ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" червня 2021 р. Справа№ 920/308/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко О.В.

суддів: Дикунської С.Я.

Шаптали Є.Ю.

за участю секретаря судового засідання Рудь Н.В.

за участю представників згідно протоколу судового засідання від 08.06.2021

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Сумської міської ради на рішення Господарського суду Сумської області від 14.09.2020 (повний текст рішення підписано 17.09.2020)

у справі № 920/308/20 (суддя Заєць С.В.)

за позовом Сумської міської ради

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Стройселмі-ЛТД»

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Сумиагропромінвест»

про стягнення 448 541,19 грн безпідставно збережених коштів внаслідок користування земельною ділянкою

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2020 року Сумська міська рада (далі - позивач) звернулася до Господарського суду Сумської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Стройселмі-ЛТД» (далі - відповідач, ТОВ «Стройселмі-ЛТД») про стягнення безпідставно збережених коштів у розмірі 448 641,19 грн за використання земельної ділянки без оформлення Договору оренди за період з 01.09.2016 по 31.08.2019.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що з дати прийняття Сумською міською радою рішення від 27.03.2019 № 4812-МР «Про надання в оренду земельної ділянки ТОВ «Стройселмі-ЛТД» за адресою: м. Суми, вул. Скрябіна, 5» і до моменту звернення із цим позовом відповідач не скористався своїм правом на укладення договору оренди земельної ділянки, а тому користування нею відповідач здійснює без зареєстрованого права оренди. Внаслідок використання земельних ділянок з порушенням законодавства, комісією про визначення збитків, заподіяних територіальній громаді м. Суми було складено акт, відповідно до якого розмір збитків, тобто неодержаного доходу за користування відповідачем земельною ділянкою, становить 448 541,19 грн.

Відповідач у своєму відзиві заперечив проти задоволення позову та зазначив, що ТОВ «Стройселмі-ЛТД» спірну земельну ділянку позивачу по акту приймання-передачі не повертав, продовжував сплачувати до бюджету в повному обсязі орендну плату в порядку, розмірі та у строки, визначені договором оренди від 05.09.2006. Протягом спірного періоду позивач не звертався з вимогами до відповідача про повернення земельної ділянки у комунальну власність та не заперечував щодо отримання грошових коштів по договору від відповідача. Крім того, спірною земельною ділянкою користуються декілька власників нерухомого майна, розташованого на ній. При цьому, відповідачем вчинялися дії щодо поділу земельної ділянки та укладення нових договорів оренди землі. Також відповідач звернувся до суду із заявою про застосування строку позовної давності.

Рішенням Господарського суду Сумської області від 14.09.2020 (суддя Заєць С. В.) у справі № 920/308/20 відмовлено у задоволенні позовних вимог Сумської міської ради до ТОВ «Стройселмі-ЛТД».

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, місцевий господарський суд виходив із того, що подані позивачем докази не доводять фактичного користування відповідачем земельною ділянкою саме в розмірі 1,2208 га, який був взятий за основу при розрахунку збитків. При цьому в матеріалах цієї справи містяться письмові докази, які свідчать про те, що відповідачем і третьою особою активно вчинялися спроби щодо укладення договорів оренди з позивачем. Однак договір укладено не було. Заява ТОВ «Стройселмі-ЛТД» про застосування строків позовної давності судом відхилена, оскільки суд першої інстанції дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 23.12.2020 скасовано рішення Господарського суду Сумської області від 14.09.2020 у справі № 920/308/20 та ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги Сумської міської ради до ТОВ «Стройселмі-ЛТД» задоволено у повному обсязі. Стягнуто з ТОВ «Стройселмі-ЛТД» на користь Сумської міської ради 448 541,19 грн безпідставно збережених коштів за використання земельної ділянки без оформлення Договору оренди за період з 01.09.2016 по 31.08.2019.

Скасовуючи рішення господарського суду першої інстанції та задовольняючи позовні вимоги у цій справі, апеляційний господарський суд врахував, що факт використання відповідачем земельної ділянки загальною площею 1,2208 га у м. Суми, вул. Скрябіна, 5, без Договору оренди підтверджується актом обстеження земельної ділянки від 13.12.2017 № 22. Апеляційним господарським судом встановлено, що відповідач є власником нерухомого майна, розташованого на вул. Скрябіна, 5 у м. Суми, а тому у відповідача виник обов`язок укласти договір оренди та зареєструвати на підставі цього договору право оренди землі. З огляду на викладене колегія суддів апеляційного господарського суду погодилась із доводами позивача про те, що ТОВ «Стройселмі-ЛТД» не сплачувало орендну плату за користування земельною ділянкою за відсутності укладеного договору, у зв`язку з чим збільшило вартість власного майна, а Сумською міською радою втрачено належне їй майно (кошти від орендної плати), на отримання яких позивач цілком небезпідставно очікував. Крім того судом констатовано, що відповідно до рішення Сумської міської ради № 4812-МР від 27.03.2019 «Про надання в оренду земельної ділянки ТОВ «Стройселмі-ЛТД» за адресою: м. Суми, вул. Скрябіна, 5», Сумська міська рада вирішила надати відповідачу, за його зверненням, в оренду спірну земельну ділянку, запропонувавши відповідачу в місячний термін з дня прийняття цього рішення звернутися до Департаменту забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради для укладення договору оренди земельної ділянки. В той же час, не заперечуючи проти укладення договору оренди земельної ділянки, відповідач посилався на необхідність перегляду розміру земельної ділянки у зв`язку з відчуженням ним частини нерухомого майна. Проте належного формування земельної ділянки шляхом поділу раніше сформованої ділянки, яка перебуває в користуванні ТОВ «Стройселмі-ЛТД», відповідно до законодавства відповідачем не здійснено. Так, всупереч вимогам законодавства, відповідний договір або додаткову угоду до договору між Сумською міською радою та відповідачем укладено не було. Враховуючи наведені обставини, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що в цьому випадку мало місце переривання строку позовної давності, у зв`язку з чим, суд визнав, що позов подано в межах трирічного строку на звернення до суду.

Постановою Верховного Суду від 19.04.2021 касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Стройселмі-ЛТД» задоволено частково. Постанову Північного апеляційного господарського суду від 23.12.2020 у справі №920/308/20 скасовано, справу передано на новий розгляд до Північного апеляційного господарського суду.

При цьому, Верховний Суд зазначив, що статтею 120 Земельного кодексу України (у редакції станом на момент укладення Договору купівлі-продажу нежилого приміщення між ТОВ «Стройселмі-ЛТД» та ТОВ «Сумиагропромінвест») передбачено, що при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди. При відчуженні будівель та споруд, які розташовані на орендованій земельній ділянці, право на земельну ділянку визначається згідно з договором оренди земельної ділянки. У разі переходу права власності на будинок або його частину від однієї особи до іншої за договором довічного утримання право на земельну ділянку переходить на умовах, на яких вона належала попередньому власнику. При переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі і споруди. При переході права власності на будівлю або споруду до громадян або юридичних осіб, які не можуть мати у власності земельні ділянки, до них переходить право користування земельною ділянкою, на якій розташована будівля чи споруда.

Суд касаційної інстанції вказав, що, виходячи із засади змагальності господарського процесу, саме на відповідача покладається тягар доказування переходу права користування земельною ділянкою чи її частиною до іншої особи. Такий перехід права користування земельною ділянкою повинен бути підтверджений відповідними доказами (договором, який містить умови щодо переходу права користування відповідною частиною земельної ділянки, актом встановлення меж земельної ділянки в натурі, актом земельно-технічної експертизи тощо). Дійшов до висновку, що права Сумської міської ради порушені ТОВ «Стройселмі-ЛТД», оскільки відповідач не уклав із позивачем договір оренди спірної земельної ділянки та не сплачував за користування такою земельною ділянкою плату за користування землею у встановленому законодавчими актами розмірі, внаслідок чого зберіг за рахунок позивача грошові кошти у розмірі орендної плати.

Направляючи справу на новий розгляд суд касаційної інстанції вказав, що розглядаючи цей спір по суті та скасовуючи рішення господарського суду першої інстанції, апеляційний господарський суд, всупереч вимогам статті 86 Господарського процесуального кодексу України, не установив момент початку перебігу строку позовної давності стосовно вимог, заявлених позивачем. Тому при новому апеляційному розгляді справи № 920/309/20 апеляційному господарському суду слід достеменно установити момент початку перебігу строку позовної давності щодо вимог, заявлених позивачем у цій справі.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу №920/308/20 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Тищенко О.В., судді: Коробенко Г.П., Козир Т.П.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05.05.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Сумської міської ради на рішення Господарського суду Сумської області від 14.09.2020, розгляд справи призначено на 03.06.2021.

В обґрунтування апеляційної скарги, скаржник вказав, що місцевий господарський суд, не повно та не об`єктивно з`ясував усі фактичні обставини справи, не дослідив і не надав правової оцінки наявним у матеріалах справи доказам, а тому, на думку позивача, рішення суду про відмову у задоволення позову прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню, а позов задоволенню.

Скаржник зазначає, що суд першої інстанції не врахував тієї обставини, що договір оренди землі, строк дії якого закінчився 22.02.2016, є припиненим. Крім того, суд дійшов необґрунтованого висновку про недоведеність позивачем площі фактичного користування відповідачем земельною ділянкою в заявленому розмірі 1,2208 га. Також, апелянт зазначає, що здійснений останнім розрахунок розміру неодержаних доходів за користування земельною ділянкою без укладання договору оренди, відповідає вимогам законодавства.

У відзиві на апеляційну скаргу, відповідач заперечив проти задоволення скарги, мотивуючи тим, що доводи, викладені у апеляційній скарзі позивача, не відповідають фактичним обставинам, суперечать вимогам чинного законодавства та ґрунтуються на припущеннях, а рішення місцевого господарського суду від 14.09.2020 прийняте з дотриманням норм матеріального та процесуального права. У зв`язку з чим, відповідач просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін.

При цьому відповідач зазначив, що договір оренди земельної ділянки не припиняв своєї дії, товариство продовжує сплачувати до бюджету в повному обсязі орендну плату в порядку, розмірі та у строки, визначені договором оренди від 05.09.2006. Протягом спірного періоду позивач не звертався з вимогами до відповідача про повернення земельної ділянки у комунальну власність та не заперечував щодо отримання грошових коштів по договору від відповідача.

У зв`язку з перебуванням суддів Козир Т.П. та Коробенка Г.П. 03.06.2021 у відпустці, протоколом повторного автоматизованого розподілу справи між суддями від 25.05.2021 у справі №920/308/20 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Тищенко О.В., судді: Дикунська С.Я., Шаптала Є.Ю.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.05.2021 справу №920/308/20 прийнято до провадження колегію суддів у складі: головуючий суддя - Тищенко О.В., судді: Дикунська С.Я., Шаптала Є.Ю.

У зв`язку з перебуванням судді Дикунської С.Я. 03.06.2021 у відпустці, протоколом повторного автоматизованого розподілу справи між суддями від 03.06.2021 у справі №920/308/20 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Тищенко О.В., судді: Станік С.Р., Шаптала Є.Ю.

Ухвалами Північного апеляційного господарського суду від 03.06.2021 справу №920/308/20 прийнято до провадження визначеним складом суду, у розгляді справи оголошено перерву до 08.06.2021, задоволено клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Сумиагропромінвест», Товариства з обмеженою відповідальністю «Стройселмі-ЛТД» та Сумської міської ради про участь у судовому засіданні 08.06.2021 в режимі відеоконференції.

У зв`язку з перебуванням судді Станіка С.Р. 08.06.2021 у відпустці, протоколом повторного автоматизованого розподілу справи між суддями від 08.06.2021 у справі №920/308/20 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Тищенко О.В., судді: Дикунська С.Я., Шаптала Є.Ю.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.06.2021 прийнято справу №920/308/20 за апеляційною скаргою Сумської міської ради на рішення Господарського суду Сумської області від 14.09.2020 колегією суддів у складі: головуючий суддя - Тищенко О.В., судді: Дикунська С.Я., Шаптала Є.Ю.

У судове засідання 08.06.2021 з`явився представник позивача (приймав участь в режимі відеоконференції, у Зарічному районному суді міста Суми).

Представник відповідача з`явився на оголошення постанови (приймав участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів).

Представник третьої особи у судове засідання 08.06.2021 не з`явився, про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги, третя особа повідомлялася належним чином. Про причини неявки у судове засідання не повідомила.

Колегія суддів апеляційного господарського суду з урахуванням ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 202, ч. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України, вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами, оскільки представники сторін, що не з`явилися, про дату та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, участь представників сторін у судовому засіданні судом обов`язковою не визнавалась, суду не наведено обставин, за яких спір не може бути вирішено в даному судовому засіданні, тому розгляд справи відбувається за відсутності представників що не з`явились у судове засідання. Судом апеляційної інстанції враховано що представники відповідача та третьої особи у попередньому судовому засіданні були присутні та надавали свої пояснення по справі, які колегією суддів прийняті до уваги.

Відповідно до ч.5 ст. 197 ГПК України ризики технічної неможливості участі у відеоконференції поза межами приміщення суду, переривання зв`язку тощо несе учасник справи, який подав відповідну заяву.

Крім того, судова колегія вважає за необхідне зазначити, що у випадку, коли представники сторін чи інші учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Відтак, неявка учасників судового процесу у судове засідання за умови належного повідомлення сторін про час і місце розгляду справи, не є безумовною підставою для відкладення розгляду справи.

Представник Сумської міської ради у судових засіданнях надав суду апеляційної інстанції свої пояснення по справі в яких, підтримав вимоги апеляційної скарги на підставі доводів, зазначених у ній, просив її задовольнити, рішення Господарського суду Сумської області від 14.09.2020 скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю. Судові витрати покласти на відповідача.

У відповідності до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Згідно до ч.1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Колегія суддів апеляційного господарського суду, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду слід залишити без змін з наступних підстав.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи Товариство з обмеженою відповідальністю «Стройселмі - ЛТД» є власником об`єкту нерухомого майна: нежитлового приміщення загальною площею 3200,1 кв.м., розташованого за адресою: м. Суми, вул. Скрябіна, 5, на земельній ділянці площею 1,2208 га комунальної власності, кадастровий номер :03:001:0045, цільове призначення для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості, власником якої є Сумська міська рада.

22.02.2006 Сумська міська рада прийняла рішення №1627-МР «Про вилучення, надання в оренду, продовження терміну користування земельними ділянками підприємствам, установам, організаціям і підприємцям та внесення змін до рішень Сумської міської ради», відповідно до якого за рахунок земель промисловості Сумської міської ради надала відповідачу в оренду земельну ділянку площею 1,2208 га за адресою: м. Суми, вул. Скрябіна, 5, строком на 10 років.

05.09.2006 між Сумською міською радою і ТОВ «Стройселмі-ЛТД» було укладено договір оренди земельної ділянки, посвідчений приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Арєшиною О.М., зареєстрований у реєстрі за №4390.

З витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 02.01.2019, копія якого міститься в матеріалах справи, вбачається, що право оренди ТОВ «Стройселмі-ЛТД» зареєстроване 28.12.2006.

Позивач мотивує свої вимоги тим, що 22.02.2016 договір оренди земельної ділянки від 05.09.2006 припинив свою дію, переважним правом на укладення договору оренди земельної ділянки на новий строк у порядку ст. 33 Закону України «Про оренду землі» відповідач не скористався, інших договорів позивач із відповідачем не укладав, а продовжував користуватись земельною ділянкою площею 1,2208 га без оформленого права оренди вказаної земельної ділянки, що зафіксовано актом обстеження земельної ділянки від 13.12.2017, складеного працівниками відділу врегулювання земельних відносин та спорів управління земельних відносин департаменту забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради.

В подальшому, 27.03.2019 Сумська міська рада прийняла рішення №4812-МР «Про надання в оренду земельної ділянки товариству з обмеженою відповідальністю «Стройселмі-ЛТД» за адресою: м. Суми, вул. Скрябіна, 5», яким вирішила надати відповідачу за його зверненням, в оренду спірну земельну ділянку, запропонувавши йому в місячний строк з дня прийняття цього рішення звернутися до департаменту забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради для укладання договору оренди земельної ділянки.

Проте з дати прийняття зазначеного рішення і до цього часу відповідач не скористався своїм правом на укладення договору оренди земельної ділянки.

16.09.2019 комісія про визначення збитків, заподіяних територіальній громаді м. Суми внаслідок використання земельних ділянок з порушенням законодавства склала акт, відповідно до якого розмір збитків, тобто неодержаного доходу за користування земельною ділянкою відповідачем, склав 448541 грн. 19 коп.

12.11.2019 Виконавчий комітет Сумської міської ради прийняв рішення №624 «Про затвердження акта комісії про визначення збитків, заподіяних ТОВ «Стройселмі-ЛТД» територіальній громаді м. Суми внаслідок використання земельної ділянки по вул. Скрябіна, 5, з порушенням законодавства, яким затвердив зазначений акт.

З наявного в матеріалах справи розрахунку вбачається, що позивачем обчислені безпідставно збережені відповідачем за рахунок позивача кошти за період з 01.09.2016 по 31.08.2019 у розмірі 448541 грн 19 коп., виходячи з загального розміру земельної ділянки площею 12208 кв.м., сформованої у 2006 році.

У повідомленні виконавчого комітету Сумської міської ради від 25.11.2019 р. № 2206/03.0202-08 відповідачу запропоновано відшкодувати збитки, визначені в Акті від 16.09.2019 р.

Відповідач, заперечуючи проти позову, зазначає, що спірну земельну ділянку позивачу по акту приймання-передачі не повертав, продовжував сплачувати до бюджету в повному обсязі орендну плату в порядку, розмірі та у строки, визначені договором оренди від 05.09.2006. Протягом спірного періоду позивач не звертався з вимогами до відповідача про повернення земельної ділянки у комунальну власність та не заперечував щодо отримання грошових коштів по договору від відповідача. Крім того, як під час розгляду справи у суді першої інстанції, так і під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції, відповідач звертав увагу суду на те, що спірною земельною ділянкою користуються декілька власників нерухомого майна, розташованого на ній, а також зазначив, що ними вчинялись дії щодо поділу земельної ділянки та укладення нових договорів оренди землі.

Відповідно до статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти.

Відповідно до ст.13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Згідно ст.792 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов`язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату.

Відповідно до ст. 206 Земельного кодексу України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Плата за землю - це загальнодержавний податок, який справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності (підпункт 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України).

Земельним податком є обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів, а орендною платою за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (підпункти 14.1.72, 14.1.136 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України).

З наведеного вбачається, що чинним законодавством розмежовано поняття «земельний податок» і «орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності».

Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Для визначення розміру вказаних збитків постановою Кабінету Міністрів України від 19.04.1993 № 284 затверджено Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам. Пунктами 2, 3 цього Порядку встановлено, що розміри збитків визначаються комісіями, створеними виконавчими комітетами міських рад. Відшкодуванню підлягають, зокрема, інші збитки власників землі та землекористувачів, у тому числі орендарів, включаючи і неодержані доходи, якщо вони обґрунтовані. Неодержаний дохід - це дохід, який міг би одержати власник землі, землекористувач із земельної ділянки і який він не одержав внаслідок її вилучення, викупу, або тимчасового зайняття, обмеження прав, погіршення якості землі або приведення її у непридатність для використання за цільовим призначенням у результаті негативного впливу, спричиненого діяльністю підприємств, установ, організацій та громадян.

Таким чином, право власників землі та землекористувачів підлягає захисту шляхом стягнення збитків з особи, яка вчинила неправомірні дії щодо відповідних земельних ділянок у випадках, встановлених главою 24 Земельного кодексу України, та за процедурою, передбаченою Порядком визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 19.04.1993 № 284.

З Акту комісії про визначення збитків від 16.09.2019, вбачається, що комісія діє на підставі рішення виконавчого комітету Сумської міської ради від 26.01.2017 № 49 (далі за текстом - «Рішення виконкому СМР № 49») та рішення виконавчого комітету Сумської міської ради від 12.03.2019 № 137, а також у відповідності до Постанови КМУ від 19.04.1993 № 284.

У преамбулі Рішення № 49 зазначено основну мету створення та діяльності Комісії - з метою посилення контролю за використанням земель територіальної громади м. Суми та визначення розмірів збитків, завданих внаслідок використання земельних ділянок комунальної власності з порушенням законодавства, відповідно до статей 12, 156, і 157 Земельного кодексу України, Закону України «Про охорону земель», Порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 19.04.1993 № 284 (далі за текстом - Порядок КМУ № 284).

Відповідно пункту 2.6 Рішення виконкому Сумської міської ради № 49, після підписання акта про визначення збитків та затвердження його рішенням виконавчого комітету Сумської міської ради, структурний підрозділ Сумської міської ради, діяльність якого пов`язана із врегулюванням земельних відносин готує та направляє юридичним або фізичним особам, які мають відшкодувати збитки, повідомлення про необхідність відшкодування збитків у місячний термін.

Відповідно пункту 2.11 Рішення виконкому Сумської міської ради № 49, у випадку недосягнення сторонами згоди або неотримання результатів розгляду повідомлення про необхідність відшкодування збитків у встановлений строк з урахуванням поштового обігу, структурний підрозділ Сумської міської ради, діяльність якого пов`язана із врегулюванням земельних відносин направляє інформацію про використання земельних ділянок з порушенням законодавства до органів прокуратури та готує позов про примусове відшкодування і збитків в судовому порядку.

Місцевим господарським судом вірно встановлено, що земельна ділянка за адресою м. Суми, вул. Скрябіна, 5, є сформованою в розумінні ст.79-1 Земельного кодексу України, має визначену площу, межі та конфігурацію, 28.12.2006 їй присвоєний кадастровий №:03:001:0045, що підтверджується витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку.

З матеріалів справи вбачається, що 12.08.2004 ТОВ «Стройселмі-ЛТД» отримало від ВАТ «Краснопільський маслозавод» у власність нежитлові приміщення, розташовані за адресою: м. Суми, вул. Скрябіна, 5, а саме: виробничий корпус, сховище під літерами «Б, Э» - цегляний, площею 1436,4 кв.м.; склад під літерою «Ф» - цегляний, площею 207,9 кв.м.; склад під літерою «П» - цегляний, площею 963,7 кв.м.; склад під літерою «Н» - цегляний, площею 1243,1 кв.м.; склад, навіс під літерами «Д, З» - цегляний, площею 913,0 кв.м.; склад під літерою «Ж» - метал, каркас, площею 171,1 кв.м.; гараж під літерою «Т» - цегляний; будівля вісової під літерою «Ч» - цегляна, площею 91,8 кв.м.; прохідна під літерою «Ц» - цегляна, площею 78,3 кв.м.; огорожа під номером 1,2,4 - метал, з/бетон; котельня «Я» - цегляна; адмінбудівля під літерою «Х» - цегляна, площею 242,9 кв.м., склад під літерою «У» - цегляний, площею 343,1 кв.м.

У подальшому, 12.05.2006 між ТОВ «Стройселмі-ЛТД» (продавець) і ТОВ «Сумиагропромінвест» (покупець, третя особа) було укладено договір купівлі-продажу нежилого приміщення, відповідно до умов якого відповідач зобов`язувався передати у власність третій особі нежитлові приміщення: склад цегляний літ. «Ф» - площею 207,9 кв.м.; адмінбудівлю цегляну під літерою «Х» - площею 242,9 кв.м., які знаходяться за адресою: м. Суми, вул. Скрябіна, 5 , а третя особа зобов`язувалась прийняти вказані «Об`єкти» та сплатити їх ціну на умовах, передбачених цим договором.

Як правильно зазначив суд першої інстанції, предметом регулювання глави 83 Цивільного кодексу України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Відповідно до частин першої та другої статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 Цивільного кодексу України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 Цивільного кодексу України.

За змістом приписів глав 82 і 83 Цивільного кодексу України для деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних - приріст майна в набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності в деліктних зобов`язаннях. Натомість для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої.

Таким чином, обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна.

Як вірно вказав суд першої інстанції, предметом позову в цій справі є стягнення з власника об`єктів нерухомого майна безпідставно збережених коштів орендної плати за фактичне користування без належних на те правових підстав земельною ділянкою, на якій ці об`єкти розміщені.

Відповідач в обґрунтування своїх заперечень позовним вимогам, серед іншого, посилається зокрема на те, що має значення площа, яку фактично використовує відповідач, і підтвердження її належними доказами, а не просто факт формування земельної ділянки в один об`єкт цивільних прав з відповідною площею з подальшою передачею її в оренду відповідачу.

Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду Україні від 20 грудня 2019 року у справі №917/266/19 та Постанові Великої Палати Верховного Суду України від 04 грудня 2019 року у справі 917/1739/17.

Перехід прав на земельну ділянку, пов`язаний з переходом права на будинок, будівлю або споруду, регламентується Земельним кодексом України. Так, якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача (частина друга статті 120 Земельного кодексу України). Набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці, є підставою припинення права користування земельною ділянкою у попереднього землекористувача (пункт «е» частини першої статті 141 цього Кодексу).

За змістом глави 15 Земельного кодексу України у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, право користування земельною ділянкою комунальної власності реалізується, зокрема, через право оренди.

Частина перша статті 93 Земельного кодексу України встановлює, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Землекористувачі також зобов`язані своєчасно сплачувати орендну плату (пункт «в» частини першої статті 96 Земельного кодексу України).

Право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права (стаття 125 Земельного кодексу України).

Отже, як вірно зазначив суд першої інстанції, за змістом указаних приписів законодавства, виникнення права власності на будинок, будівлю, споруду не є підставою для виникнення права оренди земельної ділянки, на якій вони розміщені та яка не була відведена в оренду попередньому власнику. Право оренди земельної ділянки виникає на підставі відповідного договору з моменту державної реєстрації цього права. Проте з огляду на приписи частини другої статті 120 Земельного кодексу України не вважається правопорушенням відсутність у власника будинку, будівлі, споруди зареєстрованого права оренди на земельну ділянку, яка має іншого власника і на якій розташоване це нерухоме майно.

Положеннями ч.2 ст.19 Конституції України закріплено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та Законами України.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що в даному контексті, словосполучення «на підставі» - означає, що суб`єкт владних повноважень: 1) повинен бути утвореним у порядку, визначеному Конституцією та законами України; 2) зобов`язаний діяти на виконання закону, за умов та обставин, визначених ним; «у межах повноважень» - означає, що суб`єкт владних повноважень повинен приймати рішення, а дії вчиняти відповідно до встановлених законом повноважень, не перевищуючи їх; «у спосіб» - означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний дотримуватися встановленої законом процедури і форми прийняття рішення або вчинення дії і повинен обирати лише визначені законом засоби (правова позиція Вищого господарського суду України з постанови від 24.01.2017, справа №910/10057/16).

Позивач, звертаючись з позовом до матеріалів справи додано акт комісії про визначення збитків, заподіяних ТОВ «Стройселмі-ЛТД» територіальній громаді м. Суми внаслідок використання земельної ділянки по вул. Скрябіна, 5, з порушенням законодавства від 16.09.2019. Однак із вказаного акту не вбачається на якій саме підставі та з яких обставин комісія дійшла висновку, що відповідачем використовується земельна ділянка саме розміром 1,2208 га. Вказаних обставин не було встановлено і під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки в даних правовідносинах мова йде про стягнення з відповідача безпідставно збережених ним сум орендної плати, яку він мав би сплачувати за фактичне користування земельною ділянкою, то на переконання колегії, площа цієї фактично використовуваної земельної ділянки має визначальне значення для розрахунку таких сум.

Суд апеляційної інстанції критично відноситься щодо посилань скаржника на рішення ради, як на підтвердження фактичного користування саме вказаною у ньому площі земельної ділянки. Колегія суддів зазначає, вказаним рішенням ради, відбувалось затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж та передача в оренду відповідачу земельної ділянки певного розміру. При цьому, зазначене не свідчать про фактичне користування відповідачем саме такою площею земельної ділянки, а лише про намір відповідача взяти в оренду земельну ділянки такого розміру, враховуючи, що частину нежилих приміщень відповідачем було продано третій особі за договором купівлі-продажу 12.05.2006, а отже і розрахована позивачем сума неодержаної ним суми орендної плати, не підтверджена.

Щодо необхідність підтвердження розміру земельної ділянки, якою фактично користується особа, до якої подано позов органом місцевого самоврядування про стягнення неодержаних доходів у розмірі орендної плати, зокрема, актом обстеження, визначення меж, площі та конфігурації земельної ділянки звернула свою увагу Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20.11.2018 у справі № 922/3412/17, та у постанові від 04.12.2019 зі справи № 917/1739/17.

Таким чином, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з висновком суду першої інстанції, що подані позивачем докази не доводять фактичного користування відповідачем земельною ділянкою саме в розмірі 1,2208 га, який був взятий за основу при розрахунку збитків. Користування відповідачем зазначеного розміру земельної ділянки не було підтверджено скаржником і під час нового розгляду справи у суді апеляційної інстанції. Натомість, судом апеляційної інстанції встановлено, що вказаній земельній ділянці знаходиться нерухоме майно ТОВ «Сумиагропромінвест», яке останнє придбало за договором купівлі-продажу 12.05.2006.

При цьому, на переконання колегії суддів, необгрунованою є інформація зазначена у Акті комісії про визначення та відшкодування збитків від 16.09.2019 року щодо того, що на даній земельній ділянці знаходяться виробничі приміщення що є власністю ТОВ «Стройселмі-ЛТД», оскільки, як зазначалося вище та встановлено судом, 12.05.2006 між ТОВ «Стройселмі-ЛТД» (продавець) і ТОВ «Сумиагропромінвест» (покупець, третя особа) було укладено договір купівлі-продажу нежилого приміщення, відповідно до умов якого відповідач зобов`язувався передати у власність третій особі нежитлові приміщення: склад цегляний літ. «Ф» - площею 207,9 кв.м.; адмінбудівлю цегляну під літерою «Х» - площею 242,9 кв.м., які знаходяться за адресою: м. Суми, вул. Скрябіна, 5 . Зазначений правочин був зареєстрований 12.05.2006 у Державному реєстрі правочинів за номером 1300452.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відомості зазначені в Акті з визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам станом на 10 липня 2019 року не відповідають дійсності, а акт не може бути належним та допустимим доказом в розумінні статей 76 та 78 ГПК України.

Крім того, колегія суддів критично ставиться до доводів скаржника з приводу того, що після прийняття рішення Сумської міської ради №4812-МР від 27.03.2019 і на час розгляду справи, відповідач не скористався своїм правом на укладання договору оренди земельної ділянки. Судова колегія звертає увагу на те, що в матеріалах справи містяться письмові докази, які свідчать про те, що відповідачем і третьою особою активно вчинялись спроби щодо укладення договорів оренди з позивачем, а саме: копія заяви від 09.10.2018 року про надання дозволу на розробку проекту землеустрою ТОВ «Сумиагропромінвест», копія заяви ТОВ «Сумиагропромінвест» від 22.11.2018 до Ф0П Грицик Г.О. на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0.1800 для виробничих цілей, яка знаходиться за адресою м. Суми, вул. Скрябіна, 5 , копія проекту землеустрою з цільового призначення: для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості за адресою: в м. Суми, вул. Скрябіна, 5 на території Сумської міської ради м. Суми Сумської області, а також копією висновку ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області про розгляд проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки від 01.03.2019 №2174/82-19, який погоджено висновок Управлінням архітектури та містобудування Сумської міської ради від 29.03.2019 №198/0801-14. В той же час, Сумська міська рада на час розгляду справи у суді першої інстанції не затвердила розроблений проект. Такі докази в матеріалах справи відсутні.

Статтею 16 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Захист цивільних прав та інтересів судом здійснюється у спосіб встановлений законом або договором.

Перелік основних способів захисту цивільних прав та інтересів визначається ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України, до яких, зокрема, відноситься: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує прав; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення. Аналогічні положення містить ч. 2 ст. 20 Господарського кодексу України.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Таким чином, вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам визначеним законодавством встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем не подано належних та допустимих доказів на підтвердження розміру коштів, безпідставно збережених відповідачем, не подано доказів порушення права позивача з боку відповідача, а отже позовні вимоги щодо стягнення з ТОВ «Стройселмі-ЛТД» 448541 грн 19 коп коштів, безпідставно збережених відповідачем, є неправомірними та необґрунтованими, а тому, місцевим господарським судом правомірно відмовлено у їх задоволенні.

Щодо заяви про застосування строку позовної давності, що була додана до відзиву на позов, колегія суддів зазначає наступне.

Виходячи з вимог ст. 261 ЦК України, позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості.

І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем.

А отже, відмова в задоволенні позову у зв`язку з відсутністю порушеного права не потребує зазначення у рішенні суду висновку щодо вирішення питання спливу позовної давності як додаткової підстави для відмови в задоволенні позову.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.12.2019 № 522/1029/18 .

Враховуючи, що місцевий господарський суд дійшов до висновку про необґрунтованість позовних вимог, з яким погодився суд апеляційної інстанції при новому розгляді справи, заява про застосування строків позовної давності до позовних вимог задоволенню не підлягає.

Разом з тим виконуючи вказівки Верховного Суду викладені у постанові від 19.04.2021 у даній справі, про те, що при новому апеляційному розгляді справи № 920/309/20 апеляційному господарському суду слід достеменно установити момент початку перебігу строку позовної давності щодо вимог, заявлених позивачем у цій справі, колегія судді зазначає наступне.

Як вбачається з позовної заяви, з грошовими вимогами про стягнення неодержаного доходу у вигляді орендної плати за період з 01.09.2016 по 31.08.2019 позивач звернувся до суду 02.04.2020.

Судом встановлено, що відповідач не визнавав кондиційних зобов`язань за участю сторін спору та не визнавав зобов`язання сплатити на користь позивача грошові кошти у вигляді неодержаної орендної плати. Відповідач не вчиняв жодних дій, які є підставою для переривання строку позовної давності.

При цьому, відносини сторін, пов`язані з укладенням нового договору оренди земельної ділянки за своїм змістом та предметом жодним чином не пов`язані із заявленими грошовими вимогами, не можуть свідчити про визнання відповідачем грошового обов`язку, а отже бути підставою для переривання строку позовної давності.

Таким чином, до грошових вимог позивача, заявлених за період з 01.09.2016 по 01.04.2017 строк позовної давності сплинув. Однак, наслідки спливу строку позовної давності до вказаних вимог не застосовуються, оскільки суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні позову у зв`язку з відсутністю порушеного права. Позивачем не доведено, що відповідач користується земельною ділянкою саме в розмірі 1,2208 га, який був взятий за основу при розрахунку збитків.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року).

Згідно з ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Принцип змагальності процесу означає, що кожній стороні повинна бути надана можливість ознайомитися з усіма доказами та зауваженнями, наданими іншою стороною, і відповісти на них (п. 63 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїс-Матеос проти Іспанії» від 23.06.1993).

Дія принципу змагальності ґрунтується на переконанні: протилежність інтересів сторін найкраще забезпечить повноту матеріалів справи через активне виконання сторонами процесу тільки їм притаманних функцій. Принцип змагальності припускає поєднання активності сторін у забезпеченні виконання ними своїх процесуальних обов`язків із забезпеченням судом умов для здійснення наданих їм прав.

У Рекомендаціях R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на удосконалення судової системи, наголошується на тому, що суд повинен, принаймні в ході попереднього засідання, а якщо можливо, і протягом всього розгляду, відігравати активну роль у забезпеченні швидкого судового розгляду, поважаючи при цьому права сторін, в тому числі і їх право на неупередженість. Зокрема, він повинен володіти повноваженнями proprio motu, щоб вимагати від сторін пред`явлення таких роз`яснень, які можуть бути необхідними; вимагати від сторін особистої явки, піднімати питання права; вимагати показань свідків, принаймні в тих випадках, коли мова йде не тільки про інтереси сторін, що беруть участь у справі, тощо. Такі повноваження повинні здійснюватися в межах предмета розгляду.

Обов`язок доказування, встановлений статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

До того ж, суд зазначає, що однією з засад здійснення господарського судочинства у відповідності до статті 2 Господарського процесуального кодексу України є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Принцип рівності сторін у процесі - у розумінні «справедливого балансу» між сторонами - вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п. 33 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Домбо Бегеер Б. В. проти Нідерландів» від 27.10.1993).

У відповідності до ст. 42 ГПК України учасники справи користуються рівними процесуальними правами. Учасники справи мають право подавати докази; брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом; брати участь у дослідженні доказів; ставити питання іншим учасникам справи.

Відповідно до ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Отже, виходячи з вищевикладеного, як в суді першої інстанції так і в суді апеляційної інстанції Сумською міською радою не було подано належних та переконливих доказів на підтвердження заявленого позову. Судова колегія звертає увагу, що доводи та заперечення викладені у апеляційній скарзі на рішення суду першої інстанції не знайшли свого підтвердження під час нового розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що рішення господарського суду Сумської області від 14.09.2020, прийняте після повного з`ясування обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими, а також у зв`язку з правильним застосуванням норм матеріального права, є таким що відповідає нормам закону.

Таким чином, в задоволенні апеляційної скарги Сумської міської ради слід відмовити, а оскаржуване рішення господарського суду Сумської області від 14.09.2020 - залишити без змін.

Судові витрати розподіляються відповідно до вимог ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 129, 232-241, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу Сумської міської ради на рішення Господарського суду Сумської області від 14.09.2020 у справі №920/308/20 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Сумської області від 14.09.2020 у справі №920/308/20 залишити без змін.

3. Судові витрати (судовий збір) за розгляд апеляційної скарги покладаються на Сумську міську раду.

4. Матеріали справи №920/308/20 повернути до Господарського суду Сумської області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до ст. 287-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст підписано 09.07.2021.

Головуючий суддя О.В. Тищенко

Судді С.Я. Дикунська

Є.Ю. Шаптала