УХВАЛА

м. Київ

19.07.2021Справа № 910/15553/20

Господарський суд міста Києва у складі судді Грєхової О.А., при секретарі судового засідання Коверги П.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні

заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрспецконсалтинг"

про відстрочення виконання судового рішення

у справі № 910/15553/20

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Ві Ком"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрспецконсалтинг"

про стягнення заборгованості в розмірі 420 000,00 грн.

Представники учасників судового процесу: згідно протоколу судового засідання.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 08.02.2021 позов задоволено повністю, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрспецконсалтинг» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Ві Ком» заборгованість в розмірі 420 000 (чотириста двадцять тисяч) грн. 00 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 6 300 (шість тисяч триста) грн. 00 коп. Нараховано до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрспецконсалтинг» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Ві Ком» пеню у розмірі 0,1% за кожний день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ до моменту виконання рішення за наступною формулою: В=С*1/100*Д, де В - розмір пені, С - розмір заборгованості в гривнях, Д - кількість днів прострочення. Нараховано до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрспецконсалтинг» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Ві Ком» 3% річних до моменту виконання рішення за наступною формулою: В=С*3/100*Д, де В - сума нарахованих відсотків в гривнях, С - розмір заборгованості в гривнях, Д - кількість днів нарахування відсотків.

09.04.2021 Приватним підприємством «Науково-виробниче підприємство «Технолог» подано заяву про відстрочення виконання судового рішення.

Ухвалою Господарського суду міста Києва 02.06.2021 відкладено вирішення питання про прийняття заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрспецконсалтинг" про відстрочення виконання судового рішення до повернення матеріалів справи № 910/15553/20 до Господарського суду міста Києва.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 12.05.2021 апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Укрспецконсалтинг" на рішення господарського суду міста Києва від 08.02.2021 та апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Ві Ком" на ухвалу господарського суду міста Києва від 15.02.2021 у справі № 910/15553/20 залишено без задоволення, рішення Господарського суду міста Києва від 08.02.2021 та ухвалу Господарського суду міста Києва від 15.02.2021 у справі № 910/15553/20 залишено без змін.

17.06.2021 до Господарського суду міста Києва повернулись матеріали справи № 910/15553/20.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.06.2021 призначено судове засідання на 19.07.2021.

У судове засідання 19.07.2021 представники стягувача та заявника (боржника) з`явились та надали усні пояснення по суті поданої боржником заяви.

Розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрспецконсалтинг" про відстрочення виконання судового рішення, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Частиною 1 статті 18 ГПК України унормовано, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Також, відповідно до ч. 1 ст. 326 ГПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Суд зазначає, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист, а невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.

Винятком із загального порядку виконання рішень господарського суду є, зокрема стаття 331 ГПК України, яка передбачає, що за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

У ч. 1 ст. 33 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо), сторони мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення.

За змістом наведених норм, відстрочення та розстрочення є правом, а не обов`язком суду, яке реалізується виключно у виняткових випадках та за наявністю підстав, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Поряд з цим, у ГПК України та спеціальному законі, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, не встановлений вичерпний перелік обставин, що ускладнюють або роблять неможливим виконання рішення, і на підставі яких суд може прийняти рішення про надання відстрочки.

Так, згідно зі статтями 73, 74 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У заяві про відстрочку виконання рішення боржник посилається, на те, що перебуває у скрутному фінансовому становищі, що унеможливлює проведення розрахунків із позивачем, оскільки не має можливості виконувати свої зобов`язання, в тому числі за судовими рішенням, що зокрема пов`язано із запровадження в Україні з 12.03.2020 карантинних заходів, з метою запобігання поширенню гострої респіраторної хвороби Covid-19, спричиненої корона вірусом SARS-CoV-2), який триває по сьогодні, при цьому товариством впродовж п`яти місяців не отримує прибуток, отримані боржником в результаті його господарської діяльності кошти дозволяють покривати лише першочергові витрати, а грошові кошти товариства розміщені на казначейський рахунках є попередньою оплатою, яку відповідач може використовувати виключно на цільові платежі в розрізі статей витрат кошторису державного контракту, в підтвердження чого боржником надано звіт про фінансові результати за 1 квартал 2021, а також виписки по рахункам.

Стягувач в свою чергу, у поданих 06.07.2021 запереченнях, зазначає, що з наданого боржником суду фінансового звіту вбачається, що на рахунках боржника на початок 2021 року знаходились 993 000,00 грн., з яких 619 300,00 грн. нерозподіленого прибутку, поточні ж зобов`язання становити 1 221 500,00 грн., що свідчить про наявність можливості погасити зобов`язання перед постачальниками щонайменше на половину, натомість заборгованість боржника перед ними не зменшилась, а зросла на 6 000,00 грн. Стягувач зазначає, що боржником в першому кварталі було показано 1 021 600,00 грн. операційних витрат, які складаються з платежів, на які не нараховується податок на додану вартість, податковий кредит боржника за цей період зменшився на суму 150 000,00 грн., при цьому ні основні засоби, ні запаси готової продукції не виросли, а заробітна плата виплачувалась в розмірі не більш ніж 108 500,00 грн., а отже показані боржником у звіті операційні витрати в розмірі 1 021 600,00 грн. не пов`язані з придбанням основних засобів чи запасів, що може вказувати на умисне виведення ним капіталу з підприємства, ймовірно шляхом придбання послуг, з метою ухилення від виконання своїх зобов`язань перед стягувачем зокрема. Стягувач також зазначає, що надані боржником виписки по двом із невідомої кількості особових рахунків боржника за один день 26.05.2021 жодним чином не характеризують його фінансовий стан взагалі, при цьому, боржником до його заяви не додано будь-яких доказів на підтвердження відсутності у нього інших рахунків та іншого, ніж грошові кошти, майна.

Так, при вирішенні питання про відстрочку виконання рішення суд враховує не тільки можливі негативні наслідки для боржника при виконанні рішення у встановлений строк, але й такі ж наслідки для стягувача при затримці виконання рішення.

Із підстав, умов та меж надання відстрочки виконання судового рішення випливає, що безпідставне надання відстрочки без обґрунтованих на те мотивів, надане на тривалий період без дотримання балансу інтересів стягувача та боржника порушує основи судового рішення, яке ухвалене іменем України, позбавляє кредитора можливості захистити свої права, знижує авторитет судового рішення, а тому таке судове рішення не може вважатися законним та справедливим.

У зв`язку з тим, що відстрочка виконання рішення продовжує період відновлення порушеного права позивача при її наданні необхідно враховувати закріплені в нормах національного матеріального права та Європейській конвенції про захист прав людини та основних свобод, допустимі межі надання такої відстрочки.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 17.05.2005 у справі «Чижов проти України» зазначено, що на державі лежить позитивне зобов`язання організувати систему виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок, і так, щоб ця система була ефективною як в теорії, так і на практиці, а затримка у виконанні рішення не повинна бути такою, що порушує саму сутність права, яке захищається відповідно до параграфу 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

У той же час, зважаючи на те, що 1) виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (п. 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 13.12.2012 року № 18-рп/2012); 2) невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (п. 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 25.04.2012 року № 11-рп/2012); 3) відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини (надалі - Суд) право на суд, захищене ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (надалі - Конвенція), було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (див. рішення у справі "Горнсбі проти Греції" (Hornsby v. Greece), від 19 березня 1997 року, п. 40, Reports of Judgments and Decisions 1997-II); 4) за певних обставин затримка з виконанням судового рішення може бути виправданою, але затримка не може бути такою, що спотворює сутність гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції права (див. рішення у справі "Іммобільяре Саффі" проти Італії", № 22774/93, п. 74, ECHR 1999-V), а також беручи до уваги, те, що обов`язок зі сплати коштів, підтверджений обов`язковими та такими, що підлягають виконанню, судовими рішеннями, надає особі, на чию користь воно було винесено, "легітимні сподівання" на те, що кошти будуть сплачені на його користь у найкоротші строки, cуд вважає, що з метою недопущення порушення гарантованих Конституцією України та Конвенцією права на справедливий суд та права на повагу до приватної власності суд, який надає відстрочку у виконанні рішення, у кожному конкретному випадку повинен встановити: 1) чи затримка у виконанні рішення зумовлена особливими і непереборними обставинами; 2) чи передбачена домовленістю сторін чи у національному законодавстві компенсація "потерпілій стороні" за затримку виконання рішення, ухваленого на його користь судового рішення, та індексації присудженої суми; 3) чи не є період виконання рішення надмірно тривалим для стягувача, як "потерпілої сторони"; 4) чи дотримано справедливий баланс інтересів сторін у спорі.

Тобто, у цьому контексті для виправдовування затримки виконання рішення суду обов`язково мають враховуватися і інтереси іншої сторони спору, на користь якої прийнято рішення.

Водночас, оскільки п. 1 ст. 6 Конвенції захищає виконання остаточних судових рішень, вони не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Відповідно, виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати (див., наприклад, рішення від 19 березня 1997 року у справі "Горнсбі проти Греції", Reports 1997-II, п. 40; рішення у справі "Бурдов проти Росії", заява № 59498/00, п. 34, ECHR 2002-III, та рішення від 6 березня 2003 року у справі "Ясюнієне проти Литви", заява № 41510/98, п. 27). Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці (див. рішення від 7 червня 2005 року у справі "Фуклев проти України", заява № 71186/01, п. 84). Саме на державу покладається обов`язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у п. 1 ст. 6 Конвенції. Насамкінець, суд повторює, що сама природа виконавчого провадження вимагає оперативності (див. рішення у справі "Comingersoll S. A." проти Португалії", заява № 35382/97, п. 23, ECHR 2000-IV).

Згідно зі статтею 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Проаналізувавши матеріали справи, враховуючи, що з поданих до заяви боржником доказів на підтвердження викладених у заяві про відстрочку виконання рішення обставин не вбачається наявність виняткового випадку та наявність підстав, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, суд дійшов висновку, що заявником не доведено наявності у боржника конкретних обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

При цьому, суд враховує, що жодних доказів в підтвердження вчинення боржником будь-яких дій з метою виконання рішення суду в добровільному порядку, з урахуванням звернення стягувача з позовом до суду ще у 2020 році.

Таким чином, суд відмовляє Товариству з обмеженою відповідальністю "Укрспецконсалтинг" про відстрочення виконання судового рішення у справі № 910/15553/20 від 08.02.2021.

Керуючись ст. ст. 234, 331 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

УХВАЛИВ:

У задоволені заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрспецконсалтинг" про відстрочення виконання судового рішення у справі № 910/15553/20 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Ві Ком" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрспецконсалтинг" про стягнення заборгованості в розмірі 420 000,00 грн. відмовити.

Згідно з ч.1 ст. 235 Господарського процесуального кодексу України дана ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та відповідно до підпункту 17.5 пункту 17 Розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України може бути оскаржена в апеляційному порядку до Північного апеляційного господарського суду через Господарський суд міста Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня її складення повного тексту.

Повний текст ухвали складено: 19.07.2021.

Суддя О.А. Грєхова