ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

15.07.2021р. Справа №905/427/21

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Сивей Форвардінг», м.Маріуполь

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Електросталь-Курахове», м.Курахове

про стягнення заборгованості в сумі 538559,23 грн.

Суддя Левшина Г.В.

при секретарі судового засідання Ламановій А.В.

Представники сторін:

від позивача: не з`явився

від відповідача: Куренний С.В.

В засіданні суду брали участь:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Сивей Форвардінг», м.Маріуполь, позивач, звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до відповідача, Товариства з обмеженою відповідальністю «Електросталь-Курахове», м.Курахове, про стягнення заборгованості в сумі 538559,23 грн., у тому числі основний борг в сумі 495827,00 грн., три проценти річних в сумі 5038,36 грн., інфляція в сумі 17549,77 грн. та пеня в сумі 20144,10 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем грошових зобов`язань за договором №03/17 від 03.10.2017р. про надання транспортно-експедиторських послуг.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 11.03.2021р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №905/427/21 за правилами загального позовного провадження, підготовче судове засідання призначено на 31.03.2021р. о 14:15 год.

17.03.2021р. на електронну адресу суду від позивача надійшла заява №18/30 від 17.03.2021р. про проведення підготовчого засідання в режимі відеоконференції за допомогою системи «EasyCon».

Ухвалою суду від 19.03.2021р. відмовлено у задоволенні заяви позивача про проведення судового засідання в режимі відеоконференції. Телефонограмою суду від 22.03.2021р. повідомлено представника позивача зі змістом вищезазначеної ухвали суду.

29.03.2021р. на електронну пошту суду від позивача надійшла заява №21/30 від 26.03.2021р. про проведення судового засідання без участі представника позивача та супровідний лист №20/30 від 26.03.2021р. з документами на виконання вимог ухвали суду від 11.03.2021р.

Ухвалою суду від 31.03.2021р. відкладено підготовче засідання на 21.04.2021р. об 11:00 год.

01.04.2021р. на електронну адресу суду від позивача надійшла заява №23/30 від 01.04.2021р. про проведення підготовчого засідання в режимі відеоконференції за допомогою системи «EasyCon».

Ухвалою суду від 02.04.2021р. заяву позивача про проведення судового засідання в режимі відеоконференції задоволено.

12.04.2021р. на електронну пошту суду від відповідача надійшло клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції.

Телефонограмою суду від 13.04.2021р. повідомлено представника відповідача про те, що судове засідання відбудеться в режимі відеоконференції.

19.04.2021р. на електронну пошту суду від позивача надійшло клопотання №27/30 від 19.04.2021р. про долучення документів до матеріалів справи.

Розпорядженням заступника голови господарського суду Донецької області від 19.04.2021р. призупинено відправка документів за межі суду.

Ухвалою суду від 21.04.2021р. відкладено підготовче засідання на 28.04.2021р. о 14:00 год.

27.04.2021р. на електронну пошту суду від відповідача надійшов відзив від 26.04.2021р., в якому останній проти позовних вимог заперечує, посилаючись на ті обставини, що:

- акти здачі-приймання робіт (наданих послуг) та акт звірки були підписані помилково, оскільки на час їх підписання відповідальні особи відповідача були введені в оману щодо дійсного стану речей;

- послуги з ТЕО не були надані позивачем у повному обсязі, а виставлені рахунки та надані акти є спробою безпідставного отримання з відповідача коштів;

- ані договором, ані іншими документами не передбачено представництва позивачем інтересів відповідача у ТПП та їх ціну, а тому позивач діяв на свій розсуд без погодження відповідача, а відтак у позивача відсутнє право вимагати будь-якої оплати за такі послуги;

- такі послуги як «відпуск сертифікатів походження ТПП» позивач не надав відповідачу, оскільки позивач не може випускати будь-які сертифікати походження, це не передбачено його статутною діяльністю, Законом України «Про транспортно-експедиторську діяльність», а випуск відповідних сертифікатів здійснювала Донецька ТПП, а не позивач;

- в актах №08-ЕХ, №09-ЕХ зазначено про випуск сертифіката походження, тоді як у актах здачі-приймання ТПП вказано «сертифікат на партію товару», що не дає підстав вважати, що сертифікат походження і сертифікат на партію товару не є одним і тим самим;

- в рахунках на оплату та актах здачі-приймання ТПП не вказано на яку саме партію товару видані сертифікати, а позивачем не доведено, що відповідні сертифікати Донецької ТТП видані нею саме на товар відповідача;

- в акті №09/1-ЕХ зазначено про переоформлення та засвідчення, а тому навіть якщо припустити, що сертифікат було оформлено на партію відповідача, що не доведено, його перевипуск може свідчити лише про помилки допущені під час його першого виготовлення, що є наслідком неналежної дії особи, яка подала документи задля випуску сертифікату;

- позивачем не надано доказів передачі сертифікатів походження ТПП відповідачеві, а тому і вимоги позивача щодо оплати таких послуг є безпідставними;

- договором не передбачено таких послуг, як представництво у ТПП та випуск сертифікатів, а отже, надання таких послуг не може регулюватися договором, вимогу про сплату належно наданих послуг позивач міг би пред`явити виходячи з позадоговірних відносин;

- у п.1.3 договору передбачено, що позивач за плату приймає на себе зобов`язання щодо надання комплексу послуг з ТЕО, у т.ч. забезпеченню проведення митних процедур, організацію перевезення автомобільним, залізничним і морським транспортом, зберігання та вантажно-розвантажувальних робіт через порт, однак, фактично перевезення здійснювалося відповідачем самостійно із залученням третьої особи, а вантажно-розвантажувальні роботи у порті останнім на підставі окремого договору, а тому позивач фактично не надав послуги ТЕО, принаймні, не в поновну обсязі.

28.04.2021р. до суду повторно надано відповідачем відзив від 26.04.2021р.

28.04.2021р. на електронну пошту суду від позивача надійшла заява №30/30 від 27.04.2021р. про проведення судового засідання без участі представника позивача.

Ухвалою суду від 28.04.2021р. відкладено підготовче засідання на 17.05.2021р. об 11:50 год.

Телефонограмою суду від 29.04.2021р. повідомлено представника позивача зі змістом вищезазначеної ухвали.

30.04.2021р. на електронну пошту суду від позивача надійшла заява №31/30 від 30.04.2021р. про проведення судового засідання в режимі відеоконференції.

12.05.2021р. на електронну пошту суду від позивача надійшли заперечення №33/30 від 07.05.2021р., в яких останній заперечив проти доводів відповідача посилаючись на наступне:

- надані відповідачем, як підтвердження своїх заперечень, копія договору про надання послуг №04-17/03/11 від 01.11.2017р., укладеного між відповідачем та ДП «Маріупольський морський торговельний порт» та копія позовної заяви ДП «Маріупольський морський торговельний порт», свідчать про стягнення заборгованості з відповідача за перевалювання вантажу через термінал порту ДП «ММТП» у липні та вересні 2019 року, у той час, коли організація відправлення вантажу відповідача (квадратної заготовки) на експорт позивачем здійснювалося у вересні та жовтні 2020 року і не через термінал ДП «ММТП», а через термінал зовсім іншого порту ТОВ «СРЗ», що підтверджується приймальними актами №№175-199 про приймання вантажу відповідача портом ТОВ «СРЗ» із зазначенням вантажоотримувачем у порту та експортом ТОВ «Сивей Форвардінг», дорученнями, виданими позивачем порту ТОВ «СРЗ» на відвантаження вантажу відповідача на т/х «Ali-K» №ES 0799 від 04.09.2020р., №ES 0801 від 24.10.2020р., № ES 0801/1 від 26.10.2020р. з додатками у вигляді реєстрів товарно-транспортних накладних та завезення вантажу відповідача у порт ТОВ «СРЗ» у період з 19.08.2020р. по 08.09.2020р., з 24.10.2020р. по 26.10.2020р., здавальними актами від 25.09.2020р., 27.10.2020р. про передачу від ТОВ «СРЗ» на т/х «Annie», планами завантаження /х «Ali-K» від 25.09.2020р., 27.10.2020р. та коносаментами від 25.09.2020р., від 27.10.2020р.;

- що стосується договору №ЕК/20/08-10/04 від 25.03.2020р., укладеного відповідачем з ТОВ «Аякс-Транс», то відповідно до п.1.1 вказаного договору ТОВ «Аякс-Транс», як виконавець, взяло на себе зобов`язання з доставки автомобільним транспортом довіреного йому вантажу з місця відправлення до пункту призначення, і, звісно ж, доставило ввірений відповідачем перевізнику вантаж з м.Курахове до м.Маріуполь до порту TOB «СРЗ» (про що свідчать приймальні акти №3175-256), а вантажоодержувачем цього вантажу у ТОВ «СРЗ» та експедитором виступав позивач, про що і зазначено у приймальних актах №№ 175-256 та, власне самих ТТН;

- позивач не випускав сертифікатів проходження товару відповідача, а, як то і входить до функцій експедитора, за окремим замовленням відповідача організував: (замовив) їх, уповноваженим на те органам - Донецькою Торгово-промисловою палатою, та, за вказівкою відповідача, направив ці сертифікати на адресу вантажоотримувача кур`єрською службою DHL;

- податкові накладні від 25.09.2020р., від 27.10.2020р. та від 19.11.2020р. на роботи та послуги з організації транспортно-експедиторського обслуговування вантажів відповідача при їх відправленні на експорт на т/х «АН-К» (рейс 25.09.2020 р., 5015,720 тн квадратної заготовки), та на т/х «Annie» (рейс 27.10.2020р., 10044,700тн квадратної заготовки) та на організацію оформлення/переоформлення сертифікатів ТПП були складені позивачем, зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних у терміни та у порядку, встановленому чинним законодавством (про що свідчать квитанції про реєстрацію податкових накладних у ЄРПН, копії яких долучено до матеріалів справи), та прийняті контрагентом при розрахунку своїх податкових зобов`язань з податку на додану вартість;

- акти виконаних робіт по кожній відправці вантажу вантажовласника на експорт на т/х «Аіі-К» (рейс 25.09.2020 р., 5015,720 тн квадратної заготовки, порт призначення Тріполі, Ливан) та на т/х «Annie» (рейс 27.10.2020 р., 10044,700 тн квадратної заготовки, порт призначення Неаполь, Італія), підписані відповідачем в особі директора ТОВ «Електросталь-Курахове» Синенко В.В. без зауважень, акт звірки взаємних розрахунків між сторонами станом на 15.12.2020р. підписаний відповідачем.

Ухвалою суду від 12.05.2021р. відмовлено у задоволені заяви позивача про проведення судового засідання в режимі відеоконференції.

Телефонограмою суду від 14.05.2021р. повідомлено представника позивача зі змістом вищезазначеної ухвали суду.

14.05.2021р. на електронну пошту суду від позивача надійшла заява №30/35 від 14.05.2021р. про слухання справи без участі представника позивача.

Ухвалою суду від 17.05.2021р. продовжено строк підготовчого провадження по справі №905/427/21 на 30 днів; відкладено підготовче судове засідання на 26.05.2021 року о 15:00 год.

25.05.2021р. на електронну пошту суду від позивача надійшла заява №30/35 від 25.05.2021р. про слухання справи без участі представника позивача.

26.05.2021р. від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив від 25.05.2021р., в яких відповідач не погоджується з твердженнями позивача, викладеними у відповіді на відзив, та зазначає про те, що:

- надані приймальні акти складені одноосібно TOB «СРЗ» та до кінця не оформлені (містяться не всі підписи, що передбачені актами);

- приймальні акти протирічать т.з. коносаментам та штурманським розпискам (в актах - ТОВ «СРЗ» в інших документах - Маріупольський порт);

- з документів ТПП вбачається, що їх видано для товару у Маріупольському порті, тоді як позивач стверджує, що доставка товару була до ТОВ «СРЗ»;

- позивачем не надано документів про те, що відповідач його якимось чином просив чи уповноважував на отримання таких сертифікатів, а тому, навіть якщо позивач доведе наявність такого доручення, воно виходить за межі укладеного договору і може бути виключно в межах позадоговірних відносин, що передбачає інші юридичні підстави позову.

Ухвалою суду від 26.05.2021р. закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті на 05.07.2021 року о 14:15 год.

02.07.2021р. на електронну пошту суду від позивача надійшла заява №40/35 від 02.07.2021р. про слухання справи за відсутності представника позивача.

Ухвалою суду від 05.07.2021р. оголошено перерву до 15.07.2021р. о 15:00 год.

08.07.2021р. на електронну пошту суду від відповідача надійшло клопотання від 07.07.2021р. про проведення судового засідання в режимі відеоконференції.

Ухвалою суду від 12.07.2021р. у задоволенні клопотання від 07.07.2021р. Товариства з обмеженою відповідальністю «Електросталь-Курахове», м.Курахове про розгляд справи в режимі відеоконференції відмовлено.

13.07.2021р. на електронну пошту суду від позивача надійшла заява про слухання справи за відсутності представника позивача. Крім того, у вказаній заяві позивач зазначив про те, що на задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

У судове засідання 15.07.2021р. з`явився представник відповідача, надав вступне слово, при дослідженні судом доказів у справі заявив усне клопотання про виключення письмових доказів по справі, а саме наданих позивачем до позовної заяви: коносаментів та штурманських розписок, оскільки останні складені не на державній мові та не можуть бути доказами у справі. Як зазначив відповідач, вказане клопотання у письмовому вигляді буде подано до канцелярії суду. Однак, письмове клопотання про виключення письмових доказів відповідачем до канцелярії суду подано не було.

Розглянувши зазначене усне клопотання відповідача, суд дійшов висновку про відмову в його задоволенні з таких підстав.

Відповідно до ст.210 Господарського процесуального кодексу України суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі: ознайомитися з письмовими та електронними доказами, висновками експертів, поясненнями учасників справи, викладеними в заявах по суті справи, показаннями свідків, оглянути речові докази. Докази, що не були предметом дослідження в судовому засіданні, не можуть бути покладені судом в основу ухваленого судового рішення. Письмові, речові і електронні докази оглядаються у судовому засіданні, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом, і пред`являються учасникам справи за їх клопотанням, а в разі необхідності - також свідкам, експертам, спеціалістам. Учасники справи можуть давати свої пояснення з приводу письмових, речових та електронних доказів або протоколів їх огляду, ставити питання експертам. Першою ставить питання особа, за клопотанням якої було викликано експерта.

Суд приймає до уваги зауваження відповідача щодо наданих позивачем доказів. Одночасно, щодо їх виключення з числа доказів суд виходить з тих обставин, що відповідно до ч.11 ст.80 Господарського процесуального кодексу України у разі подання заяви про те, що доданий до справи або поданий до суду учасником справи для ознайомлення документ викликає сумнів з приводу його достовірності або є підробленим, особа, яка подала цей документ, може просити суд до закінчення підготовчого засідання виключити його з числа доказів і розглядати справу на підставі інших доказів.

Частиною 11 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України внормовано, що правом просити суд про виключення документу з числа доказів наділена особа, яка подала цей документ.

Таким чином, оскільки документи, на виключенні яких з числа доказів наполягає відповідач, були подані до матеріалів справи позивачем, клопотання відповідача судом залишено без задоволення.

При цьому, всі надані сторонами докази будуть досліджені та оцінені судом згідно із ст.86 Господарського процесуального кодексу України, за якою суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Розглянувши матеріали справи, господарський суд встановив:

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання згідно із ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України, ст.174 Господарського кодексу України виникають, зокрема, з договору та інших правочинів.

03.10.2017р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Сивей Форвардінг» (агент) та

Товариством з обмеженою відповідальністю «Електросталь-Курахове» (вантажовласник) був підписаний договір на транспортно-експедиторські послуги №03/17, за умовами якого вантажовласник доручає, а агент приймає на себе зобов`язання з транспортно-експедиторського обслуговування експортних та імпортних вантажів номенклатури вантажовласника, у тому числі з організації перевалки в Маріупольському морському торговельному порту, TOB «СРЗ» або інших портах (надалі порт), організації митного оформлення, організації перевезення вантажів узгодженим сторонами видом транспорту. При виконанні зобов`язань агент діє від імені, за рахунок і за дорученням вантажовласника.

Відповідно до п.1.2 договору приймання вантажовласником комплексу послуг, передбачених цим договором, оформляється відповідними актами прийому-передачі наданих послуг (виконаних робіт), оформленими агентом і підписаними обома сторонами.

Згідно п.1.3 договору вантажовласник доручає, а агент за плату приймає на себе обов`язки з надання та організації комплексу послуг з транспортно-експедиторського обслуговування (ТЕО), забезпечення проведення митних процедур вантажів номенклатури вантажовласника у порту, а також приймає на себе обов`язки з організації від імені, за дорученням і за рахунок вантажовласника, перевезення автомобільним, залізничним і морським транспортом, зберігання та навантажувально-розвантажувальних робіт через порт експортних та імпортних вантажів номенклатури вантажовласника.

За умовами розділу 2 договору агент зобов`язується для виконання доручень по даному договору укладати різного роду договори та угоди з портами, транспортними, експедиторськими, страховими організаціями та іншими третіми особами (п.2.1.2 договору); від імені, по дорученню і за рахунок вантажовласника забезпечувати проведення митного оформлення і декларування вантажу вантажовласника (п.2.1.2 договору); брати участь в якості представника вантажовласника в порту при складанні актів, пов`язаних з вантажними операціями, у випадку затримки навантаження/вивантаження транспортних засобів (п.2.1.9 договору).

Пунктом 2.2.6 договору передбачено, що вантажовласник зобов`язується в порядку, передбаченому даним договором, відшкодовувати агенту документально підтверджені витрати, понесені останнім в інтересах вантажовласника в цілях виконання даного договору, у тому числі, але не виключно витрати за митне декларування, проведення експертиз, перевалки, перевезення в межах порту и ТЕО вантажу вантажовласника, у відповідності до діючими тарифами і розцінками.

У п.2.3 договору сторонами встановлено, що по закінченню надання послуг по кожній партії вантажу агент направляє вантажовласнику акт приймання-передачі наданих послуг з додаванням відповідних первісних документів, які підтверджують витрати. Вантажовласник в п`ятиденний строк з моменту отримання повинен підписати і повернути підписаний акт агенту. У випадку наявності у вантажовласника достатніх підстав для відмови від підписання акта, він в той же строк повертається агенту не підписаний акт з додаванням письмових заперечень по суті акта. В даному випадку сторони комісійно усувають конфліктну ситуацію і підписують акт в первісній або новій редакції.

Орієнтовна кількість вантажу вантажовласника складає 400000 тис. тонн. (п.3.1 договору).

Загальна сума даного договору, орієнтовно, складає 150000000 (млн.) грн. (без ПДВ). ПДВ нараховується у відповідності з діючим законодавством України (п.3.2 договору).

Відповідно до п.3.3 договору вартість послуг, наданих по даному договором, визначається в додатках до цього договору, які є його невід`ємною частиною, і вказується в виданих агентом рахунках, з доданням підтвердних документів.

Згідно п.4.1 договору за взаємною згодою сторін вантажовласник може проводити попередню оплату агенту до моменту підходу конкретного судна під навантаження. Оплата послуг агента проводиться вантажовласником на підставі виставлених рахунків протягом 5 (п`яти) календарних днів від дати підписання коносамента або штурманської розписки по кількості вантажу, зазначеного у вантажних документах (коносаменті або штурманської розписки), підтверджуючих відвантаження. Агент зобов`язується передати оригінали відповідних рахунків, актів виконаних робіт вантажовласнику. При наявності у вантажовласника мотивованих заперечень проти будь-якої частини пред`явлених платежів, останній зобов`язаний надати агенту обґрунтовані мотиви відмови в письмовому вигляді не пізніше 5-ти (п`яти) днів з моменту отримання рахунків.

03.10.2017р. та 17.10.2019р. сторонами підписано додаток №1, №2 до договору.

Як вбачається з матеріалів справи позивачем на виконання умов договору були виконані роботи та надані послуги з організації транспортно-експедиторського обслуговування, забезпечення проведення митних оформлення, що підтверджується:

- актом №08-ЕХ здачі-прийняття робіт від 25.09.2020р. на суму 197887,20 грн., відповідно до якого позивач здав, а відповідач прийняв роботи з перевалки вантажів - квадратна заготовка на т/х ALI-K (рейс від 25.09.2020р., коносамент та штурманська розписка підписані капітаном судна 25.09.2020 р.) у кількості 5015,72 тон., що включало наступні послуги: транспортно-експедиторське обслуговування в п.Маріуполь (комплексна ставка ТЕО) на суму 195528,84 грн. та випуск сертифікатів походження ТПП на суму 2358,36 грн.

- актом №09-ЕХ здачі-прийняття робіт від 27.10.2020р. на суму 395346,38 грн., відповідно до якого позивач здав, а відповідач прийняв роботи з перевалки вантажів - квадратна заготовка на т/х ANNIE (рейс 27.10.2020р., коносамент та штурманська розписка підписані капітаном судна 27.10.2020 р.) у кількості 10444,7 тон., що включало наступні послуги: транспортно-експедиторське обслуговування в п.Маріуполь (комплексна ставка ТЕО) на суму 392773,64 грн. та випуск сертифікатів походження ТПП на суму 2572,74 грн.

- актом №09/1-ЕХ здачі-прийняття робіт від 19.11.2020р. на суму 357,30 грн., відповідно до якого позивач здав, а відповідач прийняв роботи з перевалки вантажів - квадратна заготовка на т/х ANNIE, що включало наступну послугу - переоформлення та засвідчення сертифіката на суму 357,30 грн.

Вказані акти підписані були підписані директорами сторін без будь-яких заперечень.

На виконання умов договору позивачем також було виставлено відповідачу рахунки-фактури №08-ЕХ від 25.09.2020р. на суму 197887,20 грн., №09-ЕХ від 27.10.2020р. на суму 395346,38 грн., №09/1-ЕХ від 19.11.2020р. на суму 357,30 грн.

Як зазначає позивач, відповідач частково сплатив заборгованість за виконані роботи та надані послуги, залишок заборгованості за договором на транспортно-експедиторські послуги №03/17 від 03.10.2017р. становить 495827,00 грн.

Крім того, сторонами підписано акт звірки взаємних розрахунків станом на 15.12.2020р., за даними якого заборгованість складає 495827,00 грн.

У відзиві на позовну заяву, відповідач зазначає, що акти здачі-прийняття робіт та акт звірки були підписані відповідачем помилково, оскільки на час їх підписання відповідні особи відповідача були введені в оману щодо дійсного стану речей.

Проте, всупереч вимог ст.ст.13, 74, 76 Господарського процесуального кодексу України відповідачем не надано доказів, які б свідчили про ведення позивачем відповідача в оману під час їх підписання.

Доводи відповідача стосовно того, що послуги як «відпуск сертифікатів походження ТПП» позивач не надав відповідачу, а договором не передбачено таких послуг, як представництво у ТПП та випуск сертифікатів, суд відхиляє, з огляду на наступне.

Як зазначалось вище, за умовами п.1 договору на транспортно-експедиторські послуги №03/17 від 03.10.2017р. відповідач доручає, а позивач приймає на себе зобов`язання з транспортно-експедиторського обслуговування експортних та імпортних вантажів номенклатури вантажовласника, в тому числі з організації перевалки в Маріупольському морському торговельному порту, TOB «СРЗ» або інших портах (надалі порт), організації митного оформлення, організації перевезення вантажів узгодженим сторонами видом транспорту. При виконанні зобов`язань агент діє від імені, за рахунок і за дорученням вантажовласника.

Таким чином, згідно предмету договору позивач саме проводить митне оформлення вантажів відповідача та здійснює вказані функції від його імені.

Відповідно до п.23 ч.1 ст.4 Митного кодексу України митне оформлення - це виконання митних формальностей, необхідних для випуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення.

Згідно ч.1 ст.46 Митного кодексу України у разі вивезення товарів з митної території України сертифікат про походження товару з України в тих випадках, коли він необхідний і це відображено у національних правилах країни ввезення чи передбачено міжнародними договорами України, укладеними у встановленому законом порядку, видається органом або організацією, уповноваженими на це відповідно до закону.

Згідно скірншоту електронної пошти від 08.09.2020р., долученої позивачем до матеріалів справи вбачається, що відповідачем було доручено позивачу випустити сертифікат походження товару Торгово-промислової палати.

28.09.2020р., 30.10.2020р., 19.11.2020р. позивачем та Донецькою торгово-промисловою палатою (виконавець) було підписано акти здачі-приймання виконання послуг (робіт), відповідно до яких виконавцем було надані наступні послуги (роботи): видано сертифікати на партію товару LB0144G4614, що відправляється на судні ALI-K (терміново) на суму 1965,30 грн.; видано сертифікат на партію товару із засвідченням копій документів IT01404G5221, що відправляється на судні ANNIE (терміново) на суму 2572,74 грн.; переоформлено засвідчений сертифікат IT01404G5652 на судно ANNIE на суму 357,30 грн.

З наданих позивачем до матеріалів справи копій сертифікатів походження на товар №LB0144G4614 (0746396) від 28.09.2020р., №T01404G5221 (0749599) від 30.10.2020р., №IT01404G5652 (0749867) від 19.11.2020р. вбачається, що останні виданні Донецькою торгово-промисловою палатою на вантаж Товариства з обмеженою відповідальністю «Електросталь-Курахове», що відправлявся на суднах ALI-K, ANNIE у кількості, напрямку, який відповідає коносаментам 25.09.2020р., 27.10.2020р.

З огляду на зазначене, судом відхиляються також твердження відповідача з приводу того, що позивачем не доведено, що відповідні сертифікати Донецької торгово-промисловою палатою видані саме на товар відповідача.

При цьому, судом встановлено, що вартість послуг з випуску сертифікатів, яка зазначена в актах здачі-приймання виконання послуг (робіт) від 28.09.2020р., 30.10.2020р., 19.11.2020р., які підписані позивачем та Донецькою торгово-промисловою палатою та вартість робіт, яка зазначена в актах здачі-прийняття робіт №08-ЕХ від 25.09.2020р., №09-ЕХ від 27.10.2020р., №09/1-ЕХ від 19.11.2020р. є ідентичною.

Разом з тим, позивачем надано до матеріалів справи податкові накладні від 25.09.2020р., 27.10.2020р., 19.11.2020р. та квитанції про їх реєстрацію в Єдиному реєстрі податкових накладних, у яких позивачем відображено проведення господарських операцій за виконані роботи та надані послуги Товариству з обмеженою відповідальністю «Електросталь-Курахове».

Згідно вимог ст.ст.525, 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов`язання і одностороння зміна умов договору не допускаються.

За приписом ст.526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст.193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до п.4.1 договору за взаємною згодою сторін вантажовласник може проводити попередню оплату агенту до моменту підходу конкретного судна під навантаження. Оплата послуг агента проводиться вантажовласником на підставі виставлених рахунків протягом 5 (п`яти) календарних днів від дати підписання коносамента або штурманської розписки по кількості вантажу, зазначеного у вантажних документах (коносаменті або штурманської розписки), підтверджуючих відвантаження. Агент зобов`язується передати оригінали відповідних рахунків, актів виконаних робіт вантажовласнику. При наявності у вантажовласника мотивованих заперечень проти будь-якої частини пред`явлених платежів, останній зобов`язаний надати агенту обґрунтовані мотиви відмови в письмовому вигляді не пізніше 5-ти (п`яти) днів з моменту отримання рахунків.

Відповідачем не надано доказів заперечень (відмови) проти якихось частин висунутих платежів за виконані роботи та надані послуги позивачем згідно виставлених рахунків, а тому суд дійшов висновку, що вказані роботи були акцептовані відповідачем.

Таким чином, за висновками суду, відповідач мав сплатити вартість виконаних робіт та наданих послуг у наступні строки:

- згідно рахунку-фактури №08-ЕХ від 25.09.2020р. (акт здачі-прийняття робіт №08-ЕХ від 25.09.2020р.) в строк до 30.09.2020р. (включно);

- згідно рахунку-фактури №09-ЕХ від 27.10.2020р. (акт здачі-прийняття робіт №09-ЕХ від 27.10.2020р.) в строк до 02.11.2020р. (включно) (з урахуванням того, що 5-й день (01.11.2020р.) припадає на неділю - вихідний день, кінцевий строк оплати переноситься на наступний перший робочий день);

- згідно рахунку-фактури №09/1-ЕХ від 19.11.2020р. (акт здачі-прийняття робіт №09/1-ЕХ від 19.11.2020р.) в строк до 24.11.2020р.

За висновками суду, свої зобов`язання щодо своєчасної та повної сплати позивачу грошових коштів в сумі 495827,00 грн. за договором на транспортно-експедиторські послуги №03/17 від 03.10.2017р. всупереч ст.526 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України відповідач не виконав.

Посилання відповідача на те, що послуга з перевезення здійснювалася відповідачем самостійно із залученням третьої особи, а вантажно-розвантажувальні роботи у порті на підставі інших договорів з іншими контрагентами, судом до уваги не приймається, оскільки копія договору про надання послуг №04-17/03/11 від 01.11.2017р., який укладений між відповідачем та ДП «Маріупольський морський торговельний порт» та копія позовної заяви ДП «Маріупольський морський торговельний порт» свідчать про надання послуг у липні та вересні 2019 року, у той час, коли організація відправлення вантажу відповідач (квадратної заготовки) на експорт позивачем у даній справі здійснювалося у вересні та жовтні 2020 року. Що ж стосується поданого відповідачем договору №ЕК/20/08-10/04 від 25.03.2020 р. укладеного відповідачем з ТОВ «Аякс-Транс», то суд зазначає, що останній жодним чином не спростовує факт виконаних робіт та наданння послуг позивачем за спірним договором по справі.

За таких обставин, враховуючи, що позов в частині вимог про стягнення основного боргу доведений позивачем та обґрунтований матеріалами справи, вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача основного боргу в сумі 495827,00 грн. підлягають задоволенню.

Стаття 611 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки.

У відповідності до ч.1 ст.548 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

За змістом ст.ст.546, 549 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою, різновидом якої є штраф та пеня. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

За приписами ч.2 ст.551 Цивільного кодексу України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Статтею 230 Господарського кодексу України передбачено, що штрафними санкціями у цьому кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до п.6 ст.232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

У п.5.2 договору сторонами передбачено, що за неналежне виконання в строк грошових зобов`язань, передбачених п.4.1 даного договору, вантажовласник оплачує агенту суму заборгованості з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення платежів, 3% річних від простроченої суми, а також пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.

Позивачем на підставі вказаного пункту нараховано та пред`явлено до стягнення пеню в сумі 20144,10 грн. за період з 24.10.2020р. по 03.03.2021р. за кожним рахунком окремо.

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок пені, суд визнає його невірним, оскільки позивачем невірно визначено строк настання платежу за виконані роботи та надані послуги згідно рахунку-фактури №09-ЕХ від 27.10.2020р. (акт здачі-прийняття робіт №09-ЕХ від 27.10.2020р.).

Як наслідок, за результатами проведеного судом перерахунку пені стягненню з відповідача на користь позивача підлягає пеня в сумі 20021,93 грн., а решта вимог щодо стягнення пені в сумі 122,17 грн. є неправомірною та підлягає залишенню без задоволення.

Відповідно до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем на підставі ст.625 Цивільного кодексу України за період з 24.10.2020р. по 03.03.2021р. нараховано та пред`явлено до стягнення інфляцію в сумі 17549,77 грн. та три проценти річних в сумі 5038,77 грн. за період з 24.10.2020р. по 03.03.2021р. за кожним рахунком окремо.

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок трьох процентів річних, суд визнає його невірним, оскільки позивачем невірно визначено строк настання платежу за виконані роботи та надані послуги згідно рахунку-фактури №09-ЕХ від 27.10.2020р. (акт здачі-прийняття робіт №09-ЕХ від 27.10.2020р.).

Як наслідок, за результатами проведеного судом перерахунку трьох процентів річних стягненню з відповідача на користь позивача підлягають три проценти річних в сумі 5005,95 грн., а решта вимог щодо стягнення трьох процентів річних в сумі 32,41 грн. є неправомірною та підлягає залишенню без задоволення.

Щодо вимог про стягнення інфляції судом враховано наступне:

Відповідно до п.3.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. №14 Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Відповідно до вищенаведеного, розрахунок інфляційних витрат розраховується починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому платіж мав бути здійснений.

Таким чином, враховуючи, що за умовами підписаного між сторонами договору відповідач мав сплатити вартість наданих послуг за актом №09-ЕХ здачі-приймання робіт (надання послуг) від 27.10.2020р. до 02.11.2020р. нарахування позивачем інфляції за листопад 2020р. є невірним.

Крім того, при перерахунку інфляції за надані послуги згідно актів №08-ЕХ здачі-приймання робіт (надання послуг) від 25.09.2020р., №09/1-ЕХ здачі-приймання робіт (надання послуг) від 19.11.2020р. судом встановлено, що їх розмір є більшим, ніж заявлено позивачем до стягнення, а тому відповідно до ч.2 ст.237 Господарського процесуального кодексу України вимоги в цій частині підлягають задоволенню у визначеному позивачем розмірі.

Як наслідок, за результатами проведеного судом перерахунку інфляції стягненню з відповідача на користь позивача підлягає інфляція в сумі 16337,50 грн., а решта вимог щодо стягнення інфляції в сумі 1212,27 грн. є неправомірною.

З урахуванням викладеного, враховуючи, що позов доведений позивачем та обґрунтований матеріалами справи, проте, в частині вимог про стягнення пені в сумі 122,17 грн., трьох процентів річних в сумі 32,41 грн., інфляції в сумі 1212,27 грн. є неправомірним, позов підлягає частковому задоволенню в сумі 537192,38 грн., у тому числі основний борг в сумі 495827,00 грн., три проценти річних в сумі 5005,95 грн., інфляція в сумі 16337,50 грн. та пеня в сумі 20021,93 грн.

При цьому, судом прийнято до уваги те, що відповідно до п.58 рішення ЄСПЛ Справа «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04) від 10.02.2010р. у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303-А, п.29).

З урахуванням викладеного, решту аргументів відповідача суд визнає такими, що не мають суттєвого впливу на прийняття рішення у даній справі та не спростовують правильних висновків суду про задоволення позову частково.

Судовий збір підлягає розподілу між сторонами пропорційно задоволеним позовним вимогам.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.13, 74, 76, 81, 129, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариство з обмеженою відповідальністю «Сивей Форвардінг», м.Маріуполь до Товариства з обмеженою відповідальністю «Електросталь-Курахове», м.Курахове про стягнення заборгованості в сумі 538559,23 грн., з яких основний борг в сумі 495827,00 грн., три проценти річних в сумі 5038,36 грн., інфляція в сумі 17549,77 грн. та пеня в сумі 20144,10 грн., задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Електросталь-Курахове» (85612, Донецька обл., Мар`їнский р-н., м. Курахове, Промислова зона, буд. 115, ) на користь Товариство з обмеженою відповідальністю «Сивей Форвардінг» (87510, Донецька обл., м.Маріуполь, вул. Гагаріна, буд. 3, оф. 60, ) основний борг в сумі 495827,00 грн., три проценти річних в сумі 5005,95 грн., інфляцію в сумі 16337,50 грн., пеню в сумі 20021,93 грн., всього заборгованість в сумі 537192,38 грн., судовий збір в сумі 8057,89 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

В судовому засіданні 15.07.2021р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Повний текст рішення підписано 19.07.2021р.

Згідно із ст.241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга відповідно до ст.256 Господарського процесуального кодексу України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Східного апеляційного господарського суду через господарський суд Донецької області (п.17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України).

Суддя Г.В. Левшина