ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" липня 2021 р. м. Київ Справа № 911/1294/21

Господарський суд Київської області у складі судді Антонової В.М., розглянув за правилами спрощеного позовного провадження матеріали справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-Р" до Фізичної особи-підприємця Безверхнього Сергія Олеговича про стягнення 47993,97 грн

без виклику учасників процессу

Товариство з обмеженою відповідальністю "Агро-Р" (далі - позивач) подало до суду позов до Фізичної особи-підприємця Безверхнього Сергія Олеговича (далі - відповідач) про стягнення 47993,97 грн.

В обгрунтування позовних вимог позивач посилається на невиконання відповідачем грошових зобов`язань, відповідно до Договору №220РЦ від 25.11.2019.

Ухвалою від 05.05.2021 Господарський суд Київської області залишив позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-Р" б/н та дати без руху, у зв`язку з недотриманням на момент подання позовної заяви вимог п. 5 ч. 3 ст. 162, ч. 1 ст. 172 ГПК України, надавши 10 днів з дня вручення ухвали суду на усунення недоліків.

17.05.2021 на адресу Господарського суду Київської області від Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-Р" надійшло клопотання б/н від 13.05.2021 про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою від 24.05.2021 суд прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи. Встановив відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву та доказів відправки копії відзиву позивачу у строк, передбачений ч. 1 ст. 251 ГПК України - протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Встановив позивачу строк для подання відповіді на відзив на позовну заяву та доказів відправки копії відповіді на відзив відповідачу у строк, визначений судом згідно з вимог ч. 4 ст. 166 ГПК України, - до 25.06.2021 (включно), а відповідачу строк для подання заперечень на відповідь на відзив до 06.07.2021 (включно).

Копія відповідної ухвали отримана позивачем - 01.06.2021, відповідачем - 18.05.2021, про що свідчать повідомлення про вручення поштових відправлень за №№ 522, 256.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач у даній справі відзиву по суті позовних вимог у строк, встановлений ч. 1 ст. 251 ГПК України, а також до прийняття рішення у справі не надав; з заявою про поновлення строку, встановленого для подання відзиву, відповідач до суду не звертався.

У відповідності до ч.1 ст.118 ГПК України, право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку.

З огляду на зазначене, у відповідності з приписами ч. 5 ст. 252 ГПК України, суд розглядає дану справу за наявними в ній на час ухвалення рішення матеріалами.

У строк, встановлений ч. 7 ст. 252 ГПК України, клопотань від сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін не надходило.

Згідно з ч. 4 ст. 240 ГПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

25.11.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю «АРГО-Р» (продавець) та Фізичною особою-підприємцем Безверхнім Сергієм Олеговичем (покупець) укладено Договір № 220РЦ (далі - Договір), відповідно до п. 1.1 якого, Продавець зобов`язується продати і передати у власність Покупця продукти харчування партіями, а Покупець - прийняти та оплатити партії продукції на умовах даного Договору, незалежно від результатів своєї господарської діяльності.

Відповідно до п.п. 1.2. - 1.4. Договору, асортимент, кількість та ціни на Продукцію, яка передається Покупцю, визначаються Сторонами у накладних на відпуск Продукції, що є невід`ємними частинами Даного Договору, виписаними Продавцем і вважаються такими, що взаємно погоджені сторонами. Ціни на кожну партію Продукції залежать від цін виробників та підтверджуються накладними на відпуск Продукції, виписаними Продавцем. Під партією Сторони розуміють Продукцію, яка зазначена в окремій накладній. Сума Договору складає сума всіх накладних, відповідно до яких здійснюється постачання Продукції.

Згідно з п. 3.3. Договору, Покупець забов`язується надати Замовлення на отримання Продукції у формі та порядку визначених Даним Договором; належним чином прийняти Продукцію на умовах, визначених Даним Договором; належним чином та в терміни, вказані в Даному Договорі, розраховуватись за отриману Продукцію з Продавцем. Покупець зобов`язаний на вимогу Продавця на протязі 5 днів підписати Акт звірки взаєморозрахунків, та повернути один з екземплярів Продавцю або направити вмотивовані зауваження з приводу Акту. Якщо протягом вказаного строку Покупець не підписує Акт звірки взаєморозрахунків, та не направляє зауваження, Акт звірки взаєморозрахунків вважається вірним у редакції Продавця та є достатнім доказом заборгованості Покупця.

У п. 4.3. Договору вказано, що Поставка Продукції згідно Замовлення здійснюється в межах наявного на день отримання Замовлення асортименту та кількості Продукції.

Як визначено пунктом 4.6. Договору, у разі виявлення під час передачі-приймання доставленої Продукції пересортиці, нестачі або пошкодження упаковки, псування Продукції, Покупець зобов`язаний скласти Акт, у відповідності з вимогами вказаних вище Інструкцій. Записи в Акті засвідчуються підписами уповноважених осіб Покупця (вантажоотримувача), що приймають Продукцію і особи, яка доставила (передає) дану Продукцію. Односторонні записи в акті - вважаються недійсними. При складанні Акту (його номер, дату, причини складання), Покупець зобов`язаний зробити запис в усіх примірниках товарно - транспортної накладної, по якій доставлено Продукцію.Цей запис повинен бути завірений підписом матеріально - відповідальної особи, що приймає Продукцію, а також завірений печаткою Покупця. Один примірник Акту Покупець повинен передати особі, що доставила Продукцію, а також, не пізніше наступного робочого дня - по факсу передати Продавцю.

Відповідно до п. 4.8. Договору, у всіх випадках підписання Покупцем накладної засвідчує факт належного виконання Продавцем своїх зобов`язань за здійснення поставки товару. У такому разі, претензії Покупця щодо кількості та якості поставленої Продукції Продавцем не приймаються, і за недоліки, видалені після підписання накладної (них) Продавець відповідальності не несе. Підписання Покупцем видаткової (товаро-транспортної) накладної свідчить про те, шо Покупець згоден з ціною на Продукцію, вказаною у накладній, перевірив кількість, асортимент, тару поставленої партії Продукції та погоджується на прийняття всієї Продукції як належно поставленого згідно цього Договору.

Як передбачено п. 4.9. Договору, що продукція передається Покупцю під розпис у видатковій товарно-транспортній накладній Продавця, на підставі і в обмін на виписану Покупцем Довіреність, завірену печаткою, яка використовується Покупцем у його основній фінансово-господарській діяльності.

Згідно з п. 4.10. Договору, Покупець зобов`язаний повернути супроводжуючій Продукцію особі - один примірник товарно-транспортної накладної з підписом уповноваженої особи Покупця та передати їй Довіреність. У випадку, якщо згадана документація не буде повернута Продавцю, Сторони вважають, що Продукція була отримана на умовах і в день виписки Продавцем примірника товарно-транспортної накладної.

Відповідно до п. 4.12. Договору, обидві Сторони визнають на товарно - транспортних накладних Продавця підписи представників Сторін, як засвідчення по прийнятій Покупцем Продукції, фактів досягнення взаємної згоди Сторін по кількості і асортименту Продукції прийнятій Покупцем Продукції і досягнення взаємної згоди по цінам, строкам поставки та оплати цієї Продукції, а також, що особи, які приймають - передають Продукцію вважаються уповноваженими представниками Сторін, які мають безспірне право вчиняти всі необхідні дії прийому - передачі партії Продукції.

Як зазначено у п. 4.13. договору, Покупець погоджується на те, що Постачальник не зобов`язаний перевіряти і, відповідно, не несе відповідальності за дійсність підпису(ів) та повноваження особи(ів) Покупця, що підписує(ють) будь-які документи на виконання цього Договору. Покупець цим підтверджують та схвалюють будь-який документ, підписаний від імені Покупця на виконання цього Договору, якщо він містить відбиток печатки або штампа Покупця.

Пунктом 5.1 договору сторонами погоджено, що розрахунки між Сторонами здійснюються в українській національній валюті - гривнях, шляхом перерахування Покупцем грошових коштів на розрахунковий рахунок Продавця, або внесенням готівки в касу Продавця. В платіжних документах вказується дата укладання Даного Договору, реквізити накладних по яких проводиться проплата.

У відповідності 5.2. Договору, оплата за Товар (отриману партію Товару) проводиться протягом: 7 (семи) календарних днів за овочі, фрукти, молокопродукти та соціальний ваговий товар (крупи, макарони, борошно, цукор), з моменту отримання партії Товару; 35 (тридцяти п`яти) календарних днів за ТМ «Ріглі», з моменту отримання партії Товару; 21 (двадцяти одного) календарного дня за весь інший Товар, з моменту отримання партії Товару.

Пунктом 5.3. Договору визначено, що днем сплати вважається день зарахування грошових коштів на поточний рахунок Продавця. Якщо день сплати за отриману партію Продукції випадає на вихідний або святковий день, днем сплати вважається попередній день до вихідного або святкового.

Відповідно до п. 7.2. Договору, у випадку несвоєчасної оплати за отриману партію Продукції Покупець сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України від суми боргу за кожен день прострочення та несе відповідальність у відповідності до частини 2 ст. 625 Цивільного кодексу України. Сплата штрафних санкцій не звільняє Покупця від виконання своїх зобов`язань за Даним Договором. Покупець зобов`язаний провести оплату незалежно від реалізованої кількості Продукції, в термін зазначений в даному Договорі. У випадку прострочення Покупцем терміну оплети за отриману Продукцію більше 5 (п`яти) календарних днів, передбаченого п. 5.2. даного Договору, Покупець, крім пені, зобов`язується сплатити Продавцю штраф у розмірі -10 % від суми простроченої заборгованості, але не менше 2000 гри. Продавець та Покупцем прийшли до взаємної згоди про те, що у випадку прострочення Покупцем терміну оплати за отриману Продукцію більше 14 (чотирнадцяти) календарних днів, передбаченого п. 5.2. даного Договору. Покупець сплачує Продавцю штраф у розмірі суми простроченої заборгованості, але не менше ніж 10000 грн.

Даний договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами та має безстроковий термін дії. В тому випадку, якщо зобов`язання за договором не будуть виконані однією із сторін, то дія договору продовжується до повного виконання зобов`язань за даним договором (п. 8.1 договору).

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Договору, позивачем поставлено та передано у власність покупця товар на загальну суму 47993,97 (сорок сім тисяч дев`ятсот дев`яносто три грнивні 97 коп.), що підверджується наявними у матеріалах справи копіями видаткових накладних: № 50156 від 27 листопада 2019 року на суму 10871,84 грн; № 51849 від 11 грудня 2019 року на суму 21205,16 грн; № 52743 від 18 грудня 2019 року на суму 10915,99 грн; № 53530 від 26 грудня 2019 року на суму 4805,80 грн; № 53529 від 26 грудня 2019 року на суму 195,18 грн, які підписані представниками позивача та відповідача та скріплені їх печатками.

Претензій щодо якості чи кількості отриманого товару матеріали справи не містять, а отже вказаний у накладних товар прийнятий відповідачем без зауважень, що свідчить про повноту та якість виконання позивачем своїх зобов`язань згідно з договором, а тому товар вважається прийнятим без зауважень в повному обсязі.

При цьому, відповідачем поставлений позивачем товар за відповідними видатковими накладними у розмірі 47993,97 грн у встановлений договором строк не сплачено.

Оскільки відповідач так і не виконав свого зобов`язання зі сплати поставленого йому позивачем товару, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Предметом спору у даній справі є стягнення з відповідача оплати прийнятого ним товару.

Укладений сторонами договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов`язань, а саме майново-господарських зобов`язань в силу ст. ст. 173, 174, ч. 1 ст. 175 ГК України.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України, що визначено ст. 175 ГК України.

Згідно до ч.1 ст. 193 ГК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Так, в силу ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч.1 ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Правило, визначене відповідною нормою, також викладене у ст. 712 ЦК України, відповідно до якої за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно частини 2 вказаної норми, до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ч.1 ст. 692 ЦК України, яка регулює порядок оплати товару за договором купівлі-продажу, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Як визначено ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У відповідності 5.2. Договору, оплата за Товар (отриману партію Товару) проводиться протягом: 21 (двадцяти одного) календарного дня за Товар, з моменту отримання партії Товару.

Не виконавши зобов`язання з оплати товару, відповідач допустив порушення зобов`язання.

Судом враховано, що відповідач борг не оспорив, доказів сплати заборгованості та/або інших доказів на спростування позовних вимог суду не надав, в матеріалах справи відсутні докази наявності претензій відповідача щодо кількості, якості товару.

За вказаних обставин, суд вважає вимоги про стягнення з відповідача основного боргу обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до п. 1 ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для справи.

Пунктами 1 та 3 статті 74 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Зазначені норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 13 ГПК України, згідно змісту якої судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Враховуючи викладене, господарський суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, заявленими у відповідності до вимог чинного законодавства, підтвердженими належними доказами, які є в матеріалах справи, та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Також, звертаючись з позовною заявою, позивач в попередньому орієнтованому розрахунку судових витрат вказував, що поніс витрати на професійну правничу допомогу, які просив суд покласти на відповідача.

В обґрунтування понесення таких витрат, позивачем надано договір про надання правничої допомоги від 08.02.2019, Акт приймання-передачі (детальний опис) послуг № 27, платіжне доручення № 20733 від 27.04.2021 на суму 5958,75 грн.

У відповідності до п. 1.1 договору про надання правничої допомоги, адвокат зобов`язується: надавати Клієнту консультації з питань кримінального, цивільного, господарського, адміністративного та податкового права; організовувати ведення претензійно-позовної роботи по матеріалам, що підготовлені Клієнтом; надавати Клієнту правовому допомогу щодо захисту прав та інтересів останнього в судах, органах державної влади, на підприємствах, в установах, організаціях всіх форм власності та підпорядкування (ведення справи); представляти інтереси Клієнта та здійснювати його захист в правоохоронних та контролюючих органах, а Клієнт зобов`язується сплатити гонорар (винагороду) за надану правову допомогу та компенсувати фактичні витрати на її надання в обсязі та на умовах, визначених договором.

Пунктом 4.1 договору сторонами погоджено, що вартість послуг Адвоката (гонорар) визначається за домовленістю сторін, та визначається у актах приймання-передачі послуг.

Клієнт протягом трьох днів з моменту підписання відповідного акту приймання -передачі наданих послуг, сплачує вартість таких послуг. Адвокат залишає за собою право в односторонньому порядку надати весь обсяг або частину роботи безоплатно (п. 4.2. договору).

28.04.2021 між позивачем та адвокатом підписано Акт приймання-передачі (детальний опис) послуг № 27, який визначає розмір оплати послуг Адвоката (гонорару) за надання правової допомоги у спорі про стягнення з Фізичної особи-підприємця Безверхнього Сергія Олеговича заборгованості по оплаті товару, поставленого на виконання договору № 220РЦ від 25.11.2019.Сторони погодили розмір оплати за годину роботи адвоката за надання правової допомоги на рівні 50 % прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на момент підписання сторонами даного Акту, а саме: 1135 грн.

Пунктом 2 Акту клієнтом та адвокатом погоджено загальну вартість послуг у розмірі 5958,75 грн: зустріч з клієнтом з метою з`ясування обставин справи, тривалістю 0,5 год, вартістю 567,50 грн, правовий аналіз наданих клієнтом документів - тривалістю 1 год, вартістю 1135 грн, пошук та аналіз актуальної судової практики з питань застосування законодавства у спірних правовідносинах - тривалістю 1 год., вартістю 1135 грн, складання позовної заяви, тривалістю 1 год, вартістю 1135 грн, складання попереднього (орієнтовного) розрахунку судових витрат, тривалістю 0,25 год, вартістю 283,75 грн, підготовка додатків до позовної заяви, тривалістю 0,5 год, вартістю 567,50 грн, підготовка копій позовної заяви та доданих до неї документів іншим учасникам, тривалістю 0,5 год, вартістю 567,50 грн.

Вартість витрат на правову допомогу у розмірі 5958,75 грн позивачем сплачено, що підтверджується платіжним дорученням № 20733 від 27.04.2021 на суму 5958,75 грн.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, що визначено ч. 1 ст. 123 ГПК України. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, як передбачено п. 1 ч. 3 такої норми, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 1 ст. 124 ГПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Згідно ч. 1 ст. 126 ГПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Як визначено ч. 2 ст. 126 ГПК України, за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

- розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частина 3 відповідної норми вказує, що для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч. 4 такої норми, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог ч. 4 ст. 126 ГП України, в силу ч.5 такої норми, суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, що встановлено ч.6 такої норми.

Порядок розподілу судових витрат (окрім судового збору) визначено ч. ст. 129 ГПК України, відповідно до якої, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Поряд з цим, ч. 5 ст.129 ГПК України унормовано, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Відповідно до ч. 6 ст. 129 ГПК України, якщо сума судових витрат, заявлена до відшкодування, істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат в частині такого перевищення, крім випадків, якщо сторона доведе, що не могла передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку.

Як визначено ч.8 ст.129 ГПК України, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

У Постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 вказано, що загальне правило розподілу судових витрат визначене в ч.4 ст.129 ГПК України, однак, ч. 5 наведеної норми визначає критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

У відповідній Постанові зазначено, що на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат. Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого ч.4 ст. 129 ГПК України, визначені також положеннями ч.ч.6,7,9 ст. 129 ГПК України.

Враховуючи правову позицію, викладену у Постанові Верховного Суду, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог ч.4 ст.126 ГПК України, суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони. При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (ч.ч. 5-6 ст. 126 ГПК України). Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 ст.129 ГПК України може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, як вказано у вищезгаданій постанові, керуючись ч.ч. 5-7, 9 ст.129 ГПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у ч. 4 ст. 126 ГПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, - яка вказує на неспівмірність витрат, - доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям (аналогічна правова позиція викладена в додатковій постанові Верховного Суду від 05.03.2020 у справі № 911/471/19).

В силу ч. 4 ст. 236 ГПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу; кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Як визначено ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність": гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту; порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги; при встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини; гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом і у суду не має повноважень визначати розмір такого гонорару.

Разом з тим, при визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовував Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі ст.41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 28); у рішенні ЄСПЛ у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір; заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим (справа "Гімайдуліна і інші проти України" від 10.12.2009, справа "Баришевський проти України" від 26.02.2015).

Таким чином, суд дійшов висновку, що матеріалами справи підтверджується факт складання позовної заяви та додатків, складання попереднього (орієнтовного) розрахунку судових витрат. Підготовці позовної заяви відповідно передувало надання консультацій та роз`яснень Клієнту щодо правової позиції, вивчення матеріалів та документів, пошук та аналіз актуальної судової практики з питань застосування законодавства у спірних правовідносинах.

Також, судом враховано, що заперечень щодо розподілу витрат та клопотань щодо зменшення витрат на оплату правничої допомоги від відповідача не надходило.

Враховуючи вищезазначене, керуючись ч. 5 ст. 129 ГПК України, оцінивши подані заявником докази у підтвердження понесених ним витрат, виходячи з критеріїв реальності та розумності таких витрат, їх обґрунтованості та пропорційності до предмета спору, характеру та обсягу наданих адвокатом послуг, їх обґрунтованість, суд дійшов висновку про покладення на відповідача понесених позивачем витрат на правничу допомогу у заявленому розмірі - 5958,75 грн.

Відповідно до ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, витрати на оплату позову судовим збором, понесені позивачем, підлягають відшкодуванню йому за рахунок відповідача у розмірі 2270, 00 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. 129, 232-233, 237-238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-Р" до Фізичної особи-підприємця Безверхнього Сергія Олеговича про стягнення 47993,97 грн задовольнити.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Безверхнього Сергія Олеговича ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Р» (33001, м. Рівне, вул. Дворецька, 93, ) 47 993,97 (сорок сім тисяч дев`ятсот дев`яносто три гривні дев`яносто сім коп) основного боргу, 5958,75 грн (п`ять тисяч дев`ятсот п`ятдесят вісім гривень 75 коп) витрат на професійну правничу допомогу та 2270,00 грн.(дві тисячі двісті сімдесят гривень 00 коп) судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга подається протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення у порядку, встановленому ст.257 ГПК України.

Суддя В.М. Антонова