ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
УХВАЛА

14 липня 2021 року Справа № 915/1052/21

м. Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області у складі судді Смородінової О.Г.,

розглянувши матеріали

за позовом: Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Україна» (56301, Миколаївська обл., Врадіївський район, смт Врадіївка, вул. Героїв Врадіївщини», буд. 59; ідентифікаційний код 03764353)

до відповідача: Врадіївської селищної ради (56301, Миколаївська обл., Врадіївський район, смт Врадіївка, вул. Незалежності, буд. 91; ідентифікаційний код 04376699)

про: визнання протиправною бездіяльності, скасування рішення та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

09.07.2021 Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Україна» звернулося до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою № 08/07-2021 від 08.07.2021 (з додатками), в якій просить суд:

- прийняти позовну заяву та відкрити провадження у справі;

- визнати протиправною бездіяльність Врадіївської селищної ради щодо невнесення на розгляд чергової сесії заяв СТОВ Агрофірма Україна та щодо неприйняття на засіданні 9 сесії восьмого скликання Врадіївської селищної ради рішення за результатами розгляду заяв СТОВ Агрофірма Україна про надання дозволу на виготовлення технічної документації щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок на невитребувані (нерозподілені) земельні частки (паї) для отримання в оренду СТОВ «АФ «Україна»;

- визнати рішення Врадіївської селищної ради №18 від 27.05.2021 таким, що прийняте з порушенням вимог законодавства щодо врахування переважного права на укладення договору оренди земельних ділянок невитребуваних (нерозподілених) земельних ділянок (паїв);

- скасувати рішення Врадіївської селищної ради №18 від 27.05.2021 року в частині надання дозволу ОСОБА_1 на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок невитребуваних (нерозподілених) земельних ділянок (паїв) загальною площею 11,80 га;

- зобов`язати Врадіївську селищну раду на найближчому пленарному засіданні (сесії) повторно розглянути заяви СТОВ Агрофірма «Україна» №10 від 24.03.2021, №22 від 21.04.2021 року, №23 від 21.04.2021, №24 від 21.04.2021 року про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок невитребуваних (нерозподілених) земельних ділянок (паїв);

- стягнути з Врадіївської селищної ради на користь Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Україна» () судові витрати у розмірі 3405,00 грн.

Дослідивши вказану позовну заяву, суд дійшов висновку про повернення останньої позивачу, з огляду на таке.

Судовий захист прав суб`єктів господарювання передбачає їх звернення до відповідного судового органу з метою поновлення чи визнання прав зазначених суб`єктів, якщо ці права порушені, не визнаються чи оспорюються. Втім, таке звернення до суду обумовлене дотриманням вимог процесуального закону, що надає можливість доступу особи до правосуддя та отримання нею судового захисту, гарантованого статтею 55 Конституції України.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Як свідчить прецедентна практика Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух.

При цьому слід враховувати, що право на справедливий суд охоплює не лише стадію розгляду справи по суті, але також дотримання всіх процедур, що передбачені національним законодавством і повинні відбуватися до відкриття провадження у справі.

Як зазначено в рішеннях Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі «Пелевін проти України» (заява № 24402/02), від 30.05.2013 у справі «Наталія Михайленко проти України» (заява № 49069/11), право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг; оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання, що може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб.

Тим не менш, обмеження, що застосовуються, не повинні обмежувати доступ, що залишається для особи, у такий спосіб або такою мірою, щоб сама суть права була порушена. Більш того, обмеження не відповідає п. 1 ст. 6 Конвенції, якщо воно не переслідує легітимну ціль та якщо немає розумного співвідношення між засобами, що застосовуються та ціллю, якої прагнуть досягти.

Відтак, механізм реалізації вищевказаного права, яке закріплене в Основному Законі, включає в себе необхідність дотримання вимог процесуального законодавства при зверненні до суду.

Статтею 173 Господарського процесуального кодексу України визначено підстави та порядок об`єднання і роз`єднання позовних вимог. Зокрема, згідно з частиною першою цієї статті в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги. Похідною позовною вимогою є вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги).

Підстава позову це фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позивача. Отже, вимоги повинні випливати з тих самих фактичних обставин, на яких вони ґрунтуються.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Отже, позивач має право об`єднати в одній позовній заяві кілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами. Однорідними можуть вважатися позовні заяви, які пов`язані з однорідними позовними вимогами і водночас подані одним і тим же позивачем до одного й того самого відповідача (чи відповідачів) або хоча й різними позивачами, але до одного й того ж відповідача. Однорідними ж позовними вимогами є такі, що виникають з одних і тих самих або з аналогічних підстав і водночас пов`язані між собою одним і тим самим способом захисту прав і законних інтересів.

При цьому, за змістом ст. 21 ГПК України не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Відповідно до ч. 4 ст. 173 ГПК України, не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, якщо інше не встановлено законом.

З матеріалів позовної заяви № 08/07-2021 від 08.07.2021 вбачається, що позивачем у даній позовній заяві об`єднано 4 позовні вимоги немайнового характеру, а саме про:

- визнання протиправною бездіяльності Врадіївської селищної ради щодо невнесення на розгляд чергової сесії заяв позивача та щодо неприйняття на засіданні 9 сесії восьмого скликання Врадіївської селищної ради рішення за результатами розгляду відповідних заяв;

- визнання рішення Врадіївської селищної ради №18 від 27.05.2021 таким, що прийняте з порушенням вимог законодавства щодо врахування переважного права на укладення договору оренди земельних ділянок невитребуваних (нерозподілених) земельних ділянок (паїв);

- скасування рішення Врадіївської селищної ради №18 від 27.05.2021 року в частині надання дозволу ОСОБА_1 на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок невитребуваних (нерозподілених) земельних ділянок (паїв) загальною площею 11,80 га;

- зобов`язання Врадіївської селищної ради на найближчому пленарному засіданні (сесії) повторно розглянути заяви позивача про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок невитребуваних (нерозподілених) земельних ділянок (паїв).

Водночас, як з обґрунтування обставин пред`явленого позову, так і з доданих до позовної зави доказів, суд не вбачає зазначення позивачем як нормативного, так і фактичного (із посиланням на конкретні докази) обґрунтування підстав для об`єднання вищевказаних позовних вимог, оскільки надані суду докази та викладені в позовній заяві обставини свідчать про те, що заявлені позовні вимоги підлягають розгляду в порядку різного судочинства.

По-перше, немайнові вимоги стосовно визнання протиправною бездіяльності Врадіївської селищної ради та зобов`язання Врадіївської селищної ради на найближчому пленарному засіданні (сесії) повторно розглянути заяви позивача про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою є публічно-правовими та за суб`єктним складом сторін підлягають розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Так, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України).

Адміністративною справою у розумінні ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, тобто спір у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

За правилами п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження;

Ужитий у цій процесуальній нормі термін «суб`єкт владних повноважень» означає орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України).

Таким чином, визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є наявність публічно-правового спору, тобто спору, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, і який виник у зв`язку з виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

З аналізу наведених процесуальних норм вбачається, що до адміністративної юрисдикції відноситься справа, яка виникає зі спору в публічно-правових відносинах, що стосується цих відносин, коли один з його учасників суб`єкт владних повноважень, здійснює владні управлінські функції у цьому процесі або за його результатами владно впливає на фізичну чи юридичну особу та порушує їх права, свободи чи інтереси в межах публічно-правових відносин.

За змістом положень ст. 122 Земельного кодексу України вирішення питань щодо передачі земельних ділянок у власність або в користування із земель державної чи комунальної власності належить до компетенції відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування.

Зокрема, сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або в користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що виникнення спірних правовідносин обумовлено стверджуваними позивачем протиправними діями/рішенням відповідача при вирішенні питання, яке в силу законодавчих приписів належить до його виключної компетенції, а тому законність таких дій/рішень (бездіяльності) органу місцевого самоврядування, підлягає перевірці адміністративним судом.

Вказане mutatis mutandis узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постановах від 22.01.2019 у справі № 371/957/16-а та від 06.02.2019 у справі № 346/2888/16-а.

По-друге, немайнові вимоги щодо визнання рішення Врадіївської селищної ради №18 від 27.05.2021 таким, що прийняте з порушенням вимог законодавства та щодо скасування рішення Врадіївської селищної ради №18 від 27.05.2021 року в частині надання дозволу ОСОБА_1 на виготовлення технічної документації із землеустрою є приватноправовими вимогами, які підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, у зв`язку з таким.

Врадіївська селищна рада у правовідносинах щодо надання дозволу громадянину на виготовлення технічної документації із землеустрою, діє як орган, через який реалізуються повноваження власника земельних ділянок, та вступає в цій частині з юридичними та фізичними особами у цивільні та господарські правовідносини.

Положеннями ч. 2 ст. 13 Конституції України визначено, що кожний громадянин має право користуватися природними об`єктами права власності народу відповідно до закону.

Громадяни та юридичні особи у визначеному законом порядку набувають прав власності та користування земельними ділянками відповідно до їх цільового призначення для ведення господарської діяльності або задоволення особистих потреб. Відносини, пов`язані з набуттям і реалізацією громадянами, юридичними особами прав на земельні ділянки та з цивільним оборотом земельних ділянок, є цивільно-правовими.

Рішення суб`єкта владних повноважень у сфері земельних відносин може оспорюватися з точки зору його законності, а вимога про визнання рішення незаконним - розглядатися в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо за результатами реалізації рішення у фізичної чи юридичної особи виникло право цивільне й спірні правовідносини, на яких ґрунтується позов, мають приватноправовий характер. У такому випадку вимогу про визнання рішення незаконним можна розглядати як спосіб захисту порушеного цивільного права за статтею 16 Цивільного кодексу України та пред`являти до суду для розгляду в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо фактично підґрунтям і метою пред`явлення такої позовної вимоги є оспорювання цивільного права особи.

Таким чином, вимога про скасування рішення суб`єкта владних повноважень, ухваленого на користь фізичної особи, в якої з цього рішення виникли відповідні права та обов`язки, безпосередньо стосується прав та обов`язків цієї особи, тому відповідний спір має розглядатися судом за правилами Цивільного процесуального кодексу України.

Вказане узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постановах від 19.11.2019 у справі № 911/3677/17, від 15.10.2019 у справі № 911/3749/17, від 01.10.2019 у справі № 911/2034/16.

При цьому, те, що при поданні даного позову фізична особа ОСОБА_1 не зазначена позивачем як відповідач, не може бути підставою для розгляду спору господарськими судами, адже предмет спору безпосередньо стосується прав і обов`язків такої фізичної особи.

Аналогічну правову позицію викладено в постанові Великої падати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі № 911/4111/16.

Відповідно до ч. ч. 1, 5 (п. 2) ст. 174 Господарського процесуального кодексу України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 162, 164, 172 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. Суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи також у разі, якщо порушено правила об`єднання позовних вимог (крім випадків, в яких є підстави для застосування положень статті 173 цього Кодексу).

Підстав для застосування положень ст. 173 ГПК України судом не встановлено.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає поверненню заявнику без розгляду для роз`єднання позовних вимог.

Повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню з нею до господарського суду в загальному порядку після усунення недоліків (ч. 8 ст. 174 ГПК України).

Керуючись ст. ст. 174 (п. 2 ч. 5), 232, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

Позовну заяву Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Україна» № 08/07-2021 від 08.07.2021 та додані до неї документи у справі № 915/1052/21 повернути заявнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена у порядку та у строки, визначеному статтями 255, 256 і підпунктом 17.5 пункту 17 Розділу ХІ «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України.

Додатки (лише на адресу позивача): позовна заява № 08/07-2021 від 08.07.2021 з доданими до неї документами, у тому числі платіжне доручення № 2169 від 08.07.2021 на 31 арк.

Суддя О.Г. Смородінова