00 грн.(за твердженням позивача).

Отже, за твердженням позивача, відповідачем здійснено часткову поставку товару по договору в кількості 396,86 тонн на загальну суму 2 381 160,00 грн.

На підтвердження факту поставки відповідачем позивачу саме кукурудзи у зазначеній кількості, позивачем долучено до матеріалів справи копії товарно-транспортних накладних, відповідно до яких останній здійснив поставку CANTAREL TRADING LTD кукурудзи в загальній кількості 396,86 тонн. За твердженнями позивача, договір з відповідачем було укладено саме з метою здійснення поставки товару CANTAREL TRADING LTD.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування

Наразі, господарський суд зазначає, що із наявних матеріалів справи, в тому числі і зазначених товарно-транспортних накладних, не вбачається, що товар, а саме: кукурудза в загальній кількості 396,86 тонн, яка була поставлена позивачем CANTAREL TRADING LTD, є безпосередньо тією ж, що і купив позивач у відповідача (жодних посилань з її ідентифікації не має).

В той же час, пункт 4.2 договору передбачає, що при поставці товару продавець зобов`язується надати покупцю наступні документи: оригінали даного договору і додатків до нього, підписані уповноваженим представником продавця та завірені печаткою; видаткова накладна; рахунок-фактура; товарно-транспортні накладні чи залізничні накладні, в залежності від виду транспорту, який використовується під час поставки.

У випадку ненадання продавцем транспортних накладних покупець має право, на власний розсуд, прийняти товар, чи відмовитися від приймання товару до моменту їх надання, з покладанням всіх понесених витрат на продавця (п. 4.3 договору).

За встановлених обставин та умов договору, господарський суд констатує обов`язковість надання відповідачем видаткової накладної, під час поставки товару. Разом із тим, судом також встановлено наявність у позивача права вибору щодо отримання чи відмови від отримання товару без видаткової накладної.

З урахуванням тверджень позивача, що відповідачем все ж таки було здійснено поставку позивачу товару - кукурудзи у кількості 96,86 тонн, без належно оформлених документів, який, в свою чергу, позивачем отримано, господарський суд зазначає, що останній скористався своїм правом, передбаченим умовами п. 4.3 договору та прийняв товар без наявності належних документів.

Разом із тим, наявні матеріали справи не містять доказів фактичної поставки відповідачем товару по договору кукурудзи у кількості 96,86 тонн.

Крім того, господарський суд вважає за необхідне звернути увагу позивача, що складанням та підписанням видаткової накладної засвідчується певна товарна операція, а саме факт передачі постачальником товару покупцеві відповідно до умов Договору, і така накладна складається та підписується в момент передачі товару. Тому без вчинення власне дій з приймання та передачі товару від постачальника покупцю відповідно до обумовлених умов договору, складання та підписання видаткової накладної є неправомірним, а позовна вимога в цій частині не підлягає задоволенню.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові ПАГС від 17.10.2019 у справі № 911/634/19.

Отже, з урахуванням вищенаведеного у сукупності, господарський суд відмовляє в задоволенні позовної вимоги про зобов`язання відповідача вчинити дії.

Крім того, відповідно до п.3 ч.4 ст.238 Господарського процесуального кодексу України мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994р. Європейського суду з прав людини у справі Руїс Торіха проти Іспанії). Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів відповідача та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006р. у справі Проніна проти України, в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 13.03.2018 Верховного Суду по справі №910/13407/17.

Всі інші клопотання, заяви, доводи та міркування учасників судового процесу залишені судом без задоволення та не прийняті до уваги як необґрунтовані та безпідставні.

Приймаючи до уваги висновки суду про часткове задоволення позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 1 031,74 грн.

Керуючись ст.ст. 74, 76-80, 129, 236 - 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Трипілля Агро Плюс (місцезнаходження: 08722, Київська обл., Обухівський р-н, с. Трипілля, вул. Дружби, буд. 6; код ЄДРПОУ 36349093) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю ЄВРО КЛУБ (місцезнаходження: 02141, м. Київ, вул. Мішуги, буд. 12, оф. 352; код ЄДРПОУ 37856713) 6 898,54 грн. пені, 61884,00 грн. штрафу та 1 031,74 грн. судового збору.

3. В іншій частині позовних вимог відмовити.

4. Рішення господарського суду набирає законної сили у відповідності до приписів ст.241 Господарського процесуального кодексу України. Згідно ч.2 ст.256 та п.п.17.5 пункту 17 Розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд протягом двадцяти днів з дня його підписання.

Повний текст рішення складено та підписано 16.07.2021.

Суддя Л.В. Сокуренко