ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" червня 2021 р.

м. Київ

Справа № 911/725/21

Суддя Черногуз А.Ф., за участю секретаря Парасочки Т.О., розглянув в порядку загального позовного провадження

позов Акціонерного товариства "Укргазвидобування" (04053, м. Київ, вул Кудрявська, буд. 26/28, )

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Швейне об`єднання "Робочий стіль" (08132, Київська обл., Києво-Святошинський р-н, м. Вишневе, вул. Ломоносова, буд. 42, )

про стягнення пені та штрафу,

за участю представників:

позивача: Цівінська Н. М.;

відповідача: Мінченко Я. С.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду Київської області надійшла позовна заява №2.1.2-2-1-895 від 11.03.2021 Акціонерного товариства "Укргазвидобування" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Швейне об`єднання "Робочий стіль" про стягнення 206582,90 грн пені та 199141,49 грн штрафу.

Обгрунтовуючи позовні вимоги позивач, зокрема, зазначає, що між ним та відповідачем укладено Договір поставки № УГВ4851/30-20, за яким відповідач як постачальник зобов`язався поставити позивачу товар (костюми для захисту в асортименті), водночас відповідачем несвоєчасно виконано зобов`язання щодо поставки товару на загальну вартість 3749154,18 грн, чим порушено умови Договору та у зв`язку з чим, позивачем нараховано відповідачу 206582,90 грн пені та 199141,49 грн штрафу.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 18.03.2021 відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження, проведення підготовчого судового засідання призначено на 19.04.2021. Встановлено відповідачу строк на подання відзиву протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали.

У підготовчому судовому засіданні 19.04.2021 судом встановлено, що від відповідача на момент проведення судового засідання жодних заяв, зокрема відзиву, не надходило, водночас, згідно рекомендованого повідомлення про вручення відповідачу судової кореспонденції строк на подання відзиву, встановлений ухвалою суду про відкриття провадження сплив, проте, враховуючи строк переміщення поштової кореспонденції в межах України суд, враховуючі можливі обставини того, що відзив був направлений відповідачем, але ще не надійшов до суду, вирішив відкласти розгляд справи у підготовчому провадженні на 11.05.2021.

21.04.2021 до суду від відповідача надійшов відзив №19-04/5/21 від 19.04.2021 в якому останній заперечує проти позовних вимог спираючись на те, що 02.06.2020 Торгово-промисловою палатою України було видано Сертифікат № 3200-20-0889 (отримано заявником 09.06.2020), яким було засвідчено форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) щодо обов`язку (зобов`язання), а саме поставки костюмів для захисту від загальних виробничих забруднень і механічних впливів; костюмів для захисту від загальних виробничих забруднень і механічних впливів з антистатичними властивостями; костюмів для захисту від загальних виробничих забруднень з вогнетривких матеріалів з антистатичними властивостями, у термін: 20% товару до 18.05.2020, 80% товару до 17.07.2020 , за договором поставки № УГВ4851/30-20 від 17.04.2020.

Також відповідач зазначає, що ним 15.06.2020 на адресу AT Укргазвидобування було надіслано лист-повідомлення № 131/2, відповідно до якого було повідомлено про можливі затримки у постачанні товарів за Договором № УГВ4851/30-20 від 17.04.2020 на час дії карантину (форс-мажорних обставин) та надано інформацію щодо отримання Сертифікату про форс-мажорні обставини № 3200-20-0889 від 02.06.2020 за Договором № УГВ4851/30-20 від 17.04.2020. Таким чином, вимоги Розділу 8 договору щодо письмового повідомлення покупця про настання форс-мажорних обставин за твердженням відповідача було виконано в повному обсязі 15.06.2020.

Поряд з цим, відповідач зауважує на тому, що 23.07.2020 засобами електронного зв`язку на його адресу надійшов лист № 30/309 від 22.07.2020 від позивача, згідно з яким у зв`язку з тим, що термін поставки товару за Договорами № УГВ4851/30-20 від 17.04.2020 та № УГВ4850/30-20 від 17.04.2020 закінчився 16.07.2020, а значна частина товару досі не поставлена на філії позивача, останній просив терміново надати плановий графік відвантаження товару на його філії із зазначенням дати та кількості товару.

Таким чином, за твердженнями відповідача, після завершення строку на поставку товару (до 17.07.2020) позивачем самостійно було запропоновано продовжити строк поставки товару шляхом надання права відповідачу самостійно скласти план-графік відвантаження товару на філії позивача за Договором поставки № УГВ4851/30-20 від 17.04.2020.

23.07.2020 на виконання вимог позивача, викладених у листі № 30/309 від 22.07.2020, відповідачем на адресу позивача надіслано лист № 23-07/5/20, яким надано плановий графік відвантаження товару за Договором № УГВ4851/30-20 від 17.04.2020, у формі додатку № 1/1 Плановий графік поставок за Договором № УГВ4851/30-20 від 17.04.2020. Тобто, направивши лист № 23-07/5/20 від 23.07.2020 відповідач прийняв пропозицію позивача щодо продовження строків поставки товару у формі додатку № 1/1 Плановий графік поставок до Договору поставки, яким було встановлено граничний строк для поставки товару до 31.08.2020.

Станом на 13.08.2020. будь-яких повідомлень від відповідача про незгоду щодо зміни умов Договору в частині нового план-графіку поставок на адресу відповідача не надходило. Відтак, за твердженням відповідач, прострочення поставки товару розпочинається на наступний день з дати, вказаної у Додатку № 1/1 Плановий графік поставок до Договору про закупівлю, тобто до 31.08.2020 включно. Тільки 17.08.2020 засобами електронного зв`язку, на адресу відповідача надійшов лист № 30/361, яким було повідомлено про не погодження позивачем оновленого план-графіку, викладеного в додатку № 1/1, згідно листа № 23-07/5/20 від 23.07.2020. Таким чином, пропозиція позивача про продовження строків поставки товару шляхом надання права відповідачу самостійно скласти план графік відвантаження товару на філії позивача за Договором поставки № УГВ4851/30-20 від 17.04.2020 надає відповідачу право добросовісно розраховувати на запропонований строк, викладений в Додатку № 1/1 до Договору (31.08.2020) або з дати надходження листа позивача № 30/361 від 17.08.2020 (до 17.08.2020).

Разом з тим у відзиві відповідач просив суд у разі задоволення позовних вимог зменшити заявлений розмір неустойки до 50%. В обґрунтування заявленого клопотання відповідач зазначав, що товар, який є предметом Договору (Формений одяг), не є товаром серійного виробництва та підлягає виготовленню згідно індивідуального технічного завдання згідно Додатку № 6 № УГВ4851/30-20 від 17.04.2020, що містить особливі додаткові вимоги по дотриманню корпоративного стилю позивача. За таких обставин, перед поставкою товару, що є предметом Договору, слідує його виробництво, в тому числі - із комплектуючих іноземного виробництва. Об`єктивні фактори, спричинені продовженням карантинних обмежень та заборон в країнах Європи, пов`язаних із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби, унеможливлюють вчасне постачання комплектуючих іноземного виробництва. Крім того, під час виконання умов договору відповідач зіштовхнувся із непередбачуваним фактором продовження карантинних обмежень та заборон, пов`язаних із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), що унеможливило залучення працівників відповідача до роботи у дві зміни. Водночас, незважаючи на обмеження та їх посилення, відповідач здійснював всі можливі заходи, щоб виконати умови Договору в найкоротші строки. Станом на 27.01.2021 Договір № УГВ4851/30-20 від 17.04.2020 було виконано в повному обсязі, що підтверджує добросовісну поведінку відповідача.

06.05.2021 від позивача до суду надійшла відповідь на відзив в якій позивач зазначає, що відповідачем в 7-денний термін з моменту виникнення обставин непереборної сили, тобто з 22.04.2020 жодним чином не було повідомлено позивача про їх настання в письмовому вигляді, як того вимагають умови п. 8.2 договору. Отже, відповідач втратив право посилатися на дії обставин непереборної сили. Поряд з цим, позивач зазначав, що жодних пропозицій про зміну чи розірвання Договору № УГВ4851/30-20 від 17.04.2020 на адресу відповідача не направляв. Оскільки станом на 16.07.2020 - кінцеву дату поставки товару, відповідачем не було здійснено поставку частини товару, позивач, з метою розуміння подальшого виконання/невиконання постачальником своїх зобов`язань за Договором, направив на адресу відповідача лист № 30/309 від 22.07.2020 з проханням надати плановий графік відвантаження товару, із зазначенням дати та кількості такого товару. Однак, відповідач, посилаючись на норми ст. 188 ГК України, хибно трактує лист № 30/309 від 22.07.2020 як пропозицію про зміну умов Договору. Отже, позивач відхиляє висновки відповідача щодо листа № 30/309 від 22.07.2020 та наголошує, що даний лист не є пропозицією позивача про зміну умов Договору.

Разом з тим, позивач заперечує і щодо клопотання відповідача про зменшення розміру неустойки до 50%, виходячи з того, що відповідачем не було доведено суду таких обставин, як винятковість випадку, з урахуванням інтересів обох сторін, не наведено вжитих відповідачем заходів для належного виконання зобов`язання, а не уникнення сплати штрафних санкцій, та не доведено неспівмірності розміру штрафних санкцій вартості порушеного зобов`язання. До клопотання про зменшення розміру неустойки відповідачем не додано жодного належного доказу, який би свідчив про існування підстав для зменшення розміру пені, виходячи з обставин винятковості. При цьому, стосовно посилання відповідача на відсутність збитків у позивача зазначає, що в даному спорі предметом стягнення є штрафні санкції, а не збитки, а тому відсутність збитків від прострочення виконання зобов`язання не може бути безумовною підставою для зменшення штрафних санкцій.

За наслідками підготовчого судового засідання 11.05.2021 судом встановлено строк для подання заперечень на відповідь на відзив до наступного судового засідання, яке відбудеться 24.05.2021. Також судом продовжено строк проведення підготовчого провадження на 30 днів.

У підготовчому засіданні 24.05.2021, суд в порядку п. 3 ч. 2 ст. 185 ГПК України закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 31.05.2021.

У судовому засіданні 31.05.2021 судом відкрито розгляд справи по суті, заслухано вступне слово представників сторін, досліджено докази та оголошено перерву до 29.06.2021.

29.06.2021 на електронну адресу суду від відповідача надійшла промова у судових дебатах №29-06/5/21 від 29.06.2021.

Під час судового засідання з розгляду справи по суті 29.06.2021 позивачем підтримані позовні вимоги, відповідач проти позову заперечував, судом ухвалено рішення у справі.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Реалізація норми ст. 81 Господарського процесуального кодексу України щодо витребування господарським судом документів і матеріалів, необхідних для вирішення спору, безпосередньо залежить від суб`єктивної реалізації сторонами їх диспозитивного права витребовувати через суд докази.

Загальними вимогами процесуального права визначено обов`язковість встановлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні позову. Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне та обґрунтоване рішення у справі неможливо.

Згідно з положеннями ст. 236 ГПК України законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Від повноти встановлення відповідних обставин справи та правильної оцінки доказів залежить обґрунтованість висновків суду при ухваленні судом рішення по суті спору. При цьому, суд в кожному випадку повинен навести мотиви через які він приймає одні докази та відхиляє інші.

Враховуючи вищенаведене, а також те, що положеннями п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України однією з засад судочинства визначено змагальність сторін та свободу в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, господарський суд вважає, що судом, в межах наданих повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та вважає за можливе розглядати справу за наявними у справі документами.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, суд

ВСТАНОВИВ:

17.04.2020 між Акціонерним товариством Укргазвидобування (позивач, покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю Швейне об`єднання Робочий Стіль (постачальник, відповідач) укладено Договір поставки № УГВ4851/30-20 (далі Договір), відповідно до п. 1.1 якого постачальник зобов`язується поставити покупцеві костюми для захисту в асортименті (далі - товар), зазначений в специфікації/-ях, що додається/ються до договору і є його невід`ємною/ими частиною/ами), а покупець - прийняти і оплатити такий товар.

Відповідно до п. 1.2 Договору найменування/асортимент товару, одиниця виміру, кількість, ціна за одиницю товару та загальна ціна договору вказується у Специфікації/ях (далі - Специфікація), яка є Додатком № 1 до Договору та є його невід`ємною частиною. Строк поставки товару визначається графіком поставки товару, яким є додатком № 2 до договору та є його невід`ємною частиною.

Положеннями п. 3.1 Договору передбачено, що ціна цього Договору вказується в Специфікації в гривнях з урахуванням ПДВ, а п. 3.2 договору встановлено, що загальна ціна договору визначається загальною вартістю товару, вказаного в Специфікаціях до цього договору.

У відповідності з п. 5.1 договору строк поставки, умови та місце поставки товару, інформація про вантажовідправників і вантажоотримувачів вказується в Специфікації та графіку поставки до цього договору.

Пунктом 5.2 договору передбачено, що датою поставки товару є дата підписання уповноваженими представниками сторін акту приймання-передачі товару або видаткової накладної. Право власності на товар переходить від постачальника до покупця з дати підписання сторонами акту приймання-передачі товару або видаткової накладної (при наявності двух дат, датою підписання акту приймання-передачі товару або видаткової накладної вважається дата підписання покупцем).

Відповідно до п. 7.1., 7.9. Договору у разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов`язань за Договором сторони несуть відповідальність, передбачену законодавством України та Договором. У разі невиконання постачальником взятих на себе зобов`язань з поставки товару у строки, зазначені у графіку поставки товару до даного договору, останній сплачує покупцю пеню у розмірі 0,1% від вартості непоставленого або несвоєчасно поставленого товару за кожен день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково сплачує штраф у розмірі 7% від вартості непоставленого або несвоєчасно поставленого товару.

Згідно з п. 8.2 Договору сторона, що не може виконувати зобов`язання за цим договором унаслідок дії обставин непереборної сили, повинна не пізніше ніж протягом 7 днів з моменту їх виникнення повідомити про це іншу сторону у письмовій формі. Наслідком не повідомлення чи порушення строку повідомлення про обставини непереборної сили є втрата права такої сторони посилатися на дії обставин непереборної сили, як причину невиконання чи порушення строків виконання зобов`язань.

Також між Акціонерним товариством Укргазвидобування та Товариством з обмеженою відповідальністю Швейне об`єднання Робочий Стіль підписано Додаток № 1 до Договору № УГВ4851/30-20 від 17.04.2020 - Специфікацію № 1, якою передбачено найменування товару, який постачальник зобов`язався поставити покупцю, а саме - костюм для захисту від нафти та нафтопродуктів (захист від сирої нафти) (тип 1) у кількості 6103 штук, загальною вартістю 4931346,06 грн.; костюм для захисту від нафти та нафтопродуктів (захист від сирої нафти) (тип 2) у кількості 2041 штук, загальною вартістю 1956665,88 грн; костюм для захисту від загальних виробничих забруднень з вогнетривких матеріалів з антистатичними властивостями (тип 1) у кількості 1861 штук, загальною вартістю 2191885,80 грн Загальна вартість товару по Специфікації № 1 складає до 9079897,74 грн.

Крім того, між АТ Укргазвидобування та ТОВ Швейне об`єднання Робочий Стіль було підписано Додаток № 2 до Договору № УГВ4851/30-20 від 17.04.2020 Графік поставки, де було встановлено, що товар поставляється в різні пункти приймання за визначеною кількістю загалом 10005 штук в строк: 20% - протягом 30 календарних днів з моменту заключення договору (на кожну філію); 80% - протягом 90 календарних днів з моменту заключення договору.

Відтак, за умовами Додатку № 2 до Договору, поставка 20% товару здійснюється протягом 30 календарних днів з моменту заключення договору (на кожну філію) - тобто до 17.05.2020, а поставка 80% товару здійснюється протягом 90 календарних днів з моменту заключення договору - тобто до 16.07.2020.

Укладений між сторонами Договір за своєю правовою природою є договором поставки, а отже, правовідносини за ним регулюються Господарським кодексом України та Цивільним кодексом України.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав і обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. Однією з підстав виникнення господарського зобов`язання згідно ст. 174 Господарського кодексу України, є господарський договір.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.

За змістом положень ст. 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Статтею 265 Господарського кодексу України визначено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Дана норма кореспондується зі ст. 712 Цивільного кодексу України, відповідно до якої за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

За приписами ст. 266 Господарського кодексу України предметом поставки є визначені родовими ознаками продукція, вироби з найменуванням, зазначеним у документації до зразків (еталонів), прейскурантах чи товарознавчих довідниках. Предметом поставки можуть бути також продукція, вироби, визначені індивідуальними ознаками. Загальна кількість товарів, що підлягають поставці, їх часткове співвідношення (асортимент, номенклатура) за сортами, групами, підгрупами, видами, марками, типами, розмірами визначаються специфікацією за згодою сторін, якщо інше не передбачено законом.

Частиною 2 ст. 267 Господарського кодексу України строки поставки встановлюються сторонами в договорі з урахуванням необхідності ритмічного та безперебійного постачання товарів споживачам, якщо інше не передбачено законодавством.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Приписами статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ст.ст. 251, 252 Цивільного кодексу України, строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами.

Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як зазначено у ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 цього ж кодексу боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статей 76-79 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 ГПК України).

Відтак, з матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що господарські операції між позивачем та відповідачем оформлені належним чином первинними бухгалтерськими документами у вигляді видаткових накладних.

Так, судом встановлено, що відповідно до наявних в матеріалах справи видаткових накладних відповідачем поставлено відповідачу товару на загальну суму 3749154,18 грн, а саме відповідно до накладних: №351 від 14.07.2020 на суму 33936,84 грн (фактична поставка відбулась 17.07.2020); №352 від 14.07.2020 на суму 27472,68 грн (фактична поставка відбулась 17.07.2020); №334 від 14.07.2020 на суму 89690,22 грн (фактична поставка відбулась 20.07.2020); №357 від 15.07.2020 на суму 57369,42 грн (фактична поставка відбулась 17.07.2020); №361 від 17.07.2020 на суму 58177,44 грн (фактична поставка відбулась 27.07.2020); №362 від 17.07.2020 на суму 4040,10 грн (фактична поставка відбулась 28.07.2020); №320 від 07.07.2020 на суму 15311,40 грн (фактична поставка відбулась 30.07.2020); №461 від 10.08.2020 на суму 198446,76 грн (фактична поставка відбулась 12.08.2020); №474 від 13.08.2020 на суму 12928,32 грн (фактична поставка відбулась 13.08.2020); №463 від 10.08.2020 на суму 132515,28 грн (фактична поставка відбулась 14.08.2020); №467 від 11.08.2020 на суму 213785,64 грн (фактична поставка відбулась 14.08.2020); №347 від 10.08.2020 на суму 60601,50 грн (фактична поставка відбулась 14.08.2020); №473 від 13.08.2020 на суму 25048,62 грн (фактична поставка відбулась 17.08.2020); №475 від 13.08.2020 на суму 57369,42 грн (фактична поставка відбулась 18.08.2020); №486 від 18.08.2020 на суму 13736,34 грн (фактична поставка відбулась 18.08.2020); №471 від 13.08.2020 на суму 25856,64 грн (фактична поставка відбулась 18.08.2020); №492 від 18.08.2020 на суму 50905,26 грн (фактична поставка відбулась 21.08.2020); №487 від 18.08.2020 на суму 16160,40 грн (фактична поставка відбулась 25.08.2020); №488 від 18.08.2020 на суму 36360,90 грн (фактична поставка відбулась 25.08.2020); №491 від 18.08.2020 на суму 36360,90 грн (фактична поставка відбулась 26.08.2020); №509 від 26.08.2020 на суму 82446,48 грн (фактична поставка відбулась 31.08.2020); №510 від 26.08.2020 на суму 54137,34 грн (фактична поставка відбулась 28.08.2020); №508 від 26.08.2020 на суму 196529 грн (фактична поставка відбулась 28.08.2020); №607 від 03.09.2020 на суму 3834,72 грн (фактична поставка відбулась 03.09.2020); №514 від 28.08.2020 на суму 164836,08 грн (фактична поставка відбулась 07.09.2020); №608 від 03.09.2020 на суму 4793,40 грн (фактична поставка відбулась 07.09.2020); №489 від 04.09.2020 на суму 151907,76 грн (фактична поставка відбулась 07.09.2020); №638 від 14.09.2020 на суму 51713,28 грн (фактична поставка відбулась 15.09.2020); №633 від 14.09.2020 на суму 64641,60 грн (фактична поставка відбулась 17.09.2020); №647 від 17.09.2020 на суму 958,68 грн (фактична поставка відбулась 18.09.2020); №640 від 16.09.2020 на суму 58177,44 грн (фактична поставка відбулась 22.09.2020); №650 від 17.09.2020 на суму 65190,24 грн (фактична поставка відбулась 22.09.2020); №657 від 21.09.2020 на суму 165644,10 грн (фактична поставка відбулась 23.09.2020); №659 від 21.09.2020 на суму 8080,20 грн (фактична поставка відбулась 23.09.2020); №658 від 21.09.2020 на суму 20200,50 грн (фактична поставка відбулась 25.09.2020); №669 від 23.09.2020 на суму 94538,34 грн (фактична поставка відбулась 25.09.2020); №660 від 21.09.2020 на суму 3232,08 грн (фактична поставка відбулась 25.09.2020); №671 від 23.09.2020 на суму 9696,24 грн (фактична поставка відбулась 28.09.2020); №679 від 25.09.2020 на суму 33128,82 грн (фактична поставка відбулась 29.09.2020); №667 від 23.09.2020 на суму 49289,22 грн (фактична поставка відбулась 29.09.2020); №668 від 23.09.2020 на суму 53329,32 грн (фактична поставка відбулась 29.09.2020); №674 від 23.09.2020 на суму 71105,76 грн (фактична поставка відбулась 30.09.2020); №670 від 23.09.2020 на суму 189884,70 грн (фактична поставка відбулась 30.09.2020); №673 від 25.09.2020 на суму 70297,74 грн (фактична поставка відбулась 01.10.2020); №694 від 01.10.2020 на суму 37168,92 грн (фактична поставка відбулась 02.10.2020); №698 від 01.10.2020 на суму 95346,36 грн (фактична поставка відбулась 02.10.2020); №695 від 01.10.2020 на суму 55753,38 грн (фактична поставка відбулась 05.10.2020); №726 від 05.10.2020 на суму 42825,06 грн (фактична поставка відбулась 06.10.2020); №693 від 01.10.2020 на суму 24240,60 грн (фактична поставка відбулась 06.10.2020); №725 від 05.10.2020 на суму 58985,46 грн (фактична поставка відбулась 06.10.2020); №727 від 05.10.2020 на суму 12928,32 грн (фактична поставка відбулась 07.10.2020); №731 від 07.10.2020 на суму 13736,34 грн (фактична поставка відбулась 07.10.2020); №699 від 30.09.2020 на суму 67065,66 грн (фактична поставка відбулась 07.10.2020); №696 від 30.09.2020 на суму 29896,74 грн (фактична поставка відбулась 07.10.2020); №724 від 05.10.2020 на суму 68681,7 грн (фактична поставка відбулась 07.10.2020); №721 від 05.10.2020 на суму 105042,6 грн (фактична поставка відбулась 07.10.2020); №697 від 30.09.2020 на суму 17776,44 грн (фактична поставка відбулась 07.10.2020); №729 від 06.10.2020 на суму 12120,3 грн (фактична поставка відбулась 08.10.2020); №730 від 07.10.2020 на суму 71105,76 грн (фактична поставка відбулась 09.10.2020); №728 від 06.10.2020 на суму 4848,12 грн (фактична поставка відбулась 09.10.2020); №690 від 28.09.2020 на суму 4040,10 грн (фактична поставка відбулась 16.10.2020); №741 від 09.10.2020 на суму 190692,72 грн (фактична поставка відбулась 19.10.2020); №689 від 07.10.2020 на суму 3232,08 грн (фактична поставка відбулась 19.10.2020). Вказані видаткові накладні підписані уповноваженими представниками сторін та скріплені печатками підприємств.

Також відповідачем на виконання умов Договору з 18.06.2020 по 16.07.2020 було поставлено позивачу товар на загальну суму 1120155,06 грн, при цьому позивач стверджує, що вказаний товар поставлено вчасно та претензій позивач до відповідача не має.

Крім того, на виконання умов Договору відповідачем з 03.07.2020 по 07.08.2020 було поставлено відповідачу товару на суму 4210588,50 грн, проте з порушенням умов Договору за яке позивачем на нараховано штрафні санкції у розмірі 176193,00 грн, що є предметом розгляду справи 911/3665/20.

Так, суд повідомляє, що предметом розгляду даної справи є встановлення обставин наявності чи відсутності порушень відповідачем умов Договору в частині поставки товару на суму 3749154,18 грн, тоді як поставка відповідачем товару на суми 1120155,06 грн та 4210588,50 не є предметом даного провадження та відповідно судом не досліджується.

Відтак, як вже зазначалось судом вище, сторони погодили, що за умовами Додатку № 2 до Договору, поставка 20% товару здійснюється протягом 30 календарних днів з моменту заключення договору (на кожну філію) - тобто до 17.05.2020, а поставка 80% товару здійснюється протягом 90 календарних днів з моменту заключення договору - тобто до 16.07.2020.

Таким чином, умовами Договору (Додатком №2) сторони погодили, що кінцевою датою поставки решти товару має бути - 16.07.2020 включно, водночас з доданих до матеріалів справи видаткових накладних вбачається, що відповідачем поставлено товар після 16.07.2020. При цьому для визначення дати поставки по кожній окремій накладній суд спирається на дати зазначені позивачем у видаткових накладних (ручкою, поряд з підписом та печаткою позивача), позаяк, відповідач жодним чином не заперечив щодо правомірності зазначення останніх не надавши доказів поставки товару у день складання видаткових накладних, в той час як п. 5.2 Договору унормовано обставини наявності двох дат у видатковій накладній. Зокрема, сторонами погоджено, що при наявності двух дат, датою підписання акту приймання-передачі товару або видаткової накладної вважається дата підписання покупцем.

Отже відповідач, поставляючи товар після 16.07.2020, порушив умови Додатку №2 до Договору.

Між тим, суд вважає за необхідне наголосити на тому, що посилання відповідача на Сертифікат № 3200-20-0889 від 02.06.2020 р. Торгово-промислової палати України, яким було засвідчено форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) щодо обов`язку (зобов`язання) за Договором поставки № УГВ4851/30-20 від 17.04.2020, відхиляються судом, оскільки відповідачем не було дотримано порядку, передбаченого п. 8.2 Договору, яким сторони погодили, що сторона, яка не може виконувати зобов`язання за цим Договором унаслідок дії обставин непереборної сили, повинна не пізніше ніж протягом 7 днів з моменту їх виникнення повідомити про це іншу сторону у письмовій формі. Наслідком не повідомлення чи порушення строку повідомлення про обставини непереборної сили є втрата права такої сторони посилатися на дії обставин непереборної сили, як причину невиконання чи порушення строків виконання зобов`язань.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем було отримано Сертифікат Торгово-промислової палати України № 3200-20-0889 від 02.06.2020., а 15.06.2020 відповідачем на адресу позивача було надіслано лист-повідомлення за № 131/2, відповідно до якого було повідомлено про можливі затримки у постачанні товарів на час дії карантину (форс-мажорних обставин).

Водночас, відповідач у своїх запереченнях на позовну заяву зазначає про те, що ним отримано Сертифікат Торгово-промислової палати № 3200-20-0889 - 09.06.2020, водночас, не додає належних та допустимих доказів на підтвердження даної обставини (рекомендованого повідомлення тощо), у зв`язку з цим, в суду відсутні підстави стверджувати як про отримання відповідачем Сертифікату Торгово-промислової палати саме 09.06.2020, так і про не порушення відповідачем 7-денного строку повідомлення позивача щодо обставин непереборної сили згідно п. 8.2 Договору.

Крім того, вказаним сертифікатом засвідчено виникнення форс-мажорних обставин з 22.04.2020, а отже до моменту видачі Сертифікату Торгово-промислової палати, форс-мажорні обставини існували вже майже 2 місяці, впродовж яких, відповідач повинен був тим чи іншим чином відреагувати на них, шляхом доведення до відома позивача про неможливість виконати зобов`язання у строк визначений Договором, водночас, відповідач вказаних дій не вчинив, тим самим позбавив себе можливості посилатись на форс-мажорні обставини як на легітимну підставу прострочення зобов`язання в контексті п. 8.2 Договору.

З огляду на викладене, відповідачем не було дотримано строку, передбаченого Договором, щодо повідомлення позивача про обставини непереборної сили, що мало наслідком втрату відповідачем права посилатися на дії обставин непереборної сили, як причину невиконання зобов`язання.

Поряд з цим суд зазначає, що Постановою Північного апеляційного господарського суду від 02.06.2021 у справі №911/3665/20 також надано оцінку безпідставності посилання ТОВ "Швейне об`єднання "Робочий стіль" на Сертифікат Торгово-промислової палати № 3200-20-0889 від 02.06.2020, у зв`язку з простроченням 7-денного строку щодо повідомлення замовника про неможливість виконання зобов`язання за Договором унаслідок дії обставин непереборної сили.

Стосовно посилань відповідача на погодження з позивачем змін до Договору у вигляді планового графіку відвантаження товару за договором № УГВ4851/30-20 від 17.04.2020. у формі додатку № 1/1 Плановий графік поставок за договором № УГВ4851/30-20 від 17.04.2020р., яким було встановлено граничний строк для поставки товару до 31.08.2020, суд вважає за необхідне зазначити на наступному.

Відповідно до положень статті 188 Господарського кодексу України сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі, якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору, або в разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Як слідує з матеріалів справи, жодних додаткових угод до Договору про зміну строків поставки товару між сторонами не укладалося, а надане до справи листування сторін не є належним доказом внесення змін до Договору у передбаченому законодавством порядку, у зв`язку з чим посилання відповідача на дані обставини є необґрунтованими.

Стосовно нарахування штрафу та пені.

Згідно зі ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Статтею 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно з ст. 231 Господарського кодексу України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Позивач, у зв`язку із неналежним виконанням відповідачем зобов`язань щодо оплати отриманого товару, на підставі п. 7.9 договору просить стягнути з відповідача 206582,90 грн пені та 199141,49 грн штрафу.

Як зазначалося вище, відповідно до п. 7.9 договору у разі невиконання постачальником взятих на себе зобов`язань з поставки товару у строки, зазначені у графіку поставки товару до даного договору, останній сплачує покупцю пеню у розмірі 0,1% від вартості непоставленого або несвоєчасно поставленого товару за кожен день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково сплачує штраф у розмірі 7% від вартості непоставленого або несвоєчасно поставленого товару.

Судом перевірено розрахунки позивача щодо нарахування штрафу і пені та встановлено що вони є обґрунтованими та арифметично вірними, а отже, пеня у розмірі 206582,90 грн та 199141,49 грн штрафу підлягають підставному стягненню з відповідача.

Поряд з тим, відповідачем у відзиві заявлено клопотання про зменшення розміру неустойки до 50 %, проти задоволення якого позивач заперечував.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Положенням ст. 233 Господарського кодексу України встановлено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Визначені наведеними нормами положення, з урахуванням приписів Господарського процесуального кодексу України щодо загальних засад господарського судочинства та щодо обов`язку суду сприяти учасникам судового процесу в реалізації їхніх прав, дає право суду зменшити розмір штрафних санкцій за умови, що він значно перевищує розмір завданих допущеним порушенням збитків.

Як зазначалося вище, статтею 546 Цивільного кодексу України неустойка (штраф, пеня) віднесена до переліку видів забезпечення виконання зобов`язань. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (ч. 1 ст. 549 ЦК України).

Згідно з приписами частини 1 ст. 230 ГК України неустойка є штрафною санкцією, яка застосовується до учасника господарських відносин у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Отже, неустойка має подвійну правову природу, є одночасно способом забезпечення виконання зобов`язання та мірою відповідальності за порушення виконання зобов`язання, завданням якого є захист прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання боржником.

Завданням неустойки як способу забезпечення виконання зобов`язання та міри відповідальності є одночасно дисциплінування боржника (спонукання до належного виконання зобов`язання) та захист майнових прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання шляхом компенсації можливих втрат, у тому числі у вигляді недосягнення очікуваних результатів господарської діяльності внаслідок порушення зобов`язання.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Крім цього, зменшення розміру штрафних санкцій не є обов`язком суду, а є його правом, яке реалізовується судом виключно у виняткових випадках.

Згідно з постановою Верховного Суду від 08.05.2018 р. у справі № 924/709/17 зменшення розміру заявлених до стягнення штрафних санкцій є правом суду, а за відсутності переліку таких виняткових обставин господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені та штрафу та розмір, до якого підлягає зменшенню. При цьому, відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника. Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Таким чином суд, досліджуючи фактичні обставини у справі, доходить висновку про відсутність в даному випадку виняткових обставин, з урахуванням наявності яких, суд може зменшити суму штрафних санкцій, які підлягають стягненню з відповідача у зв`язку з порушенням ним зобов`язання з поставки товару.

Отже, суд вважає позовні вимоги, про стягнення з відповідача 206582,90 грн пені та 199141,49 грн штрафу обґрунтованими, підтвердженими належними та допустимими доказами та такими, що підлягають задоволенню.

Також суд зазначає, що аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, яких дійшов Європейський Суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 р. у справі "Проніна проти України", в якому Європейський Суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Поряд з цим, за змістом п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень та висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішеннях у справах «Трофимчук проти України», «Серявін та інші проти України» обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

Відтак, сторони, звертаючись до суду повинні враховувати те, що визначення та наповнення доказової бази переданого на розгляд суду спору покладаються саме на сторони, а не на суд. Суд вирішує спір на підставі поданих та витребуваних в порядку ст. 81 Господарського процесуального кодексу України сторонами доказів.

Відповідно до ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відтак, у зв`язку з повним задоволенням позовних вимог, судові витрати зі сплати судового збору, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються судом на відповідача у розмірі 6085,87 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Швейне об`єднання "Робочий стіль" (08132, Київська обл., Києво-Святошинський р-н, м. Вишневе, вул. Ломоносова, буд. 42, ) на користь Акціонерного товариства "Укргазвидобування" (04053, м. Київ, вул Кудрявська, буд. 26/28, ) 206582,90 грн пені, 199141,49 грн штрафу та 6085,87 грн судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку статті 241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення господарського суду підлягає оскарженню в порядку та строки, визначені статтями 254-256 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено та підписано 14.07.2021.

Суддя А.Ф. Черногуз