СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" липня 2021 р. Справа № 922/3722/20

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Пушай В.І., суддя Попков Д.О., суддя Стойка О.В.

секретар судового засідання Бірчак К.Є.

за участю представників:

від позивача не з`явився;

від відповідача не з`явився;

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Юліс-А», с. Кутузіка Харківської області вх. № 1898 Х/З на ухвалу господарського суду Харківської області від 17.05.2021р. у справі № 922/3722/20 (суддя Жиляєв Є.М.)

за позовом Громадської спілки «Українська ліга авторських та суміжних прав», м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Юліс-А», с. Кутузіка Харківської області

про стягнення 207 812,00 грн.

ВСТАНОВИЛА:

16.11.2020 Громадська спілка «Українська ліга авторських та суміжних прав» (далі ГС «УЛАСП», позивач) звернулася до ГСХО з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Юліс-А» (далі ТОВ «Юліс-А», відповідач) паушальної суми в розмірі 250 000,00 грн.

09.12.2020 позивач звернувся до суду першої інстанції із заявою про зменшення розміру позовних вимог та просив стягнути з відповідача на свою користь паушальну суму у розмірі 207 812,00 грн.

Ухвалою ГСХО від 22.12.2020 на підставі п. 2 ч. 2 ст. 46 ГПК України дану заяву позивача прийнято до розгляду.

20.04.2021 позивачем на електронну пошту ГСХО надіслано заяву про залишення позову без розгляду, яка ухвалою ГСХО від 20.04.2021 була задоволена, позов Громадської спілки «Українська ліга авторських та суміжних прав» до ТОВ «Юліс-А» про стягнення 207 812,00 грн. залишений без розгляду.

26.04.2021 судом першої інстанції отримана заява відповідача про стягнення з позивача витрат на правову допомогу у розмірі 30 000,00 грн.

Ухвалою ГСХО від 17.05.2021 у задоволенні даної заяви ТОВ «Юліс-А» відмовлено.

Ухвала суду мотивована, зокрема, з тих підстав, що надані відповідачем документи на підтвердження понесення ним відповідних витрат складені виключно з метою їхнього подання до суду, має місце штучне завищення відповідачем вартості витрат на професійну правничу допомогу, а акт приймання-передачі наданих послуг від 20.04.2021 не може вважатися належним та допустимим доказом у розумінні ст.ст. 76-79 ГПК України.

Не погоджуючись з постановленою ухвалою суду від 17.05.2021, відповідач звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просив оскаржувану ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою стягнути з позивача витрати на правничу допомогу у розмірі 30 000,00 грн.

Внаслідок того, що апеляційна скарга не була підписана уповноваженим представником скаржника ухвалою САГС від 08.06.2021 зазначену апеляційну скаргу повернуто ТОВ «Юліс-А».

З огляду на викладені обставини, скаржник повторно звернувся до суду апеляційної інстанції з аналогічною скаргою, яка мотивована наступним:

- на момент звернення з позовною заявою позивач діяв необґрунтовано;

- висновки суду першої інстанції щодо наданих договорів та акту порушують презумпцію правомірності правочину, закріплену в ст. 204 ЦК України;

- судом першої інстанції проігноровано правові позиції, викладені у постановах ВС від 28.12.2020 у справі № 640/18402/19, від 21.01.2021 у справі № 280/2635/20.

Позивач у визначений ухвалою САГС від 29.06.2021 строк письмовий відзив на апеляційну скаргу не надав, представники сторін у судове засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили, про дату, час та місце розгляду справи сторони повідомлені належним чином.

Відповідно до ч. 1 ст. 271 ГПК України, апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Частинами 1-2 статті 269 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Дослідивши повноту встановлення господарським судом обставин справи та докази у справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку, а також доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених статтею 269 Господарського процесуального кодексу України, судова колегія Східного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 16 ГПК України, учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

За змістом ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Згідно зі ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Однією із основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ГПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Згідно зі ст. 123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. (ч. 8 ст. 129 ГПК України).

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 126 ГПК України).

Водночас за змістом ч. 4 ст. 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог ч. 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 126 ГПК України).

Отже, у розумінні положень ч. 5 ст. 126 ГПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи (аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19).

Відповідно до ч. ч. 5, 6 ст. 130 ГПК України у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

У випадках, встановлених частинами третьою - п`ятою цієї статті, суд може вирішити питання про розподіл судових витрат протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду, рішення про задоволення позову у зв`язку з його визнанням, за умови дотримання відповідною стороною вимог частини восьмої статті 129 цього Кодексу.

Тобто стягнення з позивача компенсації понесених відповідачем витрат, зокрема витрат на правничу допомогу у разі залишення позову без розгляду, можливе у випадку встановлення необґрунтованості дій позивача та за умови дотримання вимог ч. 8 ст. 129 ГПК України.

Обов`язком сторін у господарському процесі є доведення суду тих обставин, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Отже, відповідач повинен зазначити, які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені в ході розгляду справи та в чому вони полягали.

За приписами ч. 1 ст. 169 ГПК України, при розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань.

Заява відповідача від 21.04.2021 про стягнення судових витрат наведеного обґрунтування не містить, так само як і відзив на позов: відповідач лише зазначає про своє непогодження із позовними вимогами та заперечує проти розміру витрат позивача на правничу допомогу в сумі 30 000,00 грн., а також вважає, що з огляду на позицію позивача, розмір гонорару в сумі 30 000,00 грн. є справедливим.

Лише в апеляційній скарзі відповідач зазначає про те, що на момент звернення із позовною заявою позивач діяв необґрунтовано, оскільки позивач мав розуміти що не має необхідних прав на стягнення з відповідача збитків, звернення з позовом суперечить нормам ст. 12 ЗУ «Про ефективне управління майновими правами правовласників у сфері авторського права і (або) суміжних прав», збитки розраховані за тарифами, затвердженими у 2019 році, які не відповідають вимогам даного закону в редакції, чинній на момент звернення позивача з позовом до суду.

Окрім того, судова колегія зауважує, що відносно обґрунтованості розміру заявлених витрат на професійну правничу допомогу та його (розміру) пропорційності предмету спору, необхідно брати до уваги наступне:

- відповідно до практики Європейського суду з прав людини, зокрема, п.95 рішення у справі Баришевський проти України від 26.02.2015р., п.п.34-36 рішення у справі Гімайдуліна і інших проти України від 10.12.2009р., п.80 рішення у справі Двойних проти України від 12.10.2006р., п.88 рішення у справі Меріт проти України від 30.03.2004р. та п.268 рішення у справі East/West Alliance Limited проти України від 02.06.2014р., заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

- відповідно до ст.28 Правил адвокатської етики (затверджені звітно-виборним з`їздом адвокатів України 09.06.2017р.) необхідно дотримуватись принципу розумного обґрунтування розміру оплати юридичної допомоги. Цей принцип набуває конкретних рис через перелік певних факторів, що мають братись до уваги при визначенні розміру оплати: обсяг часу і роботи, що вимагається для адвоката, його кваліфікацію та адвокатський досвід, науково-теоретична підготовка.

Пропорційність є складовим елементом закріпленого ст.8 Конституції України принципом верховенства права, якому за змістом ч.1 ст.11, ч.1 ст.236 Господарського процесуального кодексу України має відповідати будь-яке судове рішення, тоді як покладання на сторону тягарю компенсації неспівмірного розміру понесених іншою стороною витрат на оплату послуг адвоката є несумісним із визначеним ч.1 ст.2 цього Кодексу завданням господарського судочинства, адже матиме фактичний наслідок, тотожний до накладання штрафу.

Як свідчать матеріали справи, разом із заявою про стягнення судових витрат відповідачем суду першої інстанції надано договір про надання правової (юридичної) допомоги № 3-Г від 15.12.2020, предметом якого є надання правової (юридичної) допомоги в обсягах та на умовах, передбачених даним договором.

Пунктами 4.1., 4.2. договору встановлено, що вартість правової допомоги складає 1000,00 грн. за одну витрачену адвокатом годину. Правову (юридичну) допомогу, клієнт сплачує на підставі акту.

Згідно з додатковою угодою до договору №3-Г від 15.12.2020, вартість правової (юридичної) допомоги встановлюється у фіксованому розмірі - 30000,00 грн.

За актом приймання - передачі наданих послуг №1 від 20.04.2021 до договору про надання правової допомоги №3-Г від 15.12.2020 ТОВ «Юліс-А» прийняло, а адвокат надав правову допомогу (послугу) з приводу представництва інтересів клієнта у справі № 922/3722/20, яка розглядається ГСХО, на суму 30 000,00 грн.

При цьому, як сам договір, так і ця додаткова угода до нього надані відповідачем вже після постановлення місцевим господарським судом ухвали про залишення позову без розгляду від 20.04.2021, а всі 3 перелічені документи (договір, додаткова угода, акт) не містять підписів адвоката Щеглова Д.С. та ТОВ "Юліс-А", замість цього у відповідних графах значиться прописом слово "підпис".

13.05.2021 відповідачем подано клопотання (вх. №10930) про долучення до матеріалів справи договору №3-Г про надання правової (юридичної) допомоги від 15.12.2020, додаткової угоди від 01.02.2021 до договору №3-Г від 15.12.2020 та акту приймання - передачі наданих послуг від 20.04.2021, які вже містили підписи сторін, із засвідченням цих підписів відповідними печатками.

Таким чином, суд першої інстанції правомірно та обґрунтовано дійшов висновку про те, що ці документи були складені виключно для подання їх до суду, оскільки відповідач у своєму відзиві на позовну заяву від 17.12.2020 зазначив суму судових витрат у розмірі 5000,00 грн. адвокатського гонорару за надання правової допомоги, а вже після постановлення судом ухвали про залишення позову без розгляду від 20.04.2021, відповідачем 26.04.2021 подано заяву про стягнення судових витрат із витягами з договору №3-Г про надання правової (юридичної) допомоги від 15.12.2020, додаткової угоди від 01.02.2021 до договору №3-Г від 15.12.2020 (в якій вартість правової допомоги встановлюється у фіксованому розмірі - 30000,00 грн.), а також акту приймання - передачі наданих послуг №1 до договору про надання правової допомоги №3-Г від 15.12.2020, не підписаних сторонами, що, в свою чергу, свідчить про штучне завищення вартості судових витрат на професійну правничу допомогу.

До того ж, відповідач не надав суду першої інстанції розрахунків витрат, інших документів, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги.

Інформація, яка міститься в акті приймання - передачі наданих послуг від 20.04.2021 не може вважатися тим розрахунком (детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат часу по кожному із видів робіт, необхідних для надання правничої допомоги), подання якого є необхідною умовою для стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Тобто, зазначений акт приймання - передачі наданих послуг від 20.04.2021 не може вважатися належним та допустимим доказом в розумінні статей 76-79 Господарського процесуального кодексу України, а доводи апеляційної скарги не спростовують ґрунтовності висновків місцевого господарського суду.

Крім того, в оскаржуваній ухвалі суду зазначено, що судом не було встановлено обставин щодо наявності необґрунтованих дій позивача.

Судова колегія звертає увагу, що на виконання вимог ст. 130 ГПК України відповідач мав мотивувати в чому саме полягає необґрунтованість дій позивача, наслідком чого є необхідність у стягненні з нього витрат на професійну правничу допомогу, понесених відповідачем, проте відповідних доводів у суді першої інстанції відповідачем наведено не було, що свідчить про порушення ним означених вимог чинного процесуального законодавства та є додатковою підставою для відмови у задоволенні його заяви про стягнення судових витрат в сумі 30 000,00 грн.

Враховуючи викладене, відповідачем доведено надання йому правової допомоги адвокатом Щегловим Д.С. під час розгляду справи № 922/3722/20 місцевим господарським судом, проте внаслідок неналежного виконання означених вимог ГПК України, а також неналежного оформлення документів, наданих разом із згаданою заявою та ненадання всіх необхідних доказів на підтвердження розрахунків витрат, інших документів, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги в межах цієї справи, ГСХО на законних підставах відмовив у задоволенні заяви ТОВ «Юліс-А» про стягнення судових витрат, у зв`язку з чим оскаржувана ухвала суду підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 126, 129, 221, 244, 269, 270, 275, 276, 281, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу господарського суду Харківської області від 17.05.2021 у справі № 922/3722/20 залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, віднести на скаржника.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 20-ти днів.

Повний текст постанови складено 20.07.2021

Головуючий суддя В.І. Пушай

Суддя Д.О. Попков

Суддя О.В. Стойка