СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" липня 2021 р. Справа №922/1171/21

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Гетьман Р.А., суддя Россолов В.В. , суддя Склярук О.І.,

при секретарі судового засідання Ярош В.В.,

за участю представників сторін:

від позивача Скляр М.І., свідоцтво серія ЗП001369 від 31.01.2017, довіреність №б/н від 14.06.2021,

від відповідача не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача (вх.№1900Х/1 від 23.06.2021) на рішення Господарського суду Харківської області від 03.06.2021 у справі №922/1171/21 (м. Харків, суддя Гребенюк Т.Д., повний текст рішення складено 03.06.2021),

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Лайф Альянс», м. Харків,

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Алкіл», м. Харків,

про стягнення коштів у розмірі 145957,19 грн.,

ВСТАНОВИЛА:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Лайф Альянс» звернулось до Господарського суду Харківської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Алкіл» про стягнення заборгованості за Договором №У-15/07-16 про відступлення права вимоги у розмірі 145957,19 грн. та судового збору у розмірі 2270,00 грн.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 03.06.2021 в задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Лайф Альянс» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Алкіл» про стягнення заборгованості у розмірі 145957, 19 грн. відмовлено повністю.

Позивач з вказаним рішенням не погодився та звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Харківської області від 03.06.2021 по справі №922/1171/21 та прийняти нове, яким позовну заяву задовольнити повністю; судові витрати покласти на відповідача; судове засідання за цією апеляційною скаргою провести з повідомленням (викликом) сторін.

В обґрунтування своєї позиції по справі позивач посилається на наступне:

- висновок суду 1-ї інстанції щодо необхідності за даною позовною заявою доводити факт надання фінансової допомоги у розмірі 33529387,01 грн за договором про надання фінансової допомоги №Ф15-678 від 30.10.2015 виходить за межі позовних вимог ТОВ «Альфа Альянс», а саме за межі набутих за цим договором прав вимоги на суму 145957,19 грн;

- банківська виписка є належним, допустим та достовірним доказом, що засвідчує дійсність (факт) проведених банківських операцій (операцій з руху коштів клієнта), яка як доказ існує самостійно та не потребує подання будь-яких доказів в підтвердження даних, що у ній містяться;

- позивачем було надано до суду першої інстанції витяг з банківської виписки на підтвердження саме спірної операції; з вказаного документу вбачається, що виписка надана за особовим рахунком ТОВ ВТФ «Авіас», станом на 30.11.2015, стосується платіжного доручення №1978 на суму 3759400,00 грн, де одержувачем цих коштів є ТОВ «Алкіл», а призначенням платежу є «перерахування грошових коштів за договором №Ф15-678 від 30.10.2015; низька якість витягу з виписки пояснюється низькою якістю самого оригіналу виписки банку; суд не ставив під сумнів надану йому копію виписки та не вимагав від позивача надати йому оригінал цієї виписки;

- до апеляційної скарги позивачем надається копія повної виписки від 30.11.2015, що не є за своєю суттю новим доказом.

- висновок суду першої інстанції про необхідність доведення позивачем відкриття ТОВ «Лайф Альянс» особового рахунку у АТ КБ «Приватбанк» і здійснення по ньому руху грошових коштів на виконання умов договору про надання фінансової допомоги №Ф15-678 від 30.10.2015 є необґрунтованим, у зв`язку з тим, що ТОВ «Лайф Альянс» не вступав напряму у правовідносини з ТОВ «Алкіл» за договором, а набув прав вимоги до цього боржника та за цим договором на підставі правочину про відступлення прав вимоги;

- відповідно до умов договору про відступлення права вимоги момент переходу прав вимоги не пов`язаний з датою проведення розрахунку за цим договором між первісним кредитором та новим кредитором; при цьому розрахунок між ТОВ ВТФ «Авіас» та ТОВ «Лайф Альянс» на суму 145957,19 відбувся шляхом укладення між сторонами договору про залік зустрічних однорідних вимог від 18.07.2016; також судом не було надано оцінки укладеній між сторонами угоді про пролонгацію заборгованості від 18.07.2016, в якій сам відповідач визнає правомірність та обґрунтованість передачі частини своєї заборгованості за цим договором до ТОВ «Лайф Альянс»; позивач вказує на відсутність заперечень проти позову з боку відповідача.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 29.06.2021 відкрито апеляційне провадження за даною апеляційною скаргою. Встановлено відповідачу строк для подання відзиву на апеляційну скаргу - протягом п`яти днів з дня вручення даної ухвали. Призначено справу №922/1171/21 до розгляду на 13.07.2021. Повідомлено учасників справи про можливість участі в судовому засіданні в режимі відеоконференції та про можливість подати будь-які документи у справі на електронну адресу суду, через особистий кабінет в системі «Електронний суд», поштою, факсом або дистанційні засоби зв`язку, вчинити інші процесуальні дії в електронній формі з використанням власного електронного цифрового підпису, прирівняного до власноручного підпису з урахуванням вимог Закону України «Про електронний цифровий підпис» та Закону України «Про електронні довірчі послуги». Доведено до відома учасників апеляційного провадження, що нез`явлення їх представників в судове засідання не є перешкодою розгляду апеляційної скарги по суті.

Представник відповідача до судового засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Як вбачається з матеріалів справи, копія ухвали про призначення справи до розгляду, направлена на адресу відповідача, зазначену як місцезнаходження товариства в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, повернулась до суду із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».

Відповідно до п.4 ч.6 ст.242 днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

Таким чином, матеріалами справи підтверджується належне повідомлення сторін про відкриття провадження у справі та призначення справи до слухання.

Відповідно до ч.11 ст.270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи те, що судом апеляційної інстанції створено всі необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, вжито заходи для належного повідомлення сторін про час та місце розгляду справи, враховуючи, що участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком учасника справи, судова колегія дійшла висновку про можливість розгляду апеляційної скарги в даному судовому засіданні.

В судовому засіданні Східного апеляційного господарського суду 13.07.2021 представник апелянта підтримав вимоги апеляційної скарги, просив задовольнити її в повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені у апеляційній скарзі доводи, заслухавши пояснення уповноваженого представника позивача, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, та розглянувши справу в порядку статті 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів встановила наступні обставини.

Як свідчать матеріали справи, 30.10.2015 між Товариством з обмеженою відповідальністю виробничо торгівельна фірма «Авіас» (підприємство) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Алкіл» (користувач) укладено Договір про надання фінансової допомоги №Ф15-678, відповідно до умов якого, підприємство надає користувачеві фінансову допомогу, а останній зобов`язується повернути фінансову допомогу у визначений цим Договором термін (а.с. 8).

Відповідно до п. 2.1. Договору розмір фінансової допомоги становить 33 529 387, 01 грн.

Згідно з п. 3.1. Договору підприємство надає фінансову допомогу користувачеві до 31.12.2015.

Відповідно до п. 3.2. Договору, фінансова допомога може надаватись користувачеві частинами (траншами) сумарний розмір яких, не повинен перевищувати суму визначену у п. 2.1. Договору.

Згідно з п. 4.1. Договору термін користування фінансовою допомогою визначається з моменту перерахування грошових коштів підприємством згідно з п. 3.2. Договору до 31.12.2017.

Відповідно до п. 5.1. Договору після закінчення терміну, визначеного у п. 4.1. цього Договору, користувач зобов`язується повернути суму фінансової допомоги на протязі 14 календарних днів підприємству.

Позивач вказує, що на виконання умов Договору, Товариство з обмеженою відповідальністю виробничо торгівельна фірма «Авіас» перерахувало на рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю «Алкіл» фінансову допомогу у розмірі 33 529 387, 01 грн., що підтверджується Актом звіряння взаємних розрахунків за період: 01.10.2015 18.12.2015 (а.с. 9).

Таким чином, з урахуванням умов п. 5.1. Договору, граничним строком повернення фінансової допомоги є 13.01.2018.

Водночас, 15.07.2016 між Товариством з обмеженою відповідальністю виробничо торгівельна фірма «Авіас» (первісний кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Лайф Альянс» (новий кредитор) укладено Договір № У-15/07-16 про відступлення права вимоги, відповідно до умов якого, первісний кредитор передає належне йому право вимоги на отримання від Товариства з обмеженою відповідальністю «Алкіл» (боржник) частини заборгованості за Договором про надання фінансової допомоги № Ф15-678 від 30.10.2015, що був укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю виробничо торгівельна фірма «Авіас» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Алкіл» на суму 145957, 19 грн., а новий кредитор приймає ці вимоги та сплачує первісному кредитору суму коштів в розмірі та порядку, визначеному цим Договором (а.с. 10-11).

Відповідно до п. 1.2. Договору право вимоги, зазначене у п. 1.1. Договору, переходить до Нового кредитора з моменту підписання цього Договору.

Згідно з п. 2.1. Договору за передане право вимоги до боржника за основним договором, зазначеним у п. 1.1., новий кредитор сплачує первісному кредитору суму у розмірі 145957, 19 грн.

Відповідно до п. 2.2. новий кредитор зобов`язується протягом 30 календарних днів після підписання цього Договору перерахувати платіжним дорученням на поточний рахунок первісному кредитору грошову суму, визначену у п. 2.1. цього Договору. Новий кредитор може провести розрахунок за даним Договором і у іншій спосіб, не заборонений чинним законодавством України.

Позивач зазначає, що на виконання вимог п. 3.1.2. Договору Товариство з обмеженою відповідальністю виробничо торгівельна фірма «Авіас» (первісний кредитор) передав йому, як новому кредитору, документи, які засвідчують права, що передаються, а саме:

- Договір про надання фінансової допомоги № Ф15-678 від 30.10.2015;

- Акт звірки станом на 18.12.2015;

- виписку з ПАТ КБ «Приватбанк» від 30.11.2015 на суму 3 759 400, 00.

15.07.2016 Товариством з обмеженою відповідальністю «Лайф Альянс» направлено на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю «Алкіл» повідомлення про відступлення права вимоги вих. № 15/07-16 (а.с. 12).

18.07.2016 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Алкіл» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Лайф Альянс» укладено угоду про пролонгацію заборгованості, відповідно до умов якої, сторони підтверджують, що на момент укладання цієї Угоди Товариство з обмеженою відповідальністю «Алкіл» має грошові зобов`язання перед Товариством з обмеженою відповідальністю «Лайф Альянс» у вигляді неповернутої поворотної фінансової допомоги на сум у145957, 19 грн. за Договором про надання фінансової допомоги № Ф15-678 від 30.10.2015, право вимоги за яким перейшло до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лайф Альянс» за Договором про відступлення права вимоги № У15/07-16 від 15.07.2016 (а.с. 15).

У відповідності до п. 2 вказаної Угоди сторони дійшли згоди про пролонгацію Товариству з обмеженою відповідальністю «Алкіл» строку повернення передбаченої п. 1 цієї Угоди заборгованості за договором оренди до 01.06.2018.

Позивач вказує, що в порушення умов Договору та Угоди, відповідач фінансову допомогу не повернув та станом на день подачі позову заборгованість останнього становить 145957, 19 грн.

Такі обставини, на думку позивача, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку.

За результатами розгляду справи суд першої інстанції дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, з огляду на те, що позивачем не доведено як факту надання фінансової допомоги у розмірі 33 529 387,01 грн за Договором про надання фінансової допомоги так і виникнення права вимоги на суму 145957,19 грн.

Колегія суддів погоджується із такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно з ч.1 ст.509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (п.1 ч.2 с.11 Цивільного кодексу України). Аналогічні положення встановлені і в ст.ст.173-175 Господарського кодексу України.

Відповідно до ч.1 ст.626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зі змісту договору про надання фінансової допомоги №Ф15-678 від 30.10.2015, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю виробничо-торгівельна фірма «Авіас» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Алкіл» вбачається, що за своєю правовою природою вказаний договір є договором позики.

Відповідно до ст.1046 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми (ч.1 ст.1047 Цивільного кодексу України).

Ч.1 ст.1049 Цивільного кодексу України визначає обов`язок позичальника повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій саме сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на банківський рахунок позикодавця (частини 3 статті 1049 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч.1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Ст.76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст.91 Господарського процесуального кодексу України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Учасники справи мають право подавати письмові докази в електронних копіях, посвідчених електронним цифровим підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до закону. Електронна копія письмового доказу не вважається електронним доказом. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який заходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

Позивачем до матеріалів справи надано належним чином завірену копію договору про надання фінансової допомоги №Ф-15-678 від 30.10.2015; акт звіряння взаємних розрахунків за період з 01.10.2015-18.12.2015; виписку з ПАТ КБ «Приватбанк» від 30.11.2015 на суму 3 759 400,00 грн.

Однак вказані докази не є належними на підтвердження обставин перерахування фінансової допомоги та наявності у відповідача заборгованості, з огляду на наступне.

По-перше, відповідно до п.3.2. договору про надання фінансової допомоги №Ф15-678 від 30.10.2015 фінансова допомога надається в безготівковому порядку платіжним дорученням шляхом перерахування відповідних коштів на поточний рахунок ТОВ «Алкіл». Вказана умова є обов`язковою для сторін в силу приписів ст.ст.626-629 Цивільного кодексу України.

Разом з тим, в порушення вимог п.3.2. договору та ст.ст.76-77 ГПК України позивачем не надано до матеріалів справі відповідного платіжного доручення про перерахування відповідних коштів на рахунок ТОВ «Алкіл».

По-друге, відповідно до вимог чинного законодавства акт звірки розрахунків у сфері бухгалтерського обліку та фінансової звітності не є зведеним обліковим документом, а є лише технічним (фіксуючим) документом, за яким бухгалтерії підприємств звіряють бухгалтерський облік операцій. Акт відображає стан заборгованості та в окремих випадках - рух коштів у бухгалтерському обліку підприємств та має інформаційний характер, тобто має статус документа, який підтверджує тотожність ведення бухгалтерського обліку спірних господарських операцій обома сторонами спірних правовідносин. Сам по собі акт звірки розрахунків не є належним доказом факту здійснення будь-яких господарських операцій: поставки, надання послуг тощо, оскільки не є первинним бухгалтерським обліковим документом.

Разом з цим, акт звірки може вважатися доказом у справі в підтвердження певних обставин, зокрема в підтвердження наявності заборгованості суб`єкта господарювання, її розміру, визнання боржником такої заборгованості тощо. Однак, за умови, що інформація, відображена в акті підтверджена первинними документами та акт містить підписи уповноважених на його підписання сторонами осіб.

Відповідна правова позиція відображена у постановах Верховного Суду від 20.08.2020 у справі №902/959/19, від 05.03.2019 у справі №910/1389/18, від 21.10.2020 у справі №910/5253/19.

Суд зазначає, що відповідно до ст.1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Також, положення ч.1 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» передбачають, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідно до ч.2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Отже, первинні документи повинні містити відомості, які підтверджують вчинення господарської операції, на виконання якої вони складаються, у зв`язку з чим вчинення певної господарської операції фіксуватиметься документально, що в сукупності свідчить про підтвердження між учасниками такої операції певних прав та обов`язків, зокрема, і щодо обов`язку сплатити певну суму коштів, яка складатиме еквівалент певної вартості наданих послуг.

Однак, позивачем на підтвердження обґрунтованості заявлених позовних вимог до матеріалів справи не надано жодних первинних документів, які б могли підтвердити факт надання відповідачу обумовлених договором фінансових послуг. В силу зазначених вище положень законодавства, акт звірки розрахунків, наданий позивачем не є належним доказом факту здійснення перерахування фінансової допомоги на користь відповідача за спірним правовідношенням.

По-третє, відповідно до Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 №75 (далі - Положення), операції, які здійснюють банки, мають бути належним чином задокументовані (ч.ч.1, 2 п.6, п.41 Положення).

Приписами п. 60 Положення передбачено, що особові рахунки є регістрами аналітичного обліку, що вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня.

Відповідно до п. 61 Положення форма особових рахунків затверджується банком самостійно залежно від можливостей програмного забезпечення. Особові рахунки та виписки з них мають містити такі обов`язкові реквізити: 1) номер особового рахунку; 2) дату здійснення останньої (попередньої) операції; 3) дату здійснення поточної операції; 4) код банку, у якому відкрито рахунок; 5) код валюти; 6) суму вхідного залишку за рахунком; 7) код банку-кореспондента; 8) номер рахунку кореспондента; 9) номер документа; 10) суму операції (відповідно за дебетом або кредитом); 11) суму оборотів за дебетом та кредитом рахунку; 12) суму вихідного залишку.

Виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Порядок, періодичність друкування та форма надання виписок (у паперовій/ електронній формі) із особових рахунків клієнтів обумовлюються договором банківського рахунку, що укладається між банком і клієнтом під час відкриття рахунку (п. 62 Положення).

Отже, колегія суддів зазначає, що банківські виписки з особових рахунків клієнтів банку є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку особи (клієнта банку), вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня та є підтвердженням виконання за день операцій.

Відповідна правова позиція узгоджується із висновками, відображеними у постанові Верховного Суду від 18.02.2021 у справі №904/3242/18.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що при вивченні матеріалів конкретної судової справи суд здійснює оцінку наданих сторонами доказів. Так, оцінюючі на предмет належності та допустимості документ, на який позивач посилається як на банківську виписку, колегія суддів зазначає, що вказаний документ містить розбіжну інформацією із обставинами, встановленими у даній справі. Зокрема, у документі від 30.11.2015, на який посилається позивач як на виписку та доказ перерахування фінансової допомоги, можна ідентифікувати суму у розмірі 3 759 400, 00 грн. Тоді як розмір фінансової допомоги за Договором про надання фінансової допомоги №Ф15-678 від 30.10.2015 становить 33 529 387, 01 грн. (п.2.1. Договору). Отже, документ, наданий позивачем не є належним та допустимим доказом на підтвердження обставин перерахування відповідачу фінансової допомоги за договором №Ф15-678 від 30.10.2015. Крім того, документ, наданий позивачем не відповідає вимогам, встановленим Положенням про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затверджене постановою Правління Національного банку України №75 від 04.07.2018. Так, якщо документ, наданий позивачем є банківською випискою, а саме зведеним обліковим документом, то колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що зазначений документ складено з відповідними порушеннями, а саме, виписка не містить назву документа (форми); назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистого підпису або інших даних, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. А отже не може бути належним доказом, що підтверджує виконання п.3.2. договору про надання фінансової допомоги №Ф15-678 від 30.10.2015.

Стосовно наданої апелянтом до суду апеляційної інстанції повної виписки ПАТ КБ «Приватбанк» від 30.11.2015, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини третьої статті 269 зазначеного Кодексу докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Необхідність доводити обставини, на які учасник справи посилається як на підставу своїх вимог і заперечень у господарському процесі, є складовою обов`язку сприяти всебічному, повному та об`єктивному встановленню усіх обставин справи, що передбачає, зокрема, подання належних доказів, тобто таких, що підтверджують обставини, які входять до предмета доказування у справі, з відповідним посиланням на те, які обставини цей доказ підтверджує (правова позиція, наведена у постановах Верховного Суду від 05.02.2019 у справі № 914/1131/18, від 26.02.2019 у справі № 914/385/18, від 10.04.2019 у справі № 904/6455/17, від 05.11.2019 у справі № 915/641/18).

При цьому одним з основних принципів господарського судочинства є принцип змагальності.

Названий принцип полягає у тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження чи заперечення вимог.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

У відповідності до ч.2 ст.164 ГПК України, позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Отже, обов`язок надання до позовної заяви всіх наявних у позивача доказів покладено саме на нього.

Повна виписка ПАТ КБ «Приватбанк» від 30.11.2015 до суду першої інстанції позивачем не надавалась. Позивачем не обґрунтовано чому за наявності у нього повної виписки ПАТ КБ «Приватбанк» вона не була подана до суду. Посилання апелянта на те, що вказаний документ містить велику кількість фінансових операцій, у зв`язку з чим суду було надано скорочену виписку (витяг), не приймаються колегією суддів до уваги. По-перше, вказаний документ складається з 3-х аркушів, що не свідчить про великий об`єм паперового матеріалу, а суд може на власний розсуд, на підставі приписів ст.86 ГПК України надати оцінку доказу як в цілому, так і окремо стосовно інформації, що в ньому міститься. По-друге, у відповідності до ч.2. ст.164 ГПК України на позивача покладається відповідний обов`язок щодо надання всіх наявних доказів; в силу ст.ст.76,77 ГПК України вказані докази повинні бути належними та допустимими; неподання відповідних доказів або подання неналежних/недопустимих доказів у справі свідчить про недотримання приписів процесуального законодавства. В тексті апеляційної скарги відповідач не зазначив про причини та не надав докази неможливості подання вказаного документу до суду першої інстанції, як і не зазначив поважних причин, які перешкоджали позивачу виконати його обов`язок відповідно до ч.2. ст.164 ГПК України, а тому за таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що вказані докази не можуть бути прийняті судом до уваги.

Вищенаведене узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 21.10.2020 у справі № 910/1405/19.

Ураховуючи вищевикладене, докази, на які посилається апелянт у своїй апеляційній скарзі не досліджуються колегією суддів.

Стосовно посилань апелянта на те, що під час розгляду даної справи відсутня необхідність у доведенні руху грошових коштів на виконання умов договору про надання фінансової допомоги №Ф15-678 від 30.10.2015, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що встановлення фактів надання фінансової допомоги за договором №Ф15-678 від 30.10.2015 має значення для встановлення обставин у даній справі, оскільки відступлення права вимоги можливо лише за дійсним та вчиненим правочином. При цьому, договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (ч.2 ст.1046 Цивільного кодексу України).

Також колегія суддів зазначає, що твердження апелянта про визнання відповідачем боргу не свідчать про існування підстав для задоволення позовних вимог, оскільки, по-перше, суд повинен встановити наявність боргу у розмірі 145957,19 грн у відповідача та перевірити підстави, за якими вказаний борг існує. По-друге, відповідно до ч.1 ст.75 ГПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованих підстав вважати їх недостовірними або визнаними у зв`язку з примусом; обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників. Разом з тим, матеріали справи не містять будь-яких заяв чи пояснень відповідача з приводу визнання обставин у справі. При цьому, ненадання відповідачем будь-яких пояснень по суті спору не може бути розцінено судом як визнання позову, оскільки надання стороною письмових пояснень є процесуальним правом сторони, яке може залишитись нереалізованим, що в свою чергу не свідчить про «мовчазну згоду» із вимогами позову.

Стосовно тверджень апелянта про те, що суд першої інстанції не пересвідчився у справжності копії виписки та не здійснив витребування оригіналу, колегія суддів зазначає наступне. Відповідно до ч.6 ст.91 ГПК України якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. При цьому зазначеною нормою закріплено право суду, а не його обов`язок. Відповідно до абз.2 зазначеної частини ст.91 ГПК України, якщо оригінал письмового доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги. Як вбачається оскаржуваного рішення, суд не ставив під сумнів відповідність поданої копії оригіналу, а крім іншого вказав, що вказаний документ не відповідає вимогам, які ставляться до оформлених зведених облікових документів. При цьому, колегія суддів зауважує, що суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Стосовно права вимоги позивача до відповідача на суму 145957,19 грн, колегія суддів зазначає наступне.

Як встановлено судом, 15.07.2016 між Товариством з обмеженою відповідальністю виробничо торгівельна фірма «Авіас» (первісний кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Лайф Альянс» (новий кредитор) укладено Договір №У-15/07-16 про відступлення права вимоги, відповідно до умов якого, первісний кредитор передає належне йому право вимоги на отримання від Товариства з обмеженою відповідальністю «Алкіл» (боржник) частини заборгованості за Договором про надання фінансової допомоги №Ф15-678 від 30.10.2015, що був укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю виробничо торгівельна фірма «Авіас» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Алкіл» на суму 145957, 19 грн., а новий кредитор приймає ці вимоги та сплачує первісному кредитору суму коштів в розмірі та порядку, визначеному цим Договором.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно з статтями 513, 514, 516 ЦК України, правочин щодо заміна кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміна кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

За змістом статті 517 ЦК України, первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.

Таким чином, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. Отже, відсутність доказів надання фінансової допомоги за договором №Ф15-678 від 30.10.2015 виключає можливість підтвердження обставин наявності права вимоги позивача до відповідача з повернення грошових коштів в розмірі 145957,19 грн за договором №У-15/07-16 про відступлення права вимоги.

Європейський суд з прав людини у рішенні по справі «Серявін та інші проти України» вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Також, Європейський суд з прав людини зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

Колегія суддів вважає, що під час апеляційного перегляду судового рішення судом було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах. Доводи, наведені апелянтом не спростовують висновків господарського суду першої інстанції та не свідчать про допущення будь-яких порушень при прийнятті оскаржуваного рішення. Колегія суддів вважає, що місцевий господарський суд, приймаючи оскаржуване судове рішення, повністю дослідив обставини, які мають значення для справи, правильно застосував норми матеріального та процесуального права, а тому підстави для скасування або зміни вказаного рішення відсутні. З огляду на викладене, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду дійшла висновку про відмову в задоволенні апеляційних вимог.

Ураховуючи те, що суд дійшов висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги, витрати по сплаті судового збору за звернення з апеляційною скаргою покладаються на апелянта відповідно до положень статті 129 ГПК України.

Керуючись статтями 129, 269, п.1, ч.1 ст.275, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Лайф Альянс» залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Харківської області від 03.06.2021 у справі №922/1171/21 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки оскарження передбачено ст.ст.286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 15.07.2021.

Головуючий суддя Р.А. Гетьман

Суддя В.В. Россолов

Суддя О.І. Склярук