ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" липня 2021 р. Справа №909/702/20

М.Львів

Західний апеляційний господарський суд у складі:

головуючого - судді Матущака О.І.

суддів: Бонк Т.Б.

Гриців В.М.

Без виклику сторін.

розглянувши апеляційну скаргу Приватної науково-виробничої компанії "Інтербізнес" в особі філії - "Городенківська птахофабрика" Приватної науково-виробничої компанії "Інтербізнес" №68 від 18.03.2021

на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 17.02.2021, повне рішення - 23.02.2021 (суддя Шіляк М. А.)

у справі №909/702/20

за позовом Приватного підприємства "Біофарма", м. Львів

до відповідача: Приватної науково-виробничої компанії "Інтербізнес" в особі філії - "Городенківська птахофабрика" ПНВК "Інтербізнес",м.Городенка, Івано-Франківська область

про стягнення заборгованості в сумі 62 261, 65 грн

ВСТАНОВИВ:

Суть спору.

До Господарського суду Івано-Франківської області звернулося ПП "Біофарма" до ПНВК "Інтербізнес" від імені якої діє філія "Городенківська птахофабрика" ПНВК "Інтербізнес" про стягнення заборгованості в сумі 62 261,65 грн, з яких: 54 000,00 грн - основний борг, 1 238,69 грн - інфляційні втрати, 967,56 грн - 3% річних та 6 055,40 грн - пеня.

Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем договірних зобов`язань щодо своєчасної сплати вартості поставленого товару.

Рішенням суду від 17.02.2021 позовні вимоги про стягнення заборгованості в сумі 62 261,65 грн задоволено частково; стягнуто з відповідача на користь позивача 54 000, 00 грн основного боргу, 6 055, 40 грн пені, 967, 56 грн 3% річних, 756, 13 грн інфляційних втрат, 2 085, 71 грн судового збору та 21 829, 49 грн витрат на професійну правничу допомогу. В частині стягнення 482, 56 грн інфляційних втрат - відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що позивачем доведено факт невиконання відповідачем зобов`язання щодо оплати заборгованості за поставлений товар у розмірі 54 000, 00 грн. У зв`язку із зазначеним та в силу п.6.6 договору, правомірним є нарахування пені, інфляційних втрат та 3% річних.

Щодо стягнення 21 829, 49 грн витрат, пов`язаних з наданням професійної правничої допомоги, суд зазначив, що такі є документально підтверджені та співрозмірні, а тому підлягають стягненню.

Рішення суду в частині відмови у стягненні 482, 56 грн інфляційних втрат обґрунтоване тим, що при здійсненні перерахунку зазначених сум встановлено, що обґрунтованим є нарахування інфляційних втрат лише у сумі 756, 13 грн.

Узагальнення доводів особи, яка подала апеляційну скаргу та інших учасників справи.

Відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення господарського суду першої інстанції і ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

В апеляційній скарзі скаржник зазначає, що доказами, які позивач обґрунтовує позовні вимоги є видаткова накладна від 21.12.2019 № РН-9 на суму 54 000,00 грн, що підтверджує факт поставки товару. Проте, позивачем жодним чином документально не підтверджено факт наявності у відповідача заборгованості за поставлений товар. З моменту укладення договору і по даний час відповідач не надавав позивачу, як продавцю, жодного замовлення на товар, що вказаний у видатковій накладній від 21.12.2019 № РН-9, а тому жодним чином неможливо встановити 5-тиденнний термін, протягом якого необхідно було здійснити оплату за товар. Вважає, що строк оплати за поставлений товар за договором не настав. Оскільки позивачем належними засобами доказування не доведено існування у відповідача заборгованості за договором поставки в розмірі 54 000,00 грн, то відповідно, штрафні санкції також не підлягають стягненню.

Відзиву на апеляційну скаргу, а також інших додаткових заяв чи клопотань, в порядку ст. 207 Господарського процесуального кодексу України, сторонами подано не було.

Відповідно до ч. 10 ст. 270 ГПК України апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

З огляду на зазначене, ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 15.05.2021 справу №909/702/20 призначено до розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Фактичні обставини справи.

Як встановлено місцевим господарським судом та підтверджується матеріалами справи, 30.09.2019 між ПП "Біофарма" (далі - продавець) та ПНВК "Інтербізнес" від імені якої діяла філія "Городенківська птахофабрика" ПНВК "Інтербізнес" (далі - покупець) укладено договір поставки № 01102019.

Відповідно до п. 1.1 договору продавець зобов`язується передати продукт ВАFASAL (далі - товар) у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти товар та сплатити за нього на умовах договору.

Згідно з п. 3.2 договору перехід права власності відбувається в момент передачі товару, що оформляється видатковою накладною.

На виконання п. 1.1 договору позивач 21.12.2019 здійснив поставку товару відповідачу на загальну суму 54 000,00 грн, що підтверджується видатковою накладною від 21.12.2019 № РН-9.

У пункті 4.3 договору сторони визначили, що у разі повної або часткової поставки товару без попередньої оплати, остаточна у повному обсязі оплата за отриманий товар, згідно видаткової накладної, має бути проведена протягом 5-ти днів з моменту отримання товару (дати виписування видаткової накладної або акту прийому-передачі кур`єрської служби). Таким чином, строк оплати по видатковій накладній від 21.12.2019 № РН-9 настав 26.12.2019.

В порушення умов договору, відповідач оплату за поставлений товар у визначений п. 4.3 договору строк не здійснив, внаслідок чого у нього виникла заборгованість перед позивачем, що складає 54 000,00 грн.

З метою досудового врегулювання спору позивач звертався до відповідача з претензією від 23.06.2020 № 1 з вимогою погасити заборгованість за поставлений товар. Докази надсилання містяться в матеріалах справи. Однак відповідачем претензія залишена без задоволення.

Відповідно до п. 6.1, 6.6 договору сторони обумовили, що у випадку порушення своїх зобов`язань за договором вони несуть відповідальність, визначену цим договором та чинним законодавством.

Так, за порушення термінів оплати за окрему партію або частину партії товару, яка вже поставлена, покупець сплачує продавцю пеню у розмірі 0, 5% від суми несвоєчасно перерахованих коштів за кожний день прострочення.

З огляду на наведене, позивачем за період з 27.12.2019 по 31.07.2020 нараховано пеню, інфляційні втрати та 3 % річних на суму заборгованості за поставлений товар.

Вказані обставини стали підставою звернення позивача до суду з позовом до ПНВК "Інтербізнес", від імені якої діє філія "Городенківська птахофабрика" ПНВК "Інтербізнес" про стягнення заборгованості.

Оцінка суду.

Однією з підстав виникнення господарського зобов`язання, відповідно до статті 174 Господарського кодексу Україну (ГК України), є господарський договір.

Частиною 1 ст. 175 ГК України встановлено, що майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України (ЦК України) з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

У відповідності до статей 173-174 ГК України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ст. 509 ЦК України).

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Відповідно до статті 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник, зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві, товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати в установлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін, як установлено нормами ч. 2 ст. 712 ЦК. За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність іншій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) та сплатити за нього певну грошову суму (ч. 1 ст. 665 ЦК).

Нормами ст. 691 ЦК передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, установленою у договорі купівлі-продажу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу. За приписами ч. 2 ст. 692 ЦК покупець повинен сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК).

За приписами ст. 526 ЦК України та ст. 193 ГК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зазначені норми узгоджуються з вимогами ст. 629 ЦК України щодо обов`язковості договору для виконання сторонами.

Так, укладаючи договір поставки № 01102019 від 30.09.2019 сторони погодили всі його істотні умови, а тому його виконання є обов`язковим для сторін.

Як встановлено судом першої інстанції та перевірено апеляційним господарським судом, п. 4.3 договору поставки встановлено обов`язок відповідача протягом 5-ти днів з моменту отримання товару оплатити його вартість. Отже, в договорі чітко визначено строк оплати поставленого товару.

З матеріалів справи вбачається, що позивач 21.12.2019 здійснив поставку відповідачу товару на загальну суму 54 000,00 грн, в тому числі ПДВ 9 000,00 грн, без попередньої оплати, відтак відповідач повинен був виконати зобов`язання по оплаті поставленого товару до 26.12.2019 (протягом 5-ти днів з моменту отримання товару).

Більше того, як вбачається з матеріалів справи за результатами даної господарської операції позивачем було зареєстровано в ЄРПН податкову накладну 21.12.2019. Суму ПДВ 9 000,00 грн відповідачем було включено до податкового кредиту та зменшено на дану суму податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду. Будь-яких розрахунки коригування кількісних та вартісних показників до податкової накладної зареєстровано не було.

Натомість відповідач своїх зобов`язань за договором щодо повної та своєчасної оплати отриманого товару не виконав, внаслідок чого у нього утворилася заборгованість перед позивачем у сумі 54 000 грн згідно видаткової накладної. При цьому, необхідно зазначити, що вказана накладна підписана та скріплена печатками сторін.

Зазначене спростовує доводи апелянта, про те, що позивачем не підтверджено факт наявності заборгованості, адже протилежного апелянтом не доведено, оскільки доказів сплати суми заборгованості ним не надано.

Щодо твердження апелянта про те, що строк оплати за поставлений товар за договором не настав, то враховуючи вищезазначене та положення ст. 530 ЦК України, таке визнається судом не обґрунтованим.

З огляду на викладене вище, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції, що позивачем доведено факт неналежного виконання відповідачем зобов`язань щодо оплати заборгованості за поставлений товар у розмірі 54 000 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 222 ГК України учасники господарських відносин, що порушили майнові права або законні інтереси інших суб`єктів, зобов`язані поновити їх, не чекаючи пред`явлення їм претензії чи звернення до суду.

Приписами ст.ст. 610, 611, 612 ЦК України унормовано, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, передбачені договором або законом, зокрема у вигляді сплати неустойки.

Відповідно до ч.1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності.

За змістом ч. ст. 231-232 ГК України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором, а їх нарахування припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано, якщо інше не встановлено законом або договором.

Так, договором обумовлено, що за порушення термінів оплати за окрему партію або частину партії товару, яка вже поставлена, покупець сплачує продавцю пеню у розмірі 0,5% від суми несвоєчасно перерахованих коштів за кожний день прострочення.

Водночас суд зазначає, за приписами ч. 2 ст. 343 ГК України, платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Договірні правовідносини між платниками і одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань врегульовано Законом України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", статтею 3 якого передбачено, що розмір пені, передбачений ст. 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Отже, яким би способом не визначався в договорі розмір пені, він не може перевищувати той розмір, який установлено законом як граничний, тобто за прострочення платежу за договором може бути стягнуто лише пеню, сума якої не перевищує ту, що обчислено на підставі подвійної облікової ставки Національного банку України.

Зазначена правова позиція щодо розміру обчислення пені за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань на підставі подвійної облікової ставки Національного банку України, викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 27.05. 2019 у справі № 910/20107/17.

Враховуючи зазначене, правомірним є висновок суду першої інстанції, що вимога про стягнення з відповідача пені за період з 27.12.2019 по 31.07.2020 в сумі 6 055,40 грн є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З огляду на вказані правові норми, позивачем правомірно нараховано, а судом першої інстанції присуджено до стягнення, штрафні санкції у вигляді інфляційних втрат у сумі 756, 13 грн та 3 відсотків річних, що становить 967, 56 грн.

Щодо рішення суду в частині задоволення вимог про стягнення 21 829, 49 грн витрат на професійну правничу допомогу, суд апеляційної інстанції зазначає таке.

Проаналізувавши обсяг наданих послуг, наведених у детальному описі робіт (наданих послуг) та акті прийому-передачі послуг, колегія суддів вважає, що відображена у ньому інформація щодо характеру та обсягу виконаної адвокатом роботи (наданих послуг) відповідає документам та інформації, що містяться у матеріалах справи.

З огляду на вищевикладене, враховуючи принципи співмірності розміру витрат на оплату послуг адвоката із складністю справи та наданих адвокатом послуг; часом, витраченим адвокатом на надання адвокатських послуг; обсягом наданих адвокатом послуг, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про наявність правових підстав для відшкодування витрат на правничу допомогу у розмірі 21 829, 49 грн.

Відповідно ст.ст. 13, 76, 77, 86 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідністьі взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Таким чином, враховуючи вищенаведене, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків місцевого господарського суду, а тому оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Судові витрати.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З урахуванням наведеного вище, апеляційний господарський суд дійшов висновку про залишення судового збору за подання апеляційної скарги за апелянтом.

Керуючись ст. ст. 129, 269-270, 275-276, 281-284 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватної науково-виробничої компанії "Інтербізнес" в особі філії - "Городенківська птахофабрика" Приватної науково-виробничої компанії "Інтербізнес" залишити без задоволення, а оскаржуване рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 17.02.2021 у справі №909/702/20 без змін.

2. Судовий збір за розгляд справи у суді апеляційної інстанції залишити за апелянтом.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Касаційна скарга подається безпосередньо або через Західний апеляційний господарський суд до Верховного Суду (п.17.5 Перехідних положень ГПК України).

Господарському суду Івано-Франківської області видати наказ на виконання постанови.

Справу повернути до місцевого господарського суду.

Головуючий-суддя О.І. Матущак

Судді Т.Б. Бонк

В.М. Гриців