РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

12.07.2021Справа № 910/6436/21

Господарський суд міста Києва у складі судді Комарової О.С. розглянув в порядку спрощеного позовного провадження

позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «КОМПАНІЯ «ПРОГРЕС ЛТД»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТОРГОВИЙ ДІМ «ЖИТОМИРСЬКІ ЛАСОЩІ»

про стягнення 311 411, 44 грн

Без повідомлення (виклику) учасників судового процесу

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «КОМПАНІЯ «ПРОГРЕС ЛТД» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТОРГОВИЙ ДІМ «ЖИТОМИРСЬКІ ЛАСОЩІ» про стягнення 311 411, 44 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору поставки № 01/110220 від 11.02.2020 щодо повної та своєчасної оплати за поставлений товар за видатковою накладною № 21 від 16.02.2021, внаслідок чого й утворилась спірна заборгованість про стягнення якої, з урахуванням пені та 3% річних, просить позивач.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.04.2021 позовну заяву було залишено без руху через недодержання заявником вимог статті 162, 164, 172 Господарського процесуального кодексу України.

30.04.2021 до суду надійшла заява позивача в порядку усунення недоліків, зі змісту якої вбачається, що виявлені ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.04.2021 недоліки усунуто.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.05.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

31.05.2021 до суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву, в якому він заперечує проти вимог позову, вказуючи на відсутність заборгованості, в підтвердження чого надає копії платіжних доручень про сплату коштів.

08.06.2021 від позивача надійшла відповідь на відзив відповідача, в якій заявник вказує на хибність доводів відзиву.

Згідно з ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд,

ВСТАНОВИВ:

11 лютого 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ТОРГОВИЙ ДІМ «ЖИТОМИРСЬКІ ЛАСОЩІ» (покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «КОМПАНІЯ «ПРОГРЕС ЛТД» (постачальник) було укладено договір поставки № 01/110220 (далі - Договір), за умовами якого постачальник зобов`язався в порядку та строки, встановлені цим Договором, передати у власність покупцю продукцію - цукор та іншу харчову сировину (надалі - товар), в певній кількості, відповідної якості і за ціною вказаною в специфікації, а покупець зобов`язався прийняти товар та оплатити його на умовах, визначених у цьому Договорі (п. 1.1 Договору).

Згідно п. 1.2 Договору, кількість і асортимент товару, що поставляється вказують у видатковій (товарній) накладній, складеній на підставі замовлення покупця, яка є невід`ємною частиною цього Договору. Накладні оформлюються на кожну партію товару.

Відповідно до п. 2.1 Договору, покупець оплачує товар, поставлений постачальником за ціною, вказаною в специфікації, рахунках-фактурах та/або видаткових накладних, які є невід`ємною частиною цього Договору.

Покупець здійснює оплату на умовах відстрочки платежу на 7 (сім) календарних днів з моменту поставки товару шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на поточний банківський рахунок постачальника в грошовій одиниці України - гривні (п. 2.5 Договору).

Пунктом 3.3 Договору визначено, постачання товару здійснюється на умовах DAP, місце доставки - м. Житомир, вул. Покровська, 67 (у відповідності з Міжнародними правилами тлумачення торгових термінів «ІНКОТЕРМС 2010»).

У пунктах 4.5-4.6 Договору визначено, що право власності, ризик випадкової загибелі та / або, пошкодження, знищення товару переходить від постачальника до покупця з моменту передачі товару останньому і засвідчується видатковою (товарною) накладною, підписаною уповноваженими представниками сторін.

Зобов`язання по поставці вважаються виконаними з моменту передачі партії товару покупцю, що засвідчується видатковою (товарною) накладною, підписаною уповноваженими представниками сторін і необхідними товаросупровідними документами, зазначеними в цьому Договорі.

Відповідно до п. 5.2 Договору, за несвоєчасну оплату товару, покупець сплачує постачальнику неустойку у вигляді пені в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діє в період, за який сплачується пеня, від своєчасно неоплаченої суми за кожен день прострочення.

У Специфікації № 9 від 16.02.2021, сторонами погоджено постачання товару «Цукор» у кількості 22 тони, загальною вартістю 436 722, 00 грн з ПДВ.

Як зазначає позивач, на виконання своїх договірних зобов`язань, він відвантажив на користь відповідача товар на загальну суму 440 022, 00 грн, який відповідач отримав, проте власні зобов`язання щодо оплати за поставлений товар виконав частково, сплативши лише 136 700, 00 грн, що й стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За приписами статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України).

Статтею 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Як вбачається з правовідносин, що виникли між сторонами, їм притаманні ознаки, що характеризують цивільні відносини, які виникають з договорів купівлі-продажу (поставки).

Відповідно до частини 1 статті 265 Господарського кодексу України (далі - ГК України) за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч. 4 ст. 265 ГК України сторони для визначення умов договорів поставки мають право використовувати відомі міжнародні звичаї, рекомендації, правила міжнародних органів та організацій, якщо це не заборонено прямо або у виключній формі цим Кодексом чи законами України.

До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу. (ч. 6 ст. 265 ГК України).

Частинами 1 та 2 статті 712 ЦК України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошов у суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За приписами ч. 1 ст. 656 ЦК України предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

Згідно з ч. 1 ст. 662 ЦК України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Відповідно до статті 663 ЦК України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

У відповідності до норм ч. 1 ст. 664 ЦК України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар.

Згідно з частиною 1 статті 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ст. 193 ГК України та ст. 526 ЦК України, зобов`язання мають виконуватись належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання і одностороння зміна умов договору не допускається.

За змістом ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Згідно частин 1, 2 статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Положеннями ст. 692 ЦК України врегульовано порядок оплати товару за договорами купівлі-продажу (поставки). Зокрема, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару (ч. 1 ст. 692 ЦК України).

За встановленими обставинами, 16 лютого 2021 року позивачем поставлено товар, обумовлений у Специфікації № 9 від 16.02.2021.

Відвантаження товару підтверджується товарно-транспортною накладною № 160221 від 16.02.2021 та видатковою накладною № 21 від 16.02.2021 на суму 440 022, 00 грн, підписаною уповноваженими особами сторін та скріпленою печатками. Відповідальною особою за одержання товару з боку ТОВ «ТД «Житомирські ласощі» була ОСОБА_1 , на підставі довіреності № 89 від 16.02.2021.

Згідно з частиною другою статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 № 996-XIV первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Надана позивачем видаткова накладна містить найменування юридичних осіб, а також підписи осіб, які передають та отримують товар, найменування товару, його кількість, вартість, та інші необхідні реквізити, тобто відповідає вимогам законодавства, тому є первинним документом, який фіксує факт здійснення господарської операції та є підставою виникнення обов`язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар.

Враховуючи відсутність претензій щодо асортименту, комплектності, кількості і якості поставленого товару, суд вважає, що позивач виконав свої зобов`язання за договором.

З урахуванням погодженого сторонами способу оплати, строк виконання грошового зобов`язання згідно поставленого, за видатковою накладною № 21 від 16.02.2021, товару настав 24.02.2021.

17.02.2021 відповідачем сплачено 136 700, 00 грн на виконання грошового зобов`язання, в підтвердження чого надано копію платіжного доручення № 8247.

Заперечуючи проти позовних вимог, відповідач із посиланням на платіжне доручення № 8188 від 17.02.2021 вказує на повне погашення суми боргу.

Судом встановлено, що між сторонами існують тривалі правовідносини, які виникли з укладеного між ними Договору поставки № 01/110220 від 11.02.2020, в межах яких було здійснено ряд поставок на загальну суму 2 971 726, 80 грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями видаткових накладних. Натомість, відповідачем зобов`язання з оплати поставленого товару виконувались з порушеннями, й кошти, сплачені за платіжним дорученням № 8188 від 17.02.2021 зараховані позивачем в погашення існуючої заборгованості, яка виникла з попередніх неоплачених поставок.

Таким чином, суд не може врахувати кошти, сплачені за платіжним дорученням № 8188 від 17.02.2021 в розмірі 300 000, 00 грн, в погашення грошового зобов`язання, яке виникло за видатковою накладною № 21 від 16.02.2021, у зв`язку з чим відхиляє доводи відповідача про відсутність суми боргу.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 77 ГПК України).

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Судом встановлено, що відповідач в порушення умов договору та норм чинного законодавства належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання з повної та своєчасної оплати за поставлений товар за видатковою накладною № 21 від 16.02.2021, у зв`язку з чим за ним обліковується заборгованість в розмірі 303 322, 00 грн (440 022, 00 грн - 136 700, 00 грн), що належними та допустимими доказами спростовано не було.

Інша частина заборгованості в сумі 44, 00 грн, про стягнення якої просить позивач, виникла з інших поставок, у зв`язку з чим суд відмовляє у задоволенні позову в цій частині, оскільки позовні вимоги в цій справі обґрунтовані простроченням виконання відповідачем грошового зобов`язання з оплати товару, поставленого саме за видатковою накладною № 21 від 16.02.2021.

З огляду на вищенаведене та враховуючи доведеним факт невиконання відповідачем обов`язку з оплати поставленого товару за Договором, вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 303 322, 00 грн є цілком обґрунтованими.

Керуючись пунктом 5.2 Договору позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача пеню в розмірі 6 649, 12 грн.

Відповідно до статті 218 ГК України підставою господарсько-правової відповідальності є вчинене учасником господарських відносин правопорушення у сфері господарювання. Аналогічні положення містить стаття 610 Цивільного кодексу України.

Так, згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За приписами ст. 546, 549 ЦК України, виконання зобов`язань можуть забезпечуватись неустойкою (штрафом, пенею). Неустойка (штраф, пеня) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредитору в разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожний день прострочення виконання.

За приписами статті 550 Цивільного кодексу України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

Частинами 4 та 6 ст. 231 ГК України встановлено, що штрафні санкції за порушення зобов`язання застосовуються у розмірі передбаченому сторонами у договорі.

Згідно ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Оскільки, судом встановлено наявність порушення відповідачем термінів здійснення взаєморозрахунків, передбачених договором, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення пені є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Разом з цим, перевіривши наданий позивачем розрахунок пені, суд знайшов у ньому помилки. Не виходячи за заявлений позивачем період нарахування, за перерахунком суду, сума пені становить 5 542, 90 грн, у зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню.

Крім того, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 3 % річних в сумі 1 396, 32 грн.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За підрахунком суду, сума 3% річних, що підлягає стягненню з відповідача становить 1 296, 39 грн.

Враховуючи викладене в сукупності, зважаючи на зміст позовних вимог, обставини, встановлені під час розгляду справи, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, у зв`язку з чим наявні підстави для часткового задоволення позову та стягнення 310 161, 29 грн.

При цьому, суд розглядає заявлені майнові вимоги в розмірі, що визначений позивачем у позовній заяві, без урахування вимог, заявлених у відповіді на відзив.

Так, частиною 2 статті 237 ГПК України визначено, що при ухваленні рішення суд не може виходити у рішенні за межі позовних вимог.

Згідно п. 2 ч. 2 ст. 46 ГПК України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

При цьому, у разі збільшення розміру позовних вимог або зміни предмета позову несплачену суму судового збору належить сплатити до звернення в суд із відповідною заявою.

Позивач із відповідною заявою в порядку п. 2 ч. 2 ст. 46 ГПК України до суду не звертався, що, з огляду на принцип диспозитивності господарського судочинства, унеможливлює розгляд таких вимог.

Поряд із цим, суд вважає за необхідне роз`яснити позивачеві, що такі вимоги можуть ним бути заявлені в іншому позові.

Судові витрати по сплаті судового збору, відповідно до положень статті 129 ГПК України, покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 4 652, 42 грн.

Враховуючи, що позивачем внесено суму судового збору в більшому розмірі, сума переплати в розмірі 224, 52 грн може бути йому повернута в порядку ст. 7 Закону України «Про судовий збір».

В частині відмовлених позовних вимог розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 129, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 254 Господарського процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ТОРГОВИЙ ДІМ «ЖИТОМИРСЬКІ ЛАСОЩІ» (01033, м. Київ, вул. Жилянська, буд. 9 -11; ідентифікаційний код 38092323) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КОМПАНІЯ «ПРОГРЕС ЛТД» (02081, м. Київ, вул. Здолбунівська, буд. 3-А, оф. 4; ідентифікаційний код 39671132) 303 322, 00 грн (триста три тисячі триста двадцять дві гривні 00 коп.) основного боргу, 5 542, 90 грн (п`ять тисяч п`ятсот сорок дві гривні 90 коп.) пені, 1 296, 39 грн (одна тисяча двісті дев`яносто шість гривень 39 коп.) 3% річних, та 4 652, 42 грн (чотири тисячі шістсот п`ятдесят дві гривні 42 коп.) судового збору.

Відмовити в задоволенні решти позовних вимог.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів в порядку, передбаченому ст.ст. 253-259, з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України.

Рішення в повному обсязі складено 12.07.2021.

Суддя О.С. Комарова