СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" липня 2021 р. Справа № 905/1923/20

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Пуль О.А., суддя Білоусова Я.О. , суддя Фоміна В.О.;

за участі секретаря судового засідання Крупи О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду у режимі відеоконференції апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства Металургійний комбінат Азовсталь (вх.№1685Д/2) на рішення господарського суду Донецької області від 21.04.2021 у справі №905/1923/20 (повний текст рішення складено 05.05.2021 суддею Ніколаєвою Л.В. у приміщенні господарського суду Донецької області)

за позовом Приватного підприємства Нормер, м.Дніпро,

до Приватного акціонерного товариства Металургійний комбінат Азовсталь, м.Маріуполь Донецької області,

про стягнення 948254,68 грн,-

ВСТАНОВИЛА:

Приватне підприємство Нормер звернулося до господарського суду Донецької області з позовом до Приватного акціонерного товариства Металургійний комбінат Азовсталь про стягнення 1598254,88 грн, з яких: 1426641,27 грн основний борг, 118451,86 грн пеня, 31724,90 грн - 3% річних, 21436,65 грн - втрати від інфляції. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач - ПП Нормер, на виконання умов укладеного між сторонами договору підряду від 19.02.2018 №035/57 протягом квітня-серпня 2020 року виконав роботи, які ПрАТ МК Азовсталь оплатило частково, заборгованість становить 1426641,27 грн. У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов договору в частині своєчасної оплати виконаних робіт позивачем відповідно до пункту 16.2 договору нарахована пеня за період з 30.04.2020 по 31.10.2020 у сумі 118451,86 грн, згідно зі ст.625 Цивільного кодексу України нараховані 3% річних за період з 30.04.2020 по 31.10.2020 у сумі 31724,90 грн та інфляційні втрати за період з травня по вересень 2020 року в сумі 21436,65 грн.

07.12.2020 від позивача надійшла заява про зменшення позовних вимог, у якій ПП Нормер зменшив розмір позовних вимог у частині стягнення заборгованості з 1426641, 27 грн до 776641, 27 грн та просив повернути сплачений судовий збір у сумі 9750, грн (а.с.112). Керуючись пунктом 2 частини 2, частиною 5 ст.46 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд прийняв заяву про зменшення позовних вимог та розглянув справу з урахуванням вказаної заяви.

Рішенням господарського суду Донецької області від 21.04.2021 у справі №905/1923/20 позов Приватного підприємства Нормер задоволено частково. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства Металургійний комбінат Азовсталь на користь Приватного підприємства Нормер заборгованість у сумі 776641,27 грн, пеню у сумі 52245,31 грн, 3% річних у сумі 28549,35 грн, інфляційні втрати у сумі 17424,80 грн, судовий збір у сумі 13906,59 грн. У решті позову відмовлено. Повернуто Приватному підприємству Нормер з державного бюджету України судовий збір у сумі 9750,00 грн, сплачений за платіжним дорученням від 05.11.2020 №451.

Господарський суд, мотивуючи прийняте рішення, зазначив, що відповідно до пункту 9.1 договору підряду між сторонами підписані відповідні акти приймання-передачі виконаних робіт за договором від 14.04.2020 №19, від 14.04.2020 №20, від 25.05.2020 №33, від 25.05.2020 №34, від 10.07.2020 №48, від 20.07.2020 №50, від 07.08.2020 №55, від 07.08.2020 №56, що свідчить про належне виконання позивачем своїх зобов`язань за договором підряду від 19.02.2018 №035/57 та підтверджують факт виконання відповідних робіт на загальну суму 8438077,69 грн. Згідно з пунктом 4.1 договору позивачем виставлені відповідачеві відповідні рахунки. Господарським судом ураховано, що виконання робіт, яке оформлене окремим актом є окремим зобов`язанням у розумінні приписів ст.509 Цивільного кодексу України та ст.173 Господарського кодексу України зі своїм строком (терміном) виконання, який встановлений у пункті 4.1 договору підряду - протягом 15 календарних днів з дати акцепту рахунку підрядника, виставленого на підставі підписаного сторонами акта приймання-передачі виконаних робіт. У даному випадку визначальним є встановлення дати акцепту рахунку, що означає згода на оплату виставленого рахунку. Відповідачем здійснена оплата виставлених позивачем рахунків на загальну суму 7661436,42 грн, що підтверджується відповідними платіжними дорученнями, відповідачем повністю оплачені роботи за актами приймання-передачі виконаних робіт від 14.04.2020 №19 та №20 (оплата 11.06.2020 на суму 534745,24 грн, 19.06.2020 на суму 1000000,00 грн, 26.06.2020 на суму 428505,64 грн), від 25.05.2020 №33 та №34 (оплата 26.06.2020 на суму 571494,36 грн, 10.07.2020 на суму 864916,98 грн, 10.07.2020 на суму 17984,20 грн), від 10.07.2020 №48 (оплата 21.08.2020 на суму 1000000,00 грн, 27.08.2020 на суму 1291420,38 грн), від 07.08.2020 №55 та №56 (оплата 23.10.2020 на суму 616793,24 грн, 23.10.2020 на суму 185576,38 грн), усього на загальну суму 6511436,42 грн, частково оплачені роботи за актом від 20.07.2020 №50 у сумі 1150 000,00 грн (оплата 29.09.2020 на суму 500000,00 грн, 13.11.2020 на суму 650000,00 грн), заборгованість складає 776641,27 грн, при цьому відхилені доводи відповідача в частині застосування оперативно-господарської санкції, оскільки нараховані штрафні санкції не є безспірними, розмір штрафних санкцій не підтверджений рішенням суду, яке набрало законної сили, та заперечується позивачем. Щодо завленої до стягнення суми пені, господарський суд, перевіривши наданий позивачем розрахунок, дійшов висновку про неправильне визначення початку періоду прострочення за виконані роболти за актами від 07.08.2020 №55 та №56 згідно з виставленими рахунками від 07.08.2020 №60 та №61. Вирішуючи клопотання відвідача про зменшення розміру пені на 90%, суд першої інстанціїдійшов висновку про зменшення розміру пені на 50% та стягнення пені у розмірі 52245,21 грн. Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних, господарський суд з огляду на відсутність порушень відповідачем умов пункту 4.1 договору підряду в частині оплати виконаних ПП «Нормер» робіт за актами приймання-передачі виконаних робіт від 07.08.2020 №55 та №56 на підставі рахунків від 07.08.2020 №60 та №61, дійшов висновку про безпідставність нарахування 3% річних за період з 26.08.2020 по 22.10.2020 у сумі 3175,55 грн на заборгованість за вказаними актами приймання-передачі робіт та відмову у задоволенні вимог у цій частині, при цьому задовольнивши вимоги про стягнення 3% річних у розмірі 28549,35 грн за період з 30.04.2020 по 31.10.2020. Перевіривши розрахунок інфляційних втрат, господарський суд визнав його арифметично правильним та стягнув з відповідача на користь позивача інфляційні страти за період: травень-вересень 2020 року у сумі 17424,80 грн.

Відповідач з рішенням не погодився та звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм чинного законодавства, просить рішення господарського суду Донецької області від 21.04.2021 у справі №905/1923/20 скасувати у частині стягнення заборгованості у сумі 10000 грн, пені в розмірі 52245,31 грн, інфляційних втрат в сумі 17424,80 грн, 3% річних у розмірі 28549,35 грн. Змінити рішення та у задоволенні позовних вимог позивача до відповідача в частині стягнення заборгованості у сумі 10000 грн, пені у розмірі 52245,31 грн, інфляційних втрат у сумі 17424,80 грн, 3% річних у розмірі 28549,35 грн відмовити. Зазначає, якщо суд прийде до висновків про залишення рішення без змін, керуючись ст.233 Господарського кодексу України, ст.86 Господарського процесуального кодексу України просить зменшити суму пені на 90%. Судові витрати покласти на позивача.

В обгрунтування доводів апеляційної скарги заявник зазначає таке:

- ПП «Нормер» не спростував наявність у нього невиконаних зобов`язань по сплаті штрафу у сумі 10000,00 грн та не оскаржив дії відповідача по зменшенню суми рахунку №53 у порядку пункту 16.9 договору, однак судом першої інстанції проігноровано зазначені обставини та стягнуто цю суму з відповідача за рахунком №53;

- позивач не підтвердив факт прострочення зобовязань по договору відповідачем на суму застосованих відповідачем щодо нього штрафних санкцій, отже, взагалі були відсутні підстави для проведення розрахунку інфляції, 3% річних та пені в цій частині;

- частково задовольняючи клопотання відповідача про зменшення пені на 90%, суд першої інстанції у порушення вимог ст.86 Господарського процесуального кодексу України, не надав належної оцінки тим обставинам, що в умовах економічної кризи для відповідача стягнена сума пені у розмірі 52245,31 грн, є значною.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 07.06.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства Металургійний комбінат Азовсталь (вх.№1685Д/2) на рішення господарського суду Донецької області від 21.04.2021 у справі №905/1923/20. Повідомлено учасників справи про призначення розгляду апеляційної скарги на 15.07.2021 о 10:00 годині. Встановлено учасникам справи п`ятиденний строк з дня отримання даної ухвали для подання відзиву на апеляційну скаргу з доказами його надсилання учасникам справи. Встановлено учасникам справи строк до 09.07.2021 для подання письмових заяв, клопотань тощо. Витребувано у учасників справи оригінали документів для огляду у судовому засіданні, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення і мають значення для справи; витяги з Єдиного держреєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на день розгляду апеляційної скарги.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 09.06.2021 відмовлено представнику Приватного акціонерного товариства Металургійний комбінат Азовсталь, адвокату Рабко Т.О., у задоволенні заяви (вх.№6536) про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду у справі №905/1923/20.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 17.06.2021 задоволено заяву представника Приватного акціонерного товариства Металургійний комбінат Азовсталь, адвоката Рабко Т.О., про участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду 15.07.2021 у справі №905/1923/20 у режимі відеоконференції за допомогою системи відеоконференцзв`язку "EasyCon".

06.07.2021 від позивача до суду надійшов відзив (вх.№7724) на апеляційну скаргу, в якому просить суд визнати причину пропуску на подання відзиву на апеляційну скаргу поважними та поновити відповідачу строк на його подання, оскільки представник відповідача перебував у довгостроковому закордонному відрядженні у період з 08.06.2021 по 25.06.2021, що підтверджується квитками та відмітками про перетин кордону у паспорті громадянина України для виїзду за кордон, копії яких додані до відзиву.

Згідно з частиною 1 ст.113 Господарського процесуального кодексу України строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.

За змістом положень ст.119 Господарського процесуального кодексу України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду. Якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку, встановленого законом, розглядається судом, в якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, а заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, - судом, який встановив строк, без повідомлення учасників справи. Одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подані заява, скарга, документи тощо), стосовно якої пропущено строк.

Колегія суддів, узявши до уваги обгрунтування поважності причин неподання відповідачем у строк, встановлний судом, відзиву на апеляційну скаргу вважає, що наявні підстави для поновлення строку на подання відзиву на апеляційну скаргу, чим досягається дотримання принципу рівності усіх учасників справи перед законом і судом та забезпечення процесуальних прав позивача на висловлення своєї правової позиції щодо поданої апеляційної скарги.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач зазначає, що не визнає акти про наявність порушень №1245П від 04.04.2020, №1255П від 06.04.2020, №1256П від 06.04.2020, №1331А від 12.04.2020, №1545П від 30.04.2020, оскільки до моменту порушення провадження у даній справі позивач ніколи не повідомляв відповідача про складання вказаних актів, не направляв відповідачу рахунок №93542219 від 12.10.2020 на оплату вказаних штрафів, позивач не надав жодних доказів направлення актів до моменту предявлення даного позову та рахунку на їх оплату на адресу ПП «Нормер». Щодо зменшення розміру пені відповідач вважає, що зменшення розміру штрафних санкцій на 90% нівелюватиме саме значення пені як відповідальності за порушення грошового зобовязання, що має на меті захист прав та інтересів кредитора у зв`язку з порушенням його права на своєчасне (відповідно до строків, передбачених договором) отримання грошових коштів за надані ним послуги. При вирішенні питання про можливість зменшення неустойки суд повинен брати до уваги не лише майновий стан боржника, але й майновий стан стягувача, тобто, ураховувати інтереси обох сторін. Періодична, несвоєчасна та лише часткова оплата послуг, наданих позивачем, призводила до того, що ПП «Нормер» повинно було залучати кредитні кошти банків для належного виконання своїх обовязків за договором, а саме: придбання паливно-мастильних матеріалів, технічне обслуговування транспортних засобів, оплату праці, сплату податків тощо. Таким чином, стягнута судовим рішенням пеня лише частково покриває понесені позивачем витрати та не може бути зменшена.

У судовому засіданні 15.07.2021, яке проходило у режимі відеоконференції, представник апелянта підтримала вимоги апеляційної скарги та просила їх задовольнити у повному обсязі.

Представник позивача проти задоволення апеляційної скарги заперечував, вважає її безпідставною та необґрунтованою, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Дослідивши матеріали справи, викладені в апеляційній скарзі та відзиві на неї доводи та вимоги, заслухавши учасників справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила таке.

Як правильно встановлено господарським судом, 19.02.2018 між ПП Нормер (підрядник) та ПрАТ МК Азовсталь (замовник) укладений договір підряду №035/57 з додатковими угодами до нього, за умовами якого підрядник зобов`язався своїми силами за завданням замовника відповідно з умовами цього договору виконати роботи з виробництва експлуатаційних днопоглиблювальних робіт сульфідного озера для ЦПМШ ПрАТ МК Азовсталь, а також інші роботи, передбачені цим договором (далі - роботи) (пункт 1.1 договору).

Відповідно до пункту 1.2 договору замовник зобов`язується прийняти та оплатити (якщо інше не передбачено умовами цього договору) виконані підрядником роботи.

Згідно з пунктом 2.1 договору вартість усіх робіт, що виконуються за договором, визначена в пунктах 2.5, 2.6 цього договору.

У пункті 2.6 договору (у редакції додаткової угоди №7 від 05.09.2019) сума цього договору є орієнтовною та складає: 43551180,43 грн без урахування 20% ПДВ, 8710236,09 грн - сума ПДВ 20%, 52261416,52 грн усього з урахуванням 20% ПДВ.

Найменування робітФактичні об`єми згідно з актами виконаних робіт, м куб.Ціна без урахування 20% ПДВ, грн/м куб.Фактична вартість робіт за актами, грн без ПДВ
здійснення експлуатаційних днопоглиблювальних робіт сульфідного озера, грн без ПДВ, куб. м 20544,386139,172859162,20
16595,291142,232360348,24
23843,910145,493469050,47
29744,088164,284886358,78
19951,148186,833727472,98
Усього: 110678,823 Усього: 17302392,67
Орієнтовні об`єми згідно з ТЗ, м куб.Ціна без урахування 20% ПДВ, грн/м куб.Загальна вартість робіт, згідно з ТЗ, грн без ПДВ
2255,912166,22374977,69
137065,265188,,07
Усього: 139321,177 Усього: 26248787,76
Усього:250000,00 43551180,43

У вказану вартість входить вартість усіх робіт за цим договором (а.с.45).

У розділі 3 договору сторони визначили строки виконання робіт.

Пунктом 4.1 договору передбачено, що замовник оплачує підряднику вартість робіт, виконаних на підставі цього договору, і відповідно до його умов у наступному порядку: розрахунок за виконані роботи у розмірі вартості виконаних робіт здійснюється після підписання сторонами двостороннього акта приймання-передачі виконаних робіт (додаток №7 до цього договору) шляхом оплати грошовими коштами на поточний рахунок підрядника, зазначений у даному договорі, протягом 15 календарних днів з дати акцепту рахунку підрядника, виставленого на підставі підписаного сторонами акта приймання-передачі виконаних робіт (додаток №7). Актування робіт поетапне (з 28 по 13 і з 14 по 28 число поточного місяця).

Здача та приймання виконаних робіт здійснюється сторонами за фактом виконання робіт (з 28 по 13 і 14-28 число поточного місяця) за оформленим актом приймання-передачі виконаних робіт (додаток №7 до цього договору), підписаного сторонами і скріпленого печатками. Двосторонній підписаний акт приймання-передачі виконаних робіт надається підрядником у бухгалтерію для відображення в обліку не пізніше 2-го числа наступного за звітним місяцем (пункт 9.1 договору).

Відповідно до пункту 18.1 договору (у редакції додаткової угоди від №14 від 05.10.2020) цей договір набирає чинності з 01.03.2018 і діє по 15.10.2020, а в частині гарантійних зобов`язань і санкцій за їх порушення до закінчення гарантійного строку.

На виконання вказаних умов договору позивач виконував для відповідача обумовлені роботи, які ПрАТ МК Азовсталь оплачувало несвоєчасно, що стало підставою для звернення позивача з даним позовом до суду.

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Частиною 1 ст.173 Господарського кодексу України передбачено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно зі ст.11 Цивільного кодексу України підставою виникнення цивільних прав і обов`язків (зобов`язань) є, зокрема, договір.

Відповідно до частини 1 ст.638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Частиною 1 ст.639 Цивільного кодексу України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зs ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частин 1-2 ст.837 Цивільного кодексу України за договором підряду, (яким є спірний договір від 19.02.2018 №035/57), одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Згідно з частиною 1 ст.853 Цивільного кодексу України замовник зобов`язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі.

Здача-приймання виконаних робіт здійснюється сторонами за фактом виконання робіт (з 28 по 13 і 14-28 числа поточного місяця) за оформленим актом приймання-передачі виконаних робіт (додаток №7 до цього договору), підписаного сторонами і скріпленого печатками. Двосторонній підписаний акт приймання-передачі виконаних робіт надається підрядником у бухгалтерію для відображення в обліку не пізніше 2-го числа наступного за звітним місяцем (пункт 9.1 договору).

Матеріалами справи підтверджується, що відповідно до умов вказаного пункту договору між сторонами підписані відповідні акти приймання-передачі виконаних робіт за договором від 14.04.2020 №19 (а.с.47), від 14.04.2020 №20 (а.с.48), від 25.05.2020 №33 (а.с.49), від 25.05.2020 №34 (а.с.50), від 10.07.2020 №48 (а.с.51), від 20.07.2020 №50 (а.с.52), від 07.08.2020 №55 (а.с.53), від 07.08.2020 №56 (а.с.54).

Отже, господарським судом правильно встановлено, що дані акти свідчать про належне виконання позивачем своїх зобов`язань за договором підряду від 19.02.2018 №035/57 та підтверджують факт виконання відповідних робіт на загальну суму 8438 077,69 грн.

Згідно зі ст.525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства тощо. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Відповідно до частини 1 ст.222 Господарського кодексу України учасники господарських відносин, що порушили майнові права або законі інтереси інших суб`єктів, зобов`язані поновити їх, не чекаючи пред`явлення їм претензії чи звернення до суду.

Приписами ст.530 Цивільного кодексу України, зокрема, встановлено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до пункту 4.1 договору замовник сплачує підряднику вартість робіт, виконаних на підставі цього договору, і у відповідності до його умов у наступному порядку: розрахунок за виконані роботи у розмірі вартості виконаних робіт здійснюється після підписання сторонами двостороннього акта приймання-передачі виконаних робіт (додаток №7 до цього договору) шляхом оплати грошовими коштами на поточний рахунок підрядника, зазначений у даному договорі, протягом 15 календарних днів з дати акцепту рахунку підрядника, виставленого на підставі підписаного сторонами акта приймання-передачі виконаних робіт (додаток №7). Актування робіт поетапне (з 28 по 13 і з 14 по 28 числа поточного місяця).

З матеріалів справи убачається, що на підставі пункту 4.1 договору позивачем виставлені відповідачу відповідні рахунки, а саме: №23 від 14.04.2020 на суму 1428505,64 грн (а.с.55), №24 від 14.04.2020 на суму 534745,24 грн (а.с.56), від №37 25.05.2020 на суму 1436411,34 грн (а.с.57), №38 від 25.05.2020 на суму 17984,20 грн (а.с.58), №51 від 10.07.2020 на суму 2291420,38 грн (а.с.59), №53 від 20.07.2020 на суму 1926641,27 грн (а.с.60), №60 від 07.08.2020 на суму 616793,24 грн (а.с.61), №61 від 07.08.2020 на суму 185576,38 грн (а.с.62).

Господарським судом правильно зазначено, що виконання робіт, яке оформлене окремим актом, є окремим зобов`язанням у розумінні приписів ст.509 Цивільного кодексу України та ст.173 Господарського кодексу України зі своїм строком (терміном) виконання, який встановлений у пункті 4.1 договору підряду - протягом 15 календарних днів з дати акцепту рахунку підрядника, виставленого на підставі підписаного сторонами акта приймання-передачі виконаних робіт.

Отже, у даному випадку визначальним є встановлення дати акцепту рахунку, що означає згода на оплату виставленого рахунку.

У листі від 28.09.2020 за вих.№04-750 відповідач повідомив ПП Нормер про те, що під час узгодження додаткової угоди №14 був виявлений факт наявності дебіторської заборгованості, що перешкоджає підписанню вказаного документа. Також просив в оперативному порядку погасити існуючу заборгованість для подальшого узгодження додаткової угоди №14 про продовження строку дії договору від 19.02.2018, для підписання і проведення оплат актів виконаних робіт №55 та №56 від 07.08.2020 (а.с.123).

Згідно з додатком №1 до цього листа, в якому наведено інформацію щодо заборгованості позивача, відповідачем нараховано позивачу штраф у розмірі 2000,00 грн за договором №035/57 від 19.02.2018 за актом №62 (а.с.124).

Позивач сплатив цей штраф 08.10.2020, про що свідчить платіжне доручення №408 від 08.10.2020 (а.с.125).

Додатковою угодою №14 від 05.10.2020 продовжено строк дії договору до 15.10.2020. З боку позивача вказана додаткова угода підписана 02.10.2020 (а.с. 138).

Акти приймання-передачі виконаних робіт №55 (а.с.53, 101) та №56 (а.с.54, 100) містять у тому числі дату їх складання позивачем - 07.08.2020 та дату їх підписання відповідачем, зокрема, начальником ЦПМШ Поздняковим В.С. - 08.10.2020, печатку ПрАТ МК Азовсталь та штамп ПрАТ МК Азовсталь ЦПМШ.

З огляду на зміст листа відповідача від 28.09.2020 за вих.№04-750, а також встановлені обставини щодо укладення 05.10.2020 між сторонами додаткової угоди №14 та здійснення позивачем 08.10.2020 оплати штрафу у розмірі 2000,00 грн, господарським судом обгрунтовано встановлено, що фактичною датою підписання відповідачем актів приймання-передачі виконаних робіт №55 та №56 є 08.10.2020.

При визначенні строків виконання зобов`язання з оплати виконаних робіт за договором підряду за актами №55 та №56 господарський суд виходив з того, що відповідні рахунки на оплату №60 та №61 акцептовані відповідачем 09.10.2020.

Одночасно, інші рахунки на оплату робіт, які виставлені позивачем, акцептовані відповідачем з дати їх складання, із врахуванням відсутності на них будь яких дат, відмінних від дат їх складання, а також не доведення останнім у порядку приписів Господарського процесуального кодексу України обставин щодо акцепту цих рахунків в інші дати.

З огляду на зазаначене, господарський суд дійшов правильного висновку про те, що зобов`язання відповідача оплатити виконані роботи за договором підряду від 19.02.2018 №035/57 відповідно до умов пункту 4.1 договору мало бути виконано, ураховуючи дати акцепту рахунків замовником, за актами приймання-передачі виконаних робіт від 14.04.2020 №19 та №20 на підставі рахунків від 14.04.2020 №23 на суму 1428505,64 грн та №24 на суму 534745,54 грн відповідно по 29.04.2020 (включно), від 25.05.2020 №33 та №34 на підставі рахунків від 25.05.2020 №37 на суму 1436411,34 грн та №38 на суму 17984,20 грн, відповідно по 13.06.2020 (включно), від 10.07.2020 №48 на підставі рахунку від 10.07.2020 №51 на суму 2291420,38 грн по 25.07.2020 (включно), від 20.07.2020 №50 на підставі рахунку від 20.07.2020 №53 на суму 1926641,27 грн по 04.08.2020 (включно), від 07.08.2020 №55 та №56 на підставі рахунків від 07.08.2020 №60 на суму 616793,24 грн та №61 на суму 185576,38 грн, відповідно по 24.10.2020 (включно).

Відповідачем здійснена оплата виставлених позивачем рахунків на загальну суму 7661436,42 грн, що підтверджується відповідними платіжними дорученнями (а.с.63-73, 113).

Так, відповідачем повністю оплачені роботи за актами приймання-передачі виконаних робіт, а саме: від 14.04.2020 №19 та №20 (оплата 11.06.2020 на суму 534745,24 грн, 19.06.2020 на суму 1000000,00 грн, 26.06.2020 на суму 428505,64 грн), від 25.05.2020 №33 та №34 (оплата 26.06.2020 на суму 571494,36 грн, 10.07.2020 на суму 864916,98 грн, 10.07.2020 на суму 17984,20 грн), від 10.07.2020 №48 (оплата 21.08.2020 на суму 1000000,00 грн, 27.08.2020 на суму 1291420,38 грн), від 07.08.2020 №55 та №56 (оплата 23.10.2020 на суму 616793,24 грн, 23.10.2020 на суму 185576,38 грн), усього: на загальну суму 6511436,42 грн, частково оплачені роботи за актом від 20.07.2020 №50 у сумі 1150000,00 грн (оплата 29.09.2020 на суму 500000,00 грн, 13.11.2020 на суму 650000,00 грн), відтак заборгованість складає 776641,27 грн.

Апелянт в обгрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції проігноровано обставини щодо не спростування позивачем наяності невиконаних ним зобов`язань по сплаті штрафу у розмірі 10000,00 грн та зменшення суми рахунку №53 у порядку пункту 16.9 договору.

Колегія суддів вважає такі доводи апелянта безпідставними, з огляду на таке.

Відповідно до частини 1 ст.216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно з частиною 1 ст.217 Господарського кодексу України у сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

За змістом частин 1, 2 ст.235 Господарського кодексу України за порушення господарських зобов`язань до суб`єктів господарювання та інших учасників господарських відносин можуть застосовуватися оперативно-господарські санкції - заходи оперативного впливу на правопорушника з метою припинення або попередження повторення порушень зобов`язання, що використовуються самими сторонами зобов`язання в односторонньому порядку. До суб`єкта, який порушив господарське зобов`язання, можуть бути застосовані лише ті оперативно-господарські санкції застосування яких передбачено договором.

Перелік видів оперативно господарських санкцій встановлений частиною 1 ст.236 Господарського кодексу України. При цьому згідно з частиною 2 ст.236 Господарського кодексу України такий перелік не є вичерпним. Сторони можуть передбачити у договорі також інші оперативногосподарські санкції.

Відповідно до ст.237 Господарського кодексу України підставою для застосування оперативно-господарських санкцій є факт порушення господарського зобов`язання другою стороною. Оперативно-господарські санкції застосовуються стороною, яка потерпіла від правопорушення, у позасудовому порядку та без попереднього пред`явлення претензії порушнику зобов`язання. Порядок застосування сторонами конкретних оперативно-господарських санкцій визначається договором. У разі незгоди з застосуванням оперативно-господарської санкції заінтересована сторона може звернутися до суду з заявою про скасування такої санкції та відшкодування збитків, завданих її застосуванням. Оперативно-господарські санкції можуть застосовуватися одночасно з відшкодуванням збитків та стягненням штрафних санкцій.

За приписами ст.230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Аналіз наведених положень законодавства дає підстави для висновку, що особливістю оперативно-господарських санкцій є те, що, на відміну від штрафних, до яких вдаються виключно за рішенням суду, вони застосовуються самими сторонами зобов`язання в односторонньому порядку, тобто без попередження заздалегідь. Оперативно-господарські санкції застосовують безпосередньо самі суб`єкти господарських відносин в оперативному порядку, тобто без звернення до судових або інших уповноважених органів, і без згоди іншої сторони зобов`язання - це, зокрема, є головною умовою застосування сторонами таких санкцій, про що має бути пряма вказівка в договорі. При цьому до суб`єкта, який порушив господарське зобов`язання, можуть бути застосовані лише ті оперативно-господарські санкції, які передбачено договором.

Анатогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 20.08.2018 у справі №905/2464/17, у постанові від 20.10.2020 у справі №905/267/19.

Отже, оперативно - господарські санкції можуть бути застосовані стороною в односторонньому порядку за наявності одночасно таких умов: 1) якщо має місце порушення господарських зобов`язань; 2) відповідні оперативно-господарські санкції передбачені договором; 3) метою їх застосування є припинення або попередження повторення порушень зобов`язання.

Зазначені чинники фактично виключають можливість застосування оперативно-господарських санкцій як ефективного способу впливу на порушника зобов`язання після того, як воно вже фактично виконано, а відносини між сторонами є припиненими.

За умовами підпунктів 12.1.1, 12.1.2, 12.1.4, 12.1.10, 12.1.11 пункту 12.1 договору підрядник зобов`язується виконувати Правила внутрішнього трудового розпорядку для працівників ПрАТ МК Азовсталь, нормативні вимоги пропускного та внутрішньооб`єктного режиму, діючого на території ПрАТ МК Азовсталь, які обумовлені стандартами (СТП) замовника; забезпечити недопущення робітниками, які виконують роботи за даним договором, розкрадання (в тому числі дрібного) матеріальних цінностей замовника, появи на територію промислової площадки замовника у нетверезому стані, стані наркотичного, токсичного сп`яніння, пронесення та споживання спиртних напоїв та наркотичних речовин на території промислової площадки замовника; забезпечити знаходження своїх робітників та робітників субпідрядника на території комбінату, при виконанні робіт, у спеціальному одязі і з засобами індивідуального захисту (каска), на яких має бути нанесено логотип підрядника (субпідрядника); забезпечити наявність у кожного робітника особистого пропуску на робочому місці. Підрядник несе відповідальність перед замовником за виконання викладених у пункті 12.1.1 договору вимог також і особами, залученими підрядником, у тому числі і тими, на яких були видані замовником разові пропуски як для відвідувачів, так і на транспорт за заявками підрядника, як своїх співробітників.

У підпункті 12.1.35 пункту 12.1 договору сторони передбачили, що підрядник повністю згоден з тим, що замовник має повне і необмежене право утримувати суми штрафів із сум, що підлягають перерахуванню підряднику в оплату робіт за цим договором, у випадку несплати штрафів у встановлені цим договором строки.

Згідно з підпунктами 12.1.36 пункту 12.1 договору за порушення: правил внутрішнього трудового розпорядку, встановленого для працівників ПрАТ МК Азовсталь; нормативних вимог пропускного та внутрішньооб`єктового режиму, діючого на території ПрАТ МК Азовсталь обумовлених стандартами підприємства безпеки і охорони; при завданні шкоди майну комбінату, а також інші порушення, обумовлені у додатку №1, підрядник у безспірному порядку сплачує замовнику штраф за кожний виявлений та задокументований охоронною організацією, що надає охоронні послуги замовнику, або СА і УРБ замовника випадок порушення працівником підрядника, у розмірі і відповідно до додатку №1, який є невід`ємною частиною цього договору. Підрядник повністю згоден з тим, що документом, який підтверджує факт здійснення будь-якого порушення працівниками підрядниками, є акт (додаток №4), оформлений і підписаний тільки працівниками охоронної організації, що надає охоронні послуги замовнику, або СА і УРБ замовника і підрядник не має право вимагати від замовника будь-які додаткові документи, які підтверджують факти порушення.

У випадку порушення підрядником прийнятих на себе відповідно до цього договору зобов`язань (у тому числі, але не обмежуючись наступним: неякісне і/або несвоєчасне виконання робіт, і/або виконання робіт з порушенням діючих норм і правил, у зв`язку з чим закінчення робіт у строк і/або відповідно з завданням замовника стає явно неможливим), замовник на підставі направлення відповідного повідомлення, може застосувати до підрядника одну із або одночасно усі (на свій розсуд) такі оперативно-господарські санкції: односторонню відмову від виконання своїх зобов`язань за договором повністю або частково і/або розірвання даного договору; зменшити суму грошових коштів, що підлягають перерахуванню підряднику, на суму неустойок і/або штрафів, які підлягають стягненню з підрядника відповідно до умов даного договору; зменшувати суму грошових коштів, які підлягають перерахуванню підряднику, на суму збитків, понесених замовником; відстрочити оплату за зобов`язанням, виконаним неналежним чином; відмова від оплати повністю або частково за зобов`язанням, яке виконано підрядником неналежним чином. Зазначені оперативно-господарські санкції застосовуються замовником шляхом направлення підряднику відповідного повідомлення на адресу підрядника, зазначену в цьому договорі (пункт 16.9 договору).

Відповідно до пункту 16.12 договору оплата штрафів, обумовлених у додатку №1, додатку №2 і пунктах 14.3, 15.2 цього договору здійснюється підрядником на підставі виставленого замовником рахунку шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок замовника, зазначений у цьому договорі, протягом 15 календарних днів з моменту виставленого рахунку замовником підряднику.

У додатку №1 до договору Перелік видів порушень і матеріальної відповідальності підрядника (виконавця) сторони визначили перелік порушень та розмір штрафів за них, зокрема, за появу на території замовника або намагання проходу через КПП у стані алкогольного, наркотичного або токсичного сп`яніння у розмірі 2000,00 грн; за порушення правил документального оформлення при переміщенні ТМЦ через КПП та по території замовника, в тому числі розкрадання у розмірі 2000,00 грн; за відсутність у працівника організації особистого пропуску на робочому місці у розмірі 2000,00 грн.

Апелянт стверджує, що у квітні 2020 року ним були складені відносно ПП Нормер щодо порушень умов договору: акт №1245п від 04.04.2020, акт №1255п від 06.04.2020, акт №1256п від 06.04.2020, акт №1331а від 12.04.2020, акт №1545п від 30.04.2020. На підставі зазначених актів, 12.10.2020 відповідачем виставлено рахунок позивачу про сплату штрафу у розмірі 10000,00 грн.

Так, акт №1245п від 04.04.2020 складений про те, що ОСОБА_1 , який є водієм ТОВ Нормер вивозив з території комбінату на автомобілі КаМАЗ, держномер НОМЕР_1 , новий паливний фільтр без дозвільних документів (а.с.102-103).

Акт №1255п від 06.04.2020 складений про те, що ОСОБА_2 , який є водієм ПП Нормер, знаходився на території комбінату в спецодязі без логотипу підрядної організації; акт від 06.04.2020 №1256п про те, що водій ОСОБА_3 знаходився на території комбінату в спецодязі без логотипу підрядної організації (а.с.103-104).

Акт №1331а від 12.04.2020 складений про те, що водій ПП Нормер ОСОБА_4 заходив на територію комбінату в стані алкогольного сп`яніння, що виразилось у різкому запаху алкоголю з роту, почервонінням очей (а.с.104, 105).

Акт №1545п від 30.04.2020 складений про те, що машиніст екскаватора ПП Нормер ОСОБА_5 знаходився на території комбінату без особистої перепустки (а.с.106-107).

Листом від 27.11.2020 №04-860 відповідач повідомив позивача про виявлені порушення з посиланням на відповідні акти та з зазначенням прізвищ порушників. Також повідомив, що 12.10.2020 ним виставлений рахунок № НОМЕР_2 на сплату штрафів на загальну суму 10000,00 грн, керуючись пунктом 16.9 договору також повідомив позивача про зменшення в односторонньому порядку грошових коштів, що підлягають оплаті за виконані роботи за рахунком №53 від 20.07.2020 на суму шрафу у розмірі 10000,00 грн (а.с.107-108). Даний лист з копією рахунку направлений позивачу 27.11.2020 (а.с.109).

Позивач у ході судового розгляду справи зазначив, що про складені відповідачем акти до моменту порушення провадження у данй справі ПрАТ МК Азовсталь ніколи не повідомляло ПП Нормер про їх складання, та не направляло рахунку на сплату штрафу. Також зазначив, що зі змісту вказаних актів убачається, що працівником ПП «Нормер» є лише особа, яка зазначена в акті №1245п від 04.04.2020, в інших зазначені особи, які не є працівниками ПП «Нормер».

Умовами договору підряду передбачено, що про застосування оперативно-господарської санкції відповідач зобов`язаний письмово повідомити позивача, але певного строку такого повідомлення не встановлено. Проте, виходячи із таких основних засад цивільного законодавства, як справедливість, добросовісність та розумність, господарський суд зазначив, що такий строк повідомлення про застосування оперативно-господарської санкції має бути розумним. Це обумовлюється також тим, що позивачу як особі, до якої застосовується оперативно-господарська санкція, надано право не погодитися із нею та оскаржити її до суду, а, отже позивач має бути обізнаний з рішенням відповідача про її застосування у розумний строк.

Лист ПрАТ «МК «АзовсталЬ» за вих.№04-860 від 27.11.2020 про застосування оперативно-господарської санкції надісланий на адресу ПП Нормер 27.11.2020, тобто через сім місяців з моменту складання актів про порушення №1245п від 04.04.2020, №1255п від 06.04.2020, №1256п від 06.04.2020, №1331а від 12.04.2020, №1545п від 30.04.2020 та після звернення 05.11.2020 позивача до господарського суду з даним позовом, що свідчить, на думку господарського суду, про недотримання відповідачем розумного строку повідомлення позивача про застосування оперативно-господарської санкції та фактичне унеможливлення оскарження її позивачем у встановленому порядку.

Натомість, на момент надіслання відповідачем листа за вих.№04-860 від 27.11.2020 зобов`язання позивача з виконання робіт за спірним договором є виконаними, а строк договору підряду закінчився, що свідчить про невідповідність дій відповідача меті встановлення оперативно-господарської санкції припинення або попередження повторення порушення зобов`язання та виключає можливість її застосування.

Отже, відповідачем не дотримано встановлений умовами договору та вимогами чинного законодавства порядок застосування оперативно-господарської санкції.

Крім того, передумовою для застосування оперативно-господарської санкції, визначеної сторонами спору у пункті 16.9 договору є встановлення правомірності нарахування штрафних санкцій у зв`язку з порушенням позивачем зобов`язань за договором, які є заходом відповідальності за порушення основного зобов`язання та підлягають доведенню у загальному порядку.

Позов в процесуальному сенсі - звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається з двох елементів: предмета і підстави позову. Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, який одночасно становить спосіб захисту порушеного права, а підставою позову є факти, які обґрунтовують вимоги про захист прав чи законних інтересів.

Предметом позову у даній справі є стягнення заборгованості за виконані позивачем роботи за договором підряду №035/57 від 19.02.2018. Підставами позову позивач визначає неповне та несвоєчасне виконання відповідачем своїх зобов`язань щодо оплати виконаних ним робіт за спірним договором. Таким чином, предметом доказування у справі є наявність або відсутність факту виконання позивачем робіт, визначених умовами договору підряду від 19.02.2018 №035/57 та їх оплати відповідачем.

За приписами частини 2 ст.237 Господарського процесуального кодексу України при ухваленні рішення суд не може виходити у рішенні за межі позовних вимог.

З урахуванням викладеного, суд першої інстанції правильно зазначив, що предметом спору у даній справі не є стягнення штрафних санкцій з позивача на користь відповідача, а тому встановлення обставин щодо розміру та правомірності нарахування штрафних санкцій відповідачем позивачеві не входить до предмету доказування у даній справі.

При цьому у даному випадку, нараховані штрафні санкції відповідачем позивачеві не є безспірними, розмір штрафних санкцій на момент застосування оперативно-господарської санкції не підтверджений рішенням суду, яке набрало законної сили, та заперечується позивачем, що виключає можливість стверджувати факт відсутності у відповідача перед позивачем грошових зобов`язань за фактично виконані роботи позивачем у сумі 10000,00 грн.

З огляду на викладене, господарським судом обгрунтовано відхилено обставини щодо застосування оперативно-господарської санкції.

Таким чином, господарський суд Донецької області обґрунтовано задовльнив вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за договором підряду №035/57 від 19.02.2018 за виконані роботи у сумі 776641,27 грн.

Апелянт вважає, що позивачем безпідставно заявлені до стягнення з відповідача 3% річних, інфляційні втрати та пеня, оскільки позивач не підтвердив факт прострочення зобов`язань по договору.

Твердження апелянта колегія суддів вважає є безпідставними, виходячи за такого.

Згідно з пунктом 1 ст.230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до частини 1 ст.546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Частиною 1 ст.549 Цивільного кодексу України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Частиною 3 вказаної статті визначено, що пенею - є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст.3 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до пункту 16.2 договору у випадку порушення замовником строків оплати виконаних робіт, передбачених цим договором, він сплачує підряднику пеню в розмірі 0,03% від вартості виконаних, але не сплачених робіт за кожний день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ.

Частиною 6 ст.232 Господарського кодексу України визначено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Позивач нарахував пеню у розмірі 0,03% від вартості виконаних, але не сплачених робіт за кожний день прострочення, що у даному випадку не перевищує подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Господарський суд, перевіривши розрахунок пені за період з 30.04.2020 по 31.10.2020 у сумі 118451,86 грн, встановив, що позивачем помилково визначено початок періоду прострочення за виконані роботи за актами №55 та №56 від 07.08.2020 згідно з виставленими рахунками №60 та №61 від 07.08.2020.

Як свідчать матеріали справи, зобов`язання відповідача оплатити виконані роботи за договором підряду №035/57 від 19.02.2018 відповідно до умов пункту 4.1 договору мало бути виконано, ураховуючи дати акцепту рахунків замовником, за актами приймання-передачі виконаних робіт №19 та №20 від 14.04.2020 на підставі рахунків №23 від 14.04.2020 на суму 1428505,64 грн та №24 на суму 534745,54 грн, відповідно по 29.04.2020 (включно), №33 та №34 від 25.05.2020 на підставі рахунків №37 від 25.05.2020 на суму 1436411,34 грн та №38 від 25.05.2020 на суму 17984,20 грн, відповідно по 13.06.2020 (включно), №48 від 10.07.2020 на підставі рахунку №51 від 10.07.2020 на суму 2291420,38 грн по 25.07.2020 (включно), №50 від 20.07.2020 на підставі рахунку №53 від 20.07.2020 на суму 1926641,27 грн по 04.08.2020 (включно), №55 та №56 від 07.08.2020 на підставі рахунків №60 від 07.08.2020 на суму 616793,24 грн та №61 від 07.08.2020 на суму 185576,38 грн, відповідно по 24.10.2020 (включно).

Отже, початком періоду прострочення виконання відповідачем зобов`язання зі сплати заборгованості за виконані роботи за актами приймання-передачі виконаних робіт №19 та №20 від 14.04.2020 на підставі рахунків №23 та №24 від 14.04.2020 є 30.04.2020, за актами №33 та №34 від 25.05.2020 на підставі рахунків №37 та №38 від 25.05.2020 є 14.06.2020, за актом №48 від 10.07.2020 на підставі рахунку №51 від 10.07.2020 є 26.07.2020, за актом №50 від 20.07.2020 на підставі рахунку №53 від 20.07.2020 є 05.08.2020, за актами №55 та №56 від 07.08.2020 на підставі рахунків №60 та №61 від 07.08.2020 є 25.10.2020.

Ураховуючи здійснені відповідачем оплати виконаних робіт за актами приймання-передачі виконаних робіт №55 та №56 від 07.08.2020 на підставі рахунків №60 та №61 від 07.08.2020 (оплата 23.10.2020 на суму 616793,24 грн згідно з платіжним дорученням №, 23.10.2020 на суму 185576,38 грн згідно з платіжним дорученням №), установлені судом дати підписання вказаних актів (08.10.2020) і акцепту виставлених рахунків відповідачем (09.10.2020), господарський суд правильно встановив, що позивачем неправомірно нарахована пеня за період з 26.08.2020 по 22.10.2020 у сумі 13961,23 грн на заборгованість за вказаними актами приймання-передачі виконаних робіт, оскільки ПрАТ МК Азовсталь оплатило виконані роботи своєчасно відповідно до умов пункту 4.1 договору підряду.

Нарахування пені на заборгованість за актами приймання-передачі виконаних робіт №19 та №20 від 14.04.2020 на підставі рахунків №23 та №24 від 14.04.2020, №33 та №34 від 25.05.2020 на підставі рахунків №37 та №38 від 25.05.2020, №48 від 10.07.2020 на підставі рахунку №51 від 10.07.2020, №50 від 20.07.2020 на підставі рахунку №53 від 20.07.2020 здійснено ПП Нормер правомірно, відповідно до умов договору підряду та даних первинних документів, з урахуванням проведених відповідачем оплат, з огляду на що колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про обгрунтованість заявлених вимог про стягнення пені за період з 30.04.2020 по 31.10.2020 у сумі 104490,63 грн.

Господарський суд, розглянувши клопотання відповідача про зменшення заявленої до стягнення суми пені на 90%, керуючись приписами частини 3 ст.551 Цивільного кодексу України, частиною 1 ст.233 Господарського кодексу України, зменшив розмір пені на 50%, тобто до 52245,31 грн.

Апелянт проти часткового задоволення його клопотання про зменшення суми пені на 90% заперечує, обгрунтовуючи тим, що відповідно до звіту про фінансові результати (звіт про сукупний дохід) чистий фінансовий прибуток за 2019 рік склав 0 грн, наразі збитки підприємства відповідача за 2019 рік складають 5670917,00 грн. ПрАТ «МК «Азовсталь» є містоутворюючим для м.Маріуполя підприєством, розмір витрат на оплату праці у 2019 році склав 2485849,00 грн, відрахування на соціальні заходи, розмір яких за підстумками 2019 року склав 538493,00 грн, на думку апелянта, свідчить про соціальну відповідальність підприємства та сплату обов`язкових зборів та податків. Крім того, факт знаходження міста Маріуполя в зоні проведення операції об`єднаних сил є загальновідомим та не потребує доведення. Майже усі рахунки, за якими нараховані пеня, 3% річних та інфляційні втрати, уже сплачені та мали незначну прострочку.

Колегія суддів зазначає, що вказані обставини ураховані судом першої інстанції та погоджується з висновком місцевого господарського суду щодо часткового задоволення вимоги позивача про стягнення пені, а саме: зменшення розміру штрафних санкцій на 50%, з таких підстав.

Відповідно до ст.233 Господарського кодексу України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Згідно зі ст.216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором. Застосування господарських санкцій повинно гарантувати захист прав і законних інтересів громадян, організацій та держави, в тому числі відшкодування збитків учасникам господарських відносин, завданих внаслідок правопорушення, та забезпечувати правопорядок у сфері господарювання. Господарсько-правова відповідальність базується на принципах, згідно з якими: потерпіла сторона має право на відшкодування збитків незалежно від того, чи є застереження про це в договорі; передбачена законом відповідальність виробника (продавця) за недоброякісність продукції застосовується також незалежно від того, чи є застереження про це в договорі; сплата штрафних санкцій за порушення зобов`язання, а також відшкодування збитків не звільняють правопорушника без згоди другої сторони від виконання прийнятих зобов`язань у натурі; у господарському договорі неприпустимі застереження щодо виключення або обмеження відповідальності виробника (продавця) продукції.

Частиною 3 статті 551 Цивільного кодексу України унормовано, що розмір неустойки (до якої віднесено штраф і пеню) встановлюється договором або актом цивільного законодавства і може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Правовий аналіз вказаних положень законодавства дає підстави для висновку про те, що право суду зменшити заявлені до стягнення суми штрафних санкцій пов`язане з наявністю виняткових обставин, встановлення яких вимагає надання оцінки поданим учасниками справи доказам та обставинам, якими учасники справи обґрунтовують наявність підстав для зменшення штрафних санкцій, так і заперечення інших учасників щодо такого зменшення. Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки порівняно з розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків та ін. При цьому обов`язок доведення існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявленої до стягнення суми пені, покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.

Встановивши відповідні обставини, суд вирішує питання стосовно можливості зменшення розміру заявленої до стягнення пені, що є правом суду, яке реалізується ним на власний розсуд.

Встановлення конкретного розміру зменшення за умов наявності підстав для його застосування є дискреційним повноваженням суду, який застосовує таке зменшення - діюче законодавство не містить норми, яка б визначала конкретну формулу для визначення розміру відсотку зменшення, що зумовлює використання судом загальних принципів, визначених, зокрема, у статті 2 Господарського процесуального кодексу України.

Господарський суд, узявши до уваги зазначені ПрАТ МК Азовсталь у клопотанні про зменшення розміру пені обставини, визнав доводи заявника переконливими та обґрунтованими.

Також судом першої інстанції правильно ураховано, що відповідач оплатив майже усі виконані позивачем роботи за договором, неоплаченим частково залишився тільки один акт виконаних робіт, а допущене прострочення має невеликий термін.

Доводи позивача про залучення кредитних коштів для виконання робіт за спірним договором не підтверджені доказами у порядку ст.74, 77 Господарського процесуального кодексу України.

Також позивач зазначив, що господарський суд, зменшуючи розмір заявленої до стягнення пені на 50%, узяв до уваги фінансовий звіт відповідача за 2019, тоді як фінансовий звіт за 2020 рік, який знаходиться у вільному доступі, має фінансові показники з позитивною динамікою.

Колегія суддів звертає увагу, що відповідно до частини 4 ст.74 Господарського процесуального кодексу України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору з власної ініціативи, а позивач не оскаржив судове рішення в частині зменшення судом розміру пені та не надав суду першої інстанції докази в обгрунтування своєї позиції.

Згідно з частинами 2-3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Керуючись приписами частини 3 ст.551 Цивільного кодексу України, частиною 1 ст.233 Господарського кодексу України, колегія суддів вважає, що господарський суд, який наділений дискреційними повноваженнями, правомірно зменшив розмір пені на 50%, до 52245,31 грн, забезпечивши дотримання балансу інтересів обох сторін.

Щодо заявлених до стягнення 3% річних за період з 30.04.2020 по 31.10.2020 у сумі 31724,90 грн колегія суддів зазначає таке.

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачена відповідальність за порушення грошового зобов`язання. Так, за цією нормою Цивільного кодексу України боржник, що прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом.

З огляду на встановлену господарським судом відсутність порушень відповідачем умов пункту 4.1 договору підряду у частині оплати виконаних ПП Нормер робіт за актами приймання-передачі виконаних робіт №55 та №56 від 07.08.2020 на підставі рахунків №60 та №61 від 07.08.2020, колегія суддів погоджується з висновком господарського суду про безпідставність нарахування 3% річних за період з 26.08.2020 по 22.10.2020 у сумі 3175,55 грн та інфляційних втрат за вересень 2020 року у сумі 4011,85 грн на заборгованість за вказаними актами приймання-передачі виконаних робіт, відтак про відмову в їх задоволенні.

Перевіривши розрахунок інфляційних втрат у розмірі 17424,80 грн та 3% річних у розмірі 28549,35 грн за спірний період, колегія суддів вважає його арифметично правильним, зробленим відповідно до умов договору підряду та первинних документів, з урахуванням проведених відповідачем оплат та висновків Верховного Суду, наведених у постанові від 26.06.2020 у справі №905/21/19, у постанові від 20.11.2020 у справі №910/13071/19, відповідно, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Встановивши факт порушення відповідачем умов договору щодо своєчасного розрахунку за здійснені позивачем роботи за спірними актами приймання-передачі робіт, ураховуючи вимоги частини 2 статті 343 Господарського кодексу України, статей 253-255, 611, 625 Цивільного кодексу України, розділу 16 (відповідальність сторін) договору підряду №035/57 від 19.02.2018, перевіривши правильність розрахунку пені, інфляційних втрат та 3% річних, з урахуванням зменшення суми пені на 50%, колегія суддів вважає, що місцевий господарський суд дійшов обгрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог (з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог), а доводи апелянта такими, що не грунтуються на матеріалах справи та не узгоджуються з нормами чинного законодавтства.

У частині розподілу судових витрат судове рішення учасниками справи не оскаржено.

Відповідно до ст.86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно зі ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст.236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд ураховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За таких підстав, колегія суддів дійшла висновку про те, що доводи апелянта, викладені ним в апеляційній скарзі, не знайшли підтвердження у ході судового розгляду, тоді як господарським судом першої інстанції у повній мірі з`ясовані та правильно оцінені обставини у справі, прийняте ним рішення є законним та обґрунтованим, у зв`язку з чим підстав для його скасування та задоволення апеляційної скарги колегія суддів не убачає. Колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції не допущено порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування оскаржуваного рішення.

Відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за апеляційний перегляд судового рішення покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 240, 269, 270, 275-276, 282-284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд;

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства Металургійний комбінат Азовсталь залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Донецької області від 21.04.2021 у справі №905/1923/20 залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки оскарження до Верховного Суду передбачені статтями 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 21.07.2021.

Головуючий суддя О.А. Пуль

Суддя Я.О. Білоусова

Суддя В.О. Фоміна