РІШЕННЯ

Іменем України

12 липня 2021 року м. Чернігівсправа № 927/400/21
Господарський суд Чернігівської області у складі:

судді Ноувен М.П.,

розглянувши справу №927/400/21, розгляд якої здійснено у порядку спрощеного позовного провадження

за позовом: Акціонерного товариства "Таскомбанк",

вул. С.Петлюри,буд.30. м. Київ,01032;

до відповідача: ОСОБА_1 ,

АДРЕСА_1 ;

про стягнення 73 955,08 грн;

без виклику представників сторін;

Позивач - Акціонерне товариство "Таскомбанк" звернувся до Господарського суду Чернігівської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення 73 955,08 грн заборгованості, а саме: 48 404,51 грн заборгованості по тілу кредиту, 0,02 грн заборгованості по відсоткам, 20 298,00 грн заборгованості по комісії, 3 495,27 грн пені, 1 727,28 грн штрафу.

Дії суду щодо розгляду справи.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 13.05.2021 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (без проведення судового засідання.

Сторони належним чином були повідомлені про розгляд справи в суді, що підтверджується повідомленнями про вручення рекомендованої кореспонденції № 935 (позивач), 949 (відповідач).

Позиції учасників справи.

Свої вимоги позивач обґрунтовує неналежним виконанням відповідачем умов кредитного договору, укладеного шляхом підписання 13.02.2019 заяви-договору № ID5965968.

28.04.2021 від відповідача надійшов відзив на позов, відповідно до якого останній проти позовних вимог заперечив, посилаючись на наступне:

- анкета - заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг" та "Тарифами банку" не можуть розцінюватись як стандартна (типова) форма кредитного договору. Підписання анкети - заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг не може бути договором приєднання;

- наслідком недодержання письмової форми кредитного договору є неможливість погодження ціни договору;

- відповідачем були вчасно сплачені кошти за тілом кредиту у розмірі 58 590,32 грн, що підтверджується платіжними дорученнями, з урахуванням чого є підстави вважати, що заборгованості за тілом кредиту не існує;

- підписана заява-анкета про приєднання до Умов та Витяг з Правил обслуговування корпоративних клієнтів не може бути підставою для стягнення комісії, втому числі простроченої, за користування кредитними коштами та пені за невиконання кредитного договору, оскільки така анкета-зава не може розцінюватись як стандартна (типова) форма кредитного договору;

- щодо нарахування пені: починаючи з 12.03.2020 в силу Закону України від 16.06.2020 № 691-ХІ "Про внесення змін до Господарського кодексу України та Цивільного кодексу України щодо недопущення нарахування штрафних санкцій за кредитами (позиками) у період дії карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19" позичальники звільняються від відповідальності щодо сплати неустойки, штрафу, пені за прострочення виконання зобов`язань за кредитним договором у період дії карантину. Отже, підстави для задоволення вимог щодо стягнення пені відсутні.

- щодо нарахування штрафу: оскільки заява-анкета від 13.02.2019 не містить узгодженої сторонами умови щодо сплати штрафу, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді умови договору щодо відповідальності позичальника, яка встановлена у формі сплати штрафу за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Оскільки відповідачем відзив на позов подано до відкриття провадження у справі, суд розцінює його як письмові заперечення та приймає до розгляду.

Будь яких інших заяв та клопотань від сторін не надходило.

Перелік обставин, які є предметом доказування. Перелік доказів.

Враховуючи предмет і підстави позову, до обставин, які є предметом доказування у справі належать: встановлення обставин щодо виникнення грошових зобов`язань у Відповідача по суті спору, наявність факту прострочення грошових зобов`язань у відповідача, доведеність суми боргу та наявність правових підстав для застосування до Відповідача наслідків порушення грошових зобов`язань по суті спору.

Позивачем на підтвердження своїх вимог надано копії:

заяви-договору № ID5965968 від 13.02.2019 з додатком,

витягу з Правил обслуговування корпоративних клієнтів в АТ "ТАСКОМБАНК",

виписок по особовому рахунку,

повідомлення-вимоги.

Відповідачем надані копії платіжних доручень та письмові заперечення проти позовних вимог.

Обставини справи встановлені судом. Оцінка аргументів та нормативно -правове обґрунтування.

Між Акціонерним товариством "Таскомбанк" (далі - Банк) та Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 (далі - Позичальник) підписана заява - договір №ID5965968 від 13.02.2019 про приєднання до Правил обслуговування корпоративних клієнтів в АТ "Таскомбанк" (далі - Договір). Заява підписана сторонами шляхом накладення електронного цифрового підпису сторін.

Відповідно до п. 1.1 Договору за умови наявності вільних коштів банк зобов`язується надати позичальникові кредит у розмірі та на умовах, встановлених цим договором, а позичальник зобов`язується прийняти, належним чином використати та повернути кредит і сплатити проценти за користування кредитом, а також інші платежі відповідно до умов цього договору.

Згідно з пунктом 1.2 Договору кредит надається у формі зарахування грошових коштів у сумі кредиту на поточний рахунок позичальника № НОМЕР_1 , відкритий у АТ "Таскомбанк" з цільовим використанням на оборотних коштів і здійснення поточних платежів Позичальника, та на придбання основних засобів та інших інвестицій в бізнес.

Пунктом 2.1 Договору визначено, що розмір кредиту складає 85 000,00 грн.

Валюта кредиту - гривня (пункт 2.2 договору).

Положеннями пункту 2.3.1 Договору передбачено, що розмір процентної ставки за користування кредитом складає 0,0001% річних.

За змістом пункту 2.3.2 Договору розмір комісійної винагороди становить 1,99% від суми виданого кредиту (щомісячно).

Тип процентної ставки: фіксована (п 2.4. Договору).

Згідно з п. 2.5. Договору термін і порядок погашення кредиту: згідно графіку погашення Кредиту, зазначеного в додатку № 1 до цього Договору.

Відповідно до Додатку № 1 до Договору (а.с.12) сторони визначили суми і дати платежів по тілу кредиту, комісії, процентів починаючи з березня 2019 року кожного 13 числа місяця по 5 233,50 грн (або 5 233,51 грн) до 13.01.2021 включно і останній платіж 13.02.2021 в сумі 5 225,50 грн.

Термін повернення кредиту: 13.02.2021 (п. 2.6. Договору).

Відповідно до пункту 3.1 договору позичальник забезпечує наявність на своєму поточному рахунку грошових коштів у сумі, необхідній для сплати щомісячних платежів згідно графіку погашення кредиту.

За умовами пункту 3.2 Договору остаточне погашення за кредитом позичальник повинен здійснити не пізніше терміну, зазначеного в пункті 2.6 Договору.

Пунктом 3.3 Договору передбачено, що у випадку порушення позичальником будь - якого із грошових зобов`язань та при реалізації права банку позичальник сплачує банку пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, за кожен календарний день прострочення.

Цей договір, Правила обслуговування корпоративних клієнтів в АТ "Таскомбанк" та Цінові параметри продукту є кредитним договором (пункт 4.1 договору).

Відповідно до пункту 4.2.1 Договору умови цього договору визначаються Банком та доводяться до загалу шляхом розміщення його на офіційному сайті банку http://www.tascombank.com.ua та укладається лише шляхом приєднання до договору в цілому.

Пунктом 4.3 договору передбачено, що підписання Договору є підтвердженням наміру Позичальника укласти Кредитний договір, а дата підписання вважається датою укладання Договору.

На виконання умов Договору Банк перерахував кредитні кошти на рахунок Позичальника в сумі 85 000 грн, що підтверджується випискою по особовому рахунку (а.с.30).

Відповідач свій обов`язок по поверненню кредитних коштів виконав частково.

Внаслідок неналежного виконання відповідачем умов кредитного договору, Позивач надіслав на його адресу повідомлення - вимогу №29197/70 від 02.12.2020 року, відповідно до змісту якого, позивач просив відповідача сплатити суму боргу, що виникла станом на 01.12.2020, у розмірі 66 948,22 грн, з яких: 10 618,00 грн основного боргу, 37 786,51 грн простроченого боргу, 0,02 грн простроченої заборгованості по процентам, 13 532,00 грн простроченої комісії, 1 691,50 грн строкової комісії, 2 173,14 грн пені, 1 147,05 грн штрафу.

Направлення вимоги на адресу відповідача підтверджується описом вкладення у цінний лист №445, фіскальним чеком від 02.12.2020 та поштовою накладною №445.

Відповідач отримав лист-повідомлення 10.12.2020, що підтверджується повідомленням про вручення рекомендованої кореспонденції № 445.

Станом на 07.04.2021 заборгованість Відповідача по кредитному договору склала 73 955,08 грн, а саме: 48 404,51 грн заборгованості по тілу кредиту, 0,02 грн заборгованості по відсоткам, 20 298,00 грн заборгованості по комісії, 3 495,27 грн пені на суму простроченої заборгованості за період з 06.10.2020 по 06.04.2021, 1 727,28 грн штрафу за період з 06.10.2020 по 06.04.2021.

Відповідач доказів сплати заборгованості не надав, що і стало підставою звернення Позивача до суду за захистом свого порушеного права.

За змістом ст. 11, 525, 526 ЦК України договір є підставою виникнення цивільних прав і обов`язків, які мають виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до договору, а одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, установлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно із ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зокрема, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей бо інших речей, визначених родовими ознаками.

Статтею 1047 ЦК України передбачено, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

З огляду на наявний в матеріалах справи договір, та обставини справи між позивачем та відповідачем виникли правовідносини з надання позики.

Стаття 1049 ЦК України встановлює, що позичальник, зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Як встановлено з наявних у матеріалах справи виписок по рахунку Відповідача, останній належним чином взяті на себе зобов`язання за кредитним договором не виконав, внаслідок чого у відповідача виникла заборгованість з повернення позивачу кредиту в сумі 48 404,51 грн.

Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Як встановлено матеріалами справи, відповідач частково виконав свої зобов`язання по поверненню кредитних коштів, а також сплаті комісії та відсотків за користування кредитом.

Так, відповідно до виписок по особовому рахунку та копій платіжних доручень, доданих відповідачем до матеріалів справи, останнім сплачено 58 590,33 грн.

З урахуванням графіку погашення Кредиту, який є Додатком №1 до заяви- договору № ID5965968, позивачем здійснювався розподіл коштів, сплачених Відповідачем (з визначенням призначення платежу: "погашення заборгованості за кредитним договором № ID5965968") наступним чином: 3 542,00 грн в погашення основної заборгованості, 1 691,50 грн - погашення комісії за управління Кредитом, 0,01 грн - відсотки за користування кредитом.

За таких обставин, станом на 07.04.2021 заборгованість Відповідача перед Позивачем в сумі 48 404,51 грн по тілу кредиту, 0,02 грн по відсотках та 20 298,00 грн по комісії підтверджуються матеріалами справи.

Заперечення Відповідача щодо відсутності заборгованості по кредиту спростовуються матеріалами справи та умовами Договору.

Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Зважаючи на встановлені факти та вимоги вищезазначених правових норм, суд доходить висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості за кредитом, по відсоткам та по комісії є обґрунтованими та підтвердженими належними і допустимими доказами та підлягають задоволенню.

Щодо позовної вимоги позивача в частині стягнення пені, суд зазначає наступне.

Відповідно п. 3.3 Договору у випадку порушення Позичальником будь-якого із грошових зобов`язань та при реалізації права Банку Позичальник сплачує Банку пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, за кожен календарний день прострочення.

У зв`язку з несвоєчасним виконанням відповідачем своїх зобов`язань щодо порушення термінів внесення платежів, позивачем нарахована пеня у розмірі 3 495,27 грн за період з 06.10.2020 року по 06.04.2021.

Водночас, суд не може погодитись з визначеним позивачем періодом нарахування пені з огляду на положення пункту 15 розділу Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України, яким визначено, що у разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення.

Аналогічні приписи містяться і у пункті 8 розділу 9 Прикінцевих положень Господарського кодексу України, згідно яких у разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення.

При цьому, ч. 2 статті 5 Цивільного кодексу України визначено, що акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи.

В рішенні Конституційного Суду України від 09.02.1999 року у справі №1-7/99 зазначено, що надання зворотної дії в часі законам та іншим нормативно-правовим актам може бути передбачено шляхом прямої вказівки про це в законі або іншому нормативно-правовому акті. Тобто, вказаний вище Закон має зворотну дію в часі.

Враховуючи наведені положення Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України, строки повернення кредиту та те, що постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 року №211 "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19" на усій території України встановлено з 12.03.2020 року карантин, суд дійшов висновку, що починаючи з 12.03.2020 року позичальника звільнено від обов`язку сплати пені за прострочення повернення тіла кредиту та процентів.

Отже, зважаючи на вищенаведені приписи чинного законодавства, які обмежують період нарахування штрафних санкцій, в тому числі і пені, що підлягає стягненню із суб`єкта господарювання у зв`язку з порушенням ним господарського зобов`язання в період карантину, суд дійшов висновку, що в задоволенні позовних вимог про стягнення пені слід відмовити, оскільки період нарахування пені збігається із періодом карантину, запровадженого на території України.

Також у зв`язку з несвоєчасним виконанням відповідачем своїх зобов`язань щодо порушення термінів внесення платежів, позивачем останньому нарахований штраф у розмірі 1 727,28 грн за період з 06.10.2020 року по 06.04.2021.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03.07.2019 року у справі №342/180/17 (провадження №14-131цс19) дійшла висновку, що підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг не може вважатись договором приєднання у випадку відсутності у такій анкеті домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, а також відсутності підтверджень конкретних запропонованих Умов та правил банківських послуг.

Крім того, Верховним Судом у постанові від 17.07.2020 року по справі №910/8189/19 було наголошено, що у справі № 342/180/17-ц Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 24.09.2014 року у справі № 6-144цс14, та, посилаючись на положення статей 207, 626, 628, 638, 626, 1054, 1055, 633, 634, 1056-1, 1048, 1049, 1050, 549, 551 Цивільного кодексу України, дійшла наступних висновків:

- визначальним для укладення договору приєднання є не безпосередньо вид чи характеристика умов, щодо яких сторони досягли згоди та уклали договір, а саме встановлення обставин про додержання письмової форми для цих умов, після чого їх можна буде розцінювати як невід`ємну складову змісту договору та стверджувати про узгодженість дій та волевиявлення учасників цивільних правовідносин й відповідність певним стандартам поведінки;

- умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 Цивільного кодексу України можна вважати, що другий контрагент лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений;

- умови та правила надання банківських послуг, розміщені на офіційному сайті позивача, належним доказом бути не можуть, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування;

- враховуючи, що позивач вимоги про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання з підстав та у розмірах, установлених актами законодавства, зокрема статями 625, 1048 Цивільного кодексу України не заявляв, позовні вимоги аргументовані умовами кредитного договору з посиланням на Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, Велика Палата Верховного Суду скасувала рішення судів попередніх інстанцій в частині стягнення заборгованості за процентами за користування чужими коштами та пені за порушення умов кредитного договору, та відмовила у цій частині у задоволенні позову

При цьому, Верховним Судом у постанові від 17.07.2020 року по справі №910/8189/19 було відхилено доводи АТ КБ "Приватбанк" про наявність у юридичної особи в силу свого правового статусу можливості усвідомлювати значення та наслідки своїх дій, а, отже, про відсутність підстав для застосування висновку по справі № 342/180/17-ц. Так, Верховний Суд дійшов висновку, що під час вирішення спору слід виходити з наданого Великою Палатою Верховного Суду тлумачення норми права, а не суб`єктного складу сторін спору.

Враховуючи вищевикладені висновки Верховного Суду, господарський суд зазначає про відсутність правових підстав для врахування наданого позивачем витягу з Правил обслуговування корпоративних клієнтів під час вирішення питання про стягнення штрафу, оскільки доказів на підтвердження ознайомлення відповідача із вказаним витягом матеріали справи не містять. Крім того, суд зазначає, що підстави та умови, за яких АТ "Таскомбанк" має право вимагати стягнення штрафу за наданими суду Правилами обслуговування корпоративних клієнтів у будь-якому випадку також не передбачено.

Наведене має наслідком відсутність правових підстав для задоволення заявлених АТ "Таскомбанк" позовних вимог у частині стягнення із відповідача штрафу у розмірі 1 727,28 грн.

За таких обставин, заперечення Відповідача стосовно відсутності підстав нарахування штрафу приймаються судом до уваги.

Разом з тим, не приймаються до уваги заперечення відповідача стосовно недодержання письмової форми договору.

Заява-договір, яка містить всі істотні умови договору, підписана електронними цифровими підписами. Відповідно до ст. 7 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронні довірчі послуги".

При аналізі доводів сторін суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, який у рішенні "Трофимчук проти України" зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не слід розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід (рішення від 28.10.2010, заява № 4241/03).

Інші заперечення відповідача, викладені у відзиві на позов спростовуються матеріалами справи та не беруться до уваги судом.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч. 1статті 74 ГПК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 74 ГПК України у разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів (ч. 4 статті 74 ГПК України).

Обов`язок доказування, а отже, і подання доказів відповідно до статті 74 ГПК України покладено на сторони та інших учасників справи, однак, не позбавляє суд, у випадку, передбаченому статтею 74 ГПК України, витребувати у сторони ті чи інші докази.

На підставі статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінка доказів має свій зміст: визнання допустимості, належності, достовірності, вірогідності, достатності і взаємозв`язку всієї сукупності доказів.

Отже, встановивши наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і, відповідно, ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачеві у захисті.

На підставі викладеного позовні вимоги підлягають частковому задоволенню і з Відповідача на користь Позивача підлягає стягненню 48 404,51 грн заборгованості по тілу кредиту, 0,02 грн заборгованості по відсоткам, 20 298,00 грн заборгованості по комісії.

В решті вимог по стягненню 3 495,27 грн пені та 1 727,28 грн штрафу позов задоволенню не підлягає.

Щодо розгляду справи в порядку господарського судочинства суд зазначає наступне.

Як вбачається із витягу з ЄДР 25.06.2020 ОСОБА_1 за власним рішенням було припинено статус фізичної особи-підприємця.

Незважаючи на те, що ОСОБА_1 , було втрачено статус фізичної особи-підприємця, спірні правовідносини між АТ "ТАСКОМБАНК" та ОСОБА_1 виникли щодо здійснення господарської діяльності. Станом на дату отримання кредитних коштів ОСОБА_1 був зареєстрований в якості фізичної особи-підприємця.

Статтею 20 ГПК України визначено предметну та суб`єктну юрисдикцію господарських судів, тобто сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції. Так, за частиною першою цієї статті господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) ФОП.

Статтею 45 ГПК України встановлено, що сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені в статті 4 цього Кодексу, тобто і фізичні особи, які не є підприємцями, а винятки, коли спори, стороною яких є фізична особа, що не є підприємцем, не підлягають розгляду у господарських судах, чітко визначені положеннями статті 20 цього Кодексу (як приклад, пункти 5, 10, 14 цієї статті).

Відтак господарські суди мають юрисдикцію щодо розгляду за пунктом 1 частини першої статті 20 ГПК України спорів, у яких стороною є фізична особа, яка на дату подання позову втратила статус суб`єкта підприємницької діяльності, якщо ці спори пов`язані, зокрема, з підприємницькою діяльністю, що раніше здійснювалася зазначеною фізичною особою, зареєстрованою підприємцем.

Зважаючи на те, що спір виник щодо неналежного виконання умов кредитного договору, сторонами якого були юридична особа та фізична особа-підприємець, то втрата в подальшому фізичною особою статусу фізичної особи-підприємця не впливає на юрисдикцію такого спору, який згідно вимог статті 20 ГПК України підвідомчий господарському суду Чернігівської області.

Аналогічна позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду щодо юрисдикції спору за позовом суб`єкта господарювання до фізичної особи, яка на дату подання позову втратила статус суб`єкта підприємницької діяльності, що виник при виконанні умов укладеного між ними господарського договору, зокрема постанови від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14/144цс 18), від 13 лютого 2019 року у справі № 910/8729/18 (провадження № 12-294гс18), від 5 червня 2019 року у справі № 904/1083/18 (провадження № 12-249гс18), від 09.10.2019 р. №127/23144/18.

Розподіл судових витрат.

Згідно з п.5 ч.1 ст. 237 ГПК України при ухваленні рішення суд вирішує питання, зокрема, про розподіл між сторонами судових витрат.

Статтею 129 ГПК України передбачено, що судовий збір покладається: у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За таких обставин, судові витрати в частині стягнення 2 108,78 грн судового збору покладається на Відповідача, в решті судовий бір в сумі 161,22 грн покладається на Позивача.

Керуючись ст.129, 236-239, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позовні вимоги Акціонерного товариства "ТАСКОМБАНК", код 09806443 до ОСОБА_1 , код НОМЕР_2 про стягнення 73 955,08 грн задовольнити частково.

2. Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , код НОМЕР_2 , на користь Акціонерного товариства "ТАСКОМБАНК", вул. С.Петлюри, 30, м. Київ, 01032, код 09806443, 48 404,51 грн заборгованості по тілу кредиту, 0,02 грн заборгованості по відсоткам, 20 298,00 грн заборгованості по комісії, 2 108,78 грн судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

4. В решті вимог по стягненню 3 495,27 грн пені, 1 727,28 грн штрафу в позові відмовити.

Рішення набирає законної сили у строки, встановлені ст.241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду у строки визначені ст. 256 Господарського процесуального кодексу України.

Повідомити учасників справи про можливість одержання інформації по справі у Єдиному державному реєстрі судових рішень: http://reyestr.court.gov.ua/.

Суддя М.П. Ноувен