Господарський суд Рівненської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" липня 2021 р. м. Рівне Справа № 918/964/20

Господарський суд Рівненської області у складі судді Марач В.В., при секретарі судового засідання Мельник В.Я., розглянувши у загальному позовному провадженні матеріали справи

за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІН НОМЕР_1 )

до відповідача ОСББ "Богоявленська, 4А" (33022, м. Рівне, вул. Богоявленська, буд.4а, )

про визнання недійсним та скасування рішення загальних зборів ОСББ "Богоявленська, 4А"

В судовому засіданні приймали участь:

від позивача: адвокат Лук`янчук С.М.;

від відповідача: голова ОСББ Веремчук Ю.М. , адвокат Бідюк Т.В..

судовий експерт: Скрипник М.М.

ВСТАНОВИВ:

Кнапець Віктор Якович (далі по тексту Позивач, ОСОБА_1 ) звернувся в Господарський суд Рівненської області з позовом до ОСББ "Богоявленська, 4А" (далі по тексту Відповідач, ОСББ "Богоявленська, 4А", ОСББ) в якому просить визнати недійсним та скасувати рішення загальних зборів ОСББ "Богоявленська 4А", оформлене протоколом №2 від 29 грудня 2016 року.

В обґрунтування позовних вимог Позивач посилається на те, що у листопаді 2018 року з Єдиного державного реєстру судових рішень йому стало відомо про наявність у провадженні Рівненського міського суду Рівненської області судової справи №569/19612/18 за позовом Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Богоявленська 4а" до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення заборгованості. Ознайомившись з матеріалами справи, Позивачу також стало відомо про наявність протоколу №2 зборів Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, проведених 29 грудня 2016 року за адресою місцезнаходження багатоквартирного будинку: АДРЕСА_2 . На вказаних зборах вирішували наступні питання порядку денного:

1.Затвердження розміру внесків на утримання будинку та прибудинкової території на 2017 рік в розмірі: 3 грн. 16 коп. /1 м.кв. загальної площі квартири.

2.Затвердження кошторису на 2017 рік.

3.Вирішення питання про участь у муніципальній програмі з енергозбереження на 2017 рік (капітальний ремонт системи водопроводу, каналізації і опалення).

За результатами розгляду питань порядку денного цих зборів були прийняті наступні рішення: По 1 (першому) питанню вирішили: Встановити внески на утримання будинку та прибудинкової території з 01 січня 2017 року в розмірі 3,16 грн. за 1 кв.м. загальної площі, по 2 (другому) питанню вирішили: Затвердити запропонований кошторис на 2017 рік, по 3 (третьому) питанню вирішили: Прийняти участь у Муніципальній програмі сталого розвитку міста Рівного на 2013...2017 р.р. з енергозбереження.

Позивач вважає, що вказане рішення загальних зборів об`єднання співвласників багатоквартирного будинку є незаконним, порушує його права та охоронювані законом інтереси так, як він не був повідомлений про проведення зборів Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, проведених 29 грудня 2016 року за адресою місцезнаходження багатоквартирного будинку: АДРЕСА_2 .

Ухвалою суду від 12 жовтня 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

29 жовтня 2020 року Відповідач надав суду відзив на позов в якому проти позовних вимог Позивача заперечує, посилаючись при цьому на наступне.

Відповідно до ЦК України (ст. 256) позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого права чи інтересу. Так, позовна давність -- це строк протягом якого особа може реалізувати належне їй право на отримання судового захисту порушеного цивільного права чи інтересу шляхом пред`явлення в належному порядку позову до суду.

За загальним правилом позовна давність встановлюється тривалістю 3 (три) роки (ст. 257 ЦК України). За приписами ст. 261 ЦК України визначено, що позовна давність починається від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення свого права або особа (право чиє порушено) довідалася про особу, яка таке право порушила.

Зважаючи, що на момент оголошення про проведення загальних зборів не було коштів на рахунку на відправлення всім жителям рекомендованими листами повідомлень, то ініціативна група прийняла рішення всіх повідомити через поштову скриньку.

Окрім того зазначає, що на загальних зборах жителів будинку АДРЕСА_2 (Розпорядження міського голови від 18.02.2016р. №37-р «Про перейменування топонімічних об`єктів м. Рівного» про зміну назви вулиці « АДРЕСА_13 » на «АДРЕСА_14») у місті Рівне, які відбувалися 29.12.2016 був присутній позивач, а тому він знав, які питання вирішувалися на зборах і знав, які рішення за результатами цих зборів були прийняті. Рішення, які були прийняті на загальних зборах були доведені до відома жителів шляхом вивішування результатів зборів на кожному під`їзді.

Зокрема, відповідач зазначає, що підтвердити викладене можуть свідки, які були присутні за зборах, а саме: ОСОБА_6 , місцепроживання: АДРЕСА_3 ; ОСОБА_7 , місцепроживання: АДРЕСА_4 ; ОСОБА_8 , місцепроживання: АДРЕСА_5 ; ОСОБА_9 , місцепроживання: АДРЕСА_6 ; ОСОБА_10 , місцепроживання: АДРЕСА_7 ; ОСОБА_11 , місцепроживання: АДРЕСА_8 .

Також факт ознайомлення позивача із рішенням загальних зборів, які були оформлені протоколом №2 від 29.12.2016 підтверджує тим, що ним добровільно здійснювалася оплата на утримання будинку та прибудинкової території у березні та липні 2017 року.

Відповідач зазначає, що (1) позивачу було відомо про проведення загальних зборів відповідача. (2) позивач був присутній на загальних зборах 29.12.2016 (3) рішення загальних зборів відповідача, оформлене протоколом №2 від 29,12.2016 було оприлюднено та доведено до відома жителів шляхом розміщення його на кожному під`їзді будинку АДРЕСА_2 , то відповідач вводить суд в оману щодо моменту, коли він дізнався про протокол №2 від 29.12.2016.

З огляду на вищенаведене відповідач вважає, що позовні вимоги є безпідставними, а в задоволенні позовних вимог слід відмовити у зв`язку із пропусками позовної давності.

Також відповідач зазначає, що Позивач в обгрунтування позовних вимог посилається на імперативність вимоги ст. 6 ЗУ «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку», але разом з тим дана стаття врегульовує питання щодо повідомлення співвласників щодо проведення Установчих зборів, які проводяться щодо питання створення ОСББ, а загальні збори, які відбулися 29.12.2016 не були установчими, а тому у відповідності до зазначеного закону не вимагали щоб про такі збори направлялося повідомлення рекомендованим листом чи під розписку. Отож, відповідач вважає, що не порушив вимог закону.

Щодо посилань позивача на ті обставини, що йому невідомо ким скликалися загальні збори на 29.12.2016, то повідомляє, що 10.12.2016 відбулося засідання ініціативної групи зі скликання і проведення зборів Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку. До ініціативної групи увійшли співвласники будинку АДРЕСА_2 , а саме: ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 . Засідання Ініціативної групи було оформлено протоколом №2 від 10,12.2016. Одним із питань, які вирішувала ініціативна група стало питання щодо способу та порядку повідомлення жителів будинку АДРЕСА_2 про загальні збори ОСББ, які мали відбутися 29.12.2016. Ініціативна група прийняла рішення повідомити жителів будинку АДРЕСА_2 шляхом вивішування повідомлень на дошках оголошень при вході в усі під`їзди будинку, продублювати на стіні біля поштових скриньок та вкинути повідомлення в поштові скриньки кожної квартири.

Відповідач вважає, що даний спосіб повідомлення є належним у зв`язку з тим, що таким способом інформація про загальні збори відповідачем була доведена до всіх співвласників і явка співвласників на загальних зборах становила 84,3% (згідно протоколу №2 від 29.12.2016).

Крім того до відзиву відповідачем додано Заяву про застосування строків позовної давності при розгляді справи письмові пояснення свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_15 та клопотання про допит вказаних свідків.

У задоволенні клопотання про допит свідків судом відмовлено, так як підпис свідків на заявах нотаріально не посвідчено, що суперечить п. 3 ст.88 Господарського процесуального кодексу України.

27 листопада 2020 року Позивач надав суду заперечення на відзив у яких зазначив ті ж підстави, що і у позовній заяві.

Ухвалою суду від 01 грудня 2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

15 лютого 2021 року відповідачем подано до суду клопотання про приєднання доказів до матеріалів справи, а саме копії "списку власників квартир, повідомлених про проведення загальних зборів...." на 7 арк. з поясненням причин неможливості подання їх раніше, так як остання знаходилися у членів ініціативної групи.

Вказані причини визнані судом поважними, а відтак подані докази приєднані до матеріалів справи.

12.03.2019 року до суду від Позивача надійшло клопотання, в якому останній просить суд призначити у справі судову експертизу, на вирішення експертизи просить поставити наступні питання:

- чи виконано підпис в рядку 15 списку під назвою «АДРЕСА_1», який підшитий до документу з назвою «Список Власників квартир будинку АДРЕСА_9 повідомлених про проведення загальних зборів, які відбудуться 29 грудня 2016 року о 18:00 за адресою: АДРЕСА_10 » від імені ОСОБА_1 , Позивачем ( ОСОБА_1 ) чи іншою особою?;

- чи замінювалися у списку власників квартир будинку АДРЕСА_9 повідомлених про проведення загальних зборів, які відбудуться 29 грудня 2016 року о 18:00 за адресою: АДРЕСА_10 » аркуші?.

Крім того, Позивач в поданому клопотанні просить доручити проведення експертизи Рівненському Науково-дослідному експертно-криміналістичному центру МВС України (33003, м. Рівне, вул. Гагаріна,39).

Необхідність проведення експертизи обгрунтовує тим, що підпис у рядку 15 списку під назвою " АДРЕСА_11 ", який підшитий до документу з назвою «Список Власників квартир будинку АДРЕСА_9 повідомлених про проведення загальних зборів, які відбудуться 29 грудня 2016 року о 18:00 за адресою: АДРЕСА_10 » ним не виконувався.

Ухвалою суду від 12 березня 2021 року призначено у справі № 918/964/20 судову експертизу. Проведення судової експертизи доручено Рівненському Науково-дослідному експертно-криміналістичному центру МВС України (33003, м. Рівне, вул. Гагаріна,39). На вирішення експерта поставлено наступні питання:

- чи виконано підпис в рядку 15 списку під назвою «АДРЕСА_1», який підшитий до документу з назвою «Список Власників квартир будинку АДРЕСА_9 повідомлених про проведення загальних зборів, які відбудуться 29 грудня 2016 року о 18:00 за адресою: АДРЕСА_10 » від імені ОСОБА_1 , Позивачем ( ОСОБА_1 ) чи іншою особою?;

- чи замінювалися у списку власників квартир будинку АДРЕСА_9 повідомлених про проведення загальних зборів, які відбудуться 29 грудня 2016 року о 18:00 за адресою: АДРЕСА_10 » аркуші?.

Витрати по проведенню експертизи покласти на Позивача - ОСОБА_1 .

Матеріали справи №918/964/20 направлено до Рівненського Науково-дослідного експертно-криміналістичного центу МВС України (33003, м. Рівне, вул. Гагаріна,39). Провадження у справі № 918/964/20 зупинено до отримання висновку експерта.

08 червня 2021 через відділ канцелярії та документального забезпечення суду до господарського суду Рівненської області повернулись матеріали справи №918/964/20 із Рівненського Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України разом із Висновком експерта від 13.07.2020 року №9754/20-54 в якому, зокрема зазначено:

1.Питання: «Чи виконано підпис в рядку 15 списку під назвою «АДРЕСА_1», який підшитий до документу з назвою «Список Власників квартир будинку АДРЕСА_9 повідомлених про проведення загальних зборів, які відбудуться 29 грудня 2016 року о 18:00 за адресою: АДРЕСА_10 » від імені ОСОБА_1 , Позивачем ( ОСОБА_1 ) чи іншою особою?» не вирішувались по причині вказаній в дослідницькій частині висновку експерта.

2.Встановити «Чи замінювалися у списку власників квартир будинку АДРЕСА_9 повідомлених про проведення загальних зборів, які відбудуться 29 грудня 2016 року о 18:00 за адресою: АДРЕСА_10 » аркуші?» не виявляється можливим по причині вказаній в дослідницькій частині висновку експерта.

Ухвалою суду від 15 червня 2021 року поновлено провадження у справі.

У судовому засіданні 13 липня 2021 року представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав наведених у позовній заяві, натомість представники відповідача проти позову заперечили з мотивів наведених у відзиві та поясненнях. Також в даному засіданні надав свої пояснення судовий експерт Рівненського Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України Скрипник М.М..

Розглянувши документи і матеріали, які подані учасниками судового процесу, заслухавши пояснення представників сторін та судового експерта, з`ясувавши обставини на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, безпосередньо дослідивши докази у справі, господарський суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. При цьому господарський суд керувався наступним.

Щодо підвідомчості даного спору саме господарському суду слід зазначити наступне.

Право на доступ до правосуддя є одним з основоположних прав людини. Воно передбачене у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), яка ратифікована Україною.

Поняття суд, встановлений законом стосується не лише правової основи існування суду, але й дотримання ним норм, які регулюють його діяльність (пункт 24 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 20 липня 2006 року у справі Сокуренко і Стригун проти України , заяви № 29458/04 та № 29465/04).

Доступом до правосуддя згідно зі стандартами ЄСПЛ розуміють здатність особи безперешкодно отримати судовий захист як доступ до незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права.

У своїх рішеннях ЄСПЛ указав, що для того щоб право на доступ до суду було ефективним, особа повинна мати чітку фактичну можливість оскаржити діяння, що становить втручання у її права (рішення від 04 грудня 1995 року у справі Белле проти Франції (Bellet v. France)).

Крім того, у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції право на судовий розгляд справи означає право кожної особи на звернення до суду та право на те, що її справа буде розглянута і вирішена судом.

У своїй практиці ЄСПЛ наголошує на тому, що право на розгляд справи означає як право особи звернутися до суду, так і право на те, що її справа буде розглянута та вирішена судом. Перешкоди у доступі до правосуддя можуть виникати як через особливості внутрішнього процесуального законодавства, так і через передбачені матеріальним правом обмеження.

У пункті 52 рішення Меньшакова проти України (заява № 377/02) від 08 квітня 2010 року ЄСПЛ виклав конвенційні стандарти стосовно доступу до суду: Суд повторює, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду з позовом щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Таким чином, він втілює в собі право на суд , яке, згідно з практикою ЄСПЛ, включає в себе не тільки право ініціювати провадження, але й право розраховувати на розгляд спору судом (пункт 25 рішення у справі Кутіч проти Хорватії , заява № 48778/99).

Згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 25 грудня 1997 року у справі № 9-зп щодо офіційного тлумачення статей 55, 64, 124, частини першої статті 55 Конституції України кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку. Суд не може відмовити у правосудді, якщо громадянин України, іноземець, особа без громадянства вважають, що їх права і свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод.

Зміст цього права полягає в тому, що кожен має право звернутися до суду, якщо його права порушені.

Зазначена норма зобов`язує суди приймати заяви до розгляду навіть у випадку відсутності в законі спеціального положення про судовий захист. Відмова суду у прийнятті позовних та інших заяв чи скарг, що відповідають встановленим законом вимогам, є порушенням права на судовий захист, яке відповідно до статті 64 Конституції України не може бути обмежене (пункт 2 цього Рішення).

Єдине обмеження, встановлене Конституцією України, полягає у прямій вказівці закону про обов`язковий досудовий порядок урегулювання такого спору.

Разом з тим відповідно до Рішення Конституційного Суду України № 15-рп/2002 від 09 липня 2002 року у справі № 1-2/2002 за конституційним зверненням Товариства з обмеженою відповідальністю Торговий дім Кампус Коттон клаб щодо офіційного тлумачення положення частини другої статті 124 Конституції України (справа про досудове врегулювання спорів) положення частини другої статті 124 Конституції України щодо поширення юрисдикції судів на всі правовідносини, що виникають у державі, в аспекті конституційного звернення необхідно розуміти так, що право особи (громадянина України, іноземця, особи без громадянства, юридичної особи) на звернення до суду за вирішенням спору не може бути обмежене законом, іншими нормативно-правовими актами. Встановлення законом або договором досудового врегулювання спору за волевиявленням суб`єктів правовідносин не є обмеженням юрисдикції судів і права на судовий захист.

У разі відсутності такої вказівки будь-які обмеження доступу до суду є недопустимими і суперечать як міжнародним зобов`язанням України, яка ратифікувала Конвенцію, так і конституційним засадам.

Обмеження можливості звернення до суду й отримання судового захисту може свідчити про порушення основоположних прав людини.

Крім того, згідно з пунктом 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 23 травня 2001 року № 6-рп/2001 у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень абзаців третього, четвертого, п`ятого статті 248-3 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) та за конституційними зверненнями громадян ОСОБА_6 і ОСОБА_7 щодо офіційного тлумачення положення абзацу четвертого статті 248-3 ЦПК України (справа щодо конституційності статті 248-3 ЦПК України) відповідно до положення частини другої статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Аналіз цього положення у взаємозв`язку з положеннями частин першої, другої статті 55 Конституції України дає підстави дійти висновку, що судам підвідомчі будь-які звернення фізичної особи щодо захисту своїх прав і свобод. Тому суд не може відмовити у правосудді, якщо громадянин України, іноземець, особа без громадянства вважають, що їх права і свободи порушено чи порушуються, або створено чи створюються перешкоди для їх реалізації, або має місце інше ущемлення прав і свобод.

За таких умов у контексті статті 3 Конституції України саме на державу в демократичному суспільстві покладається обов`язок забезпечення доступу громадян до ефективних способів захисту їх прав та свобод, зокрема до судового захисту.

Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Стаття 124 Конституції України визначає, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних та юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.

Судова юрисдикція - це інститут права, покликаний розмежувати між собою як компетенцію різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського й адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є предмет спору, характер спірних матеріальних правовідносин і їх суб`єктний склад. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції судів, які розглядають справи за правилами цивільного, кримінального, господарського й адміністративного судочинства. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до його відання, тобто діяти в межах установленої законом компетенції.

Цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, ЦПК України, Закону України Про міжнародне приватне право , законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (частини перша та третя статті 3 ЦПК України).

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У частині першій статті 19 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, у якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа. Отже, у порядку цивільного судочинства за загальним правилом можна розглядати будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін зазвичай є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

За змістом статті 4 Господарського процесуального кодексу України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. До господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

При вирішенні питання про те, чи є правовідносини господарськими, а спір - господарським, необхідно виходити з визначень, наведених у статті 2 та частині першій статті 3 Господарського кодексу України, відповідно до яких як господарську діяльність розуміють діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямовану на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Учасниками відносин у сфері господарювання є суб`єкти господарювання, споживачі, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, наділені господарською компетенцією, а також громадяни, громадські та інші організації, які виступають засновниками суб`єктів господарювання чи здійснюють щодо них організаційно-господарські повноваження на основі відносин власності.

Господарський спір підвідомчий господарському суду, зокрема, за таких умов: участь у спорі суб`єкта господарювання; наявність між сторонами, по-перше, господарських відносин, врегульованих ЦК України, ГК України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і, по-друге, спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

Господарський процесуальний кодекс України установлює, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів (пункт 3 частини першої статті 20 цього кодексу).

Отже, правильне визначення юрисдикції суду щодо розгляду цього спору залежить, насамперед, від характеру правовідносин сторін спору.

Позивач оскаржує рішення Загальних зборів Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Київська-4».

За статтею 80 ЦК України юридичною особою є організація, створена і зареєстрована в установленому законом порядку.

За приписами статті 81 ЦК України юридична особа може бути створена шляхом об`єднання осіб та (або) майна. Юридичні особи, залежно від порядку їх створення, поділяються на юридичних осіб приватного права та юридичних осіб публічного права. Юридична особа приватного права створюється на підставі установчих документів відповідно до статті 87 цього Кодексу.

З огляду на положення статті 85 ЦК України, непідприємницькими товариствами є товариства, які не мають на меті одержання прибутку для його наступного розподілу між учасниками.

Особливості правового статусу окремих видів непідприємницьких товариств встановлюються законом.

Разом з тим відповідно до вимог статті 86 ЦК України такі товариства можуть поряд зі своєю основною діяльністю здійснювати і підприємницьку діяльність, якщо інше не встановлене законом і якщо ця діяльність відповідає меті, для якої вони були створені, та сприяє її досягненню.

Юридична особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону (частина перша статті 92 ЦК України).

За приписами статті 10 Закону України від 29.11.2001 № 2866-III "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" органами управління об`єднання є загальні збори співвласників, правління, ревізійна комісія об`єднання. Вищим органом управління об`єднання є загальні збори.

До виключної компетенції загальних зборів співвласників відноситься:

затвердження статуту об`єднання, внесення змін до нього;

обрання членів правління об`єднання;

питання про використання спільного майна;

затвердження кошторису, балансу об`єднання та річного звіту;

попереднє (до їх укладення) погодження умов договорів, укладених на суму, що перевищує зазначену в статуті об`єднання, договорів, предметом яких є цінні папери, майнові права або спільне майно співвласників чи їх частина;

визначення порядку сплати, переліку та розмірів внесків і платежів співвласників;

прийняття рішення про реконструкцію та ремонт багатоквартирного будинку або про зведення господарських споруд;

визначення розміру матеріального та іншого заохочення голови та членів правління;

визначення обмежень на користування спільним майном;

обрання та відкликання управителя, затвердження та зміна умов договору з управителем, прийняття рішення про передачу функцій з управління спільним майном багатоквартирного будинку повністю або частково асоціації;

прийняття рішень про заснування інших юридичних осіб або участь у товариствах.

Таким чином, з огляду на зазначене, можна підсумувати, що об`єднання співвласників багатоквартирного будинку є одним з різновидів юридичної особи, створеної шляхом об`єднання осіб, які мають право участі у ньому (у ній). Члени об`єднання мають право брати участь в управлінні об`єднанням, обирати та бути обраними до органів управління,.

Саме скликання зборів ОСББ і ухвалені ними рішення спричинили виникнення спірних правовідносин між позивачем та ОСББ "Богоявленська 4А". Тобто звернення позивача до суду із цим позовом викликане необхідністю захисту права не у сфері публічно-правових відносин, а пов`язане з наявністю спору між членами організації щодо управління спільним майном багатоквартирного будинку та спільного утримання цього будинку.

Оскільки вказаний спір пов`язаний з реалізацією загальними зборами співвласників багатоквартирного будинку права на управління юридичною особою тому його слід розглядати за правилами господарського судочинства.

Велика Палата Верховного Суду у своїх постановах від 19 лютого 2020 року у справі № 361/17/15-ц (провадження № 14-423цс19), від 15 вересня 2020 року у справі № 205/4196/18 (провадження № 14-670цс19) від 13 жовтня 2020 року у справі № 683/351/16-ц (провадження № 14-113цс20) неодноразово зазначала про критерії розмежування між трудовими та господарськими спорами з приводу звільнення чи припинення повноважень виконавчого органу товариства та зазначала аналогічну правову позицію.

Близькі за змістом висновки щодо юрисдикції викладені у постановах Великої Палати Верховного суду від 12 січня 2021 року у справі №127/21764/17 та від 23 лютого 2021 року у справі №753/17776/19.

Щодо суті позовних вимог суд зазначає наступне.

29 грудня 2016 року за адресою місцезнаходження багатоквартирного будинку: АДРЕСА_2 було проведено збори Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Богоявленська 4А", рішення яких оформлені протоколом №2 На вказаних зборах вирішувалися наступні питання порядку денного:

1.Затвердження розміру внесків на утримання будинку та прибудинкової території на 2017 рік в розмірі: 3 грн. 16 коп. /1 м.кв. загальної площі квартири.

2.Затвердження кошторису на 2017 рік.

3.Вирішення питання про участь у муніципальній програмі з енергозбереження на 2017 рік (капітальний ремонт системи водопроводу, каналізації і опалення).

За результатами розгляду питань порядку денного зборами були прийняті наступні рішення: По першому питанню вирішили: Встановити внески на утримання будинку та прибудинкової території з 01 січня 2017 року в розмірі 3,16 грн. за 1 кв.м. загальної площі, по другому питанню вирішили: Затвердити запропонований кошторис на 2017 рік, по третьому питанню вирішили: Прийняти участь у Муніципальній програмі сталого розвитку міста Рівного на 2013...2017 р.р. з енергозбереження.

Позивач - ОСОБА_1 є співвласником квартири АДРЕСА_12 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 29 січня 2001 року.

Відповідно до ст. 385 ЦК України власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку (будинках) для забезпечення експлуатації такого будинку (будинків), користування квартирами та нежитловими приміщеннями та управління, утримання і використання спільного майна багатоквартирного будинку (будинків) можуть створювати об`єднання співвласників багатоквартирного будинку (будинків). Таке об`єднання є юридичною особою, що створюється та діє відповідно до закону та статуту.

Закон України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" визначає правові та організаційні засади створення, функціонування, реорганізації та ліквідації об`єднань власників жилих та нежилих приміщень багатоквартирного будинку, захисту їхніх прав та виконання обов`язків щодо спільного утримання багатоквартирного будинку.

Статтею 1 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" визначено, що об`єднання співвласників багатоквартирного будинку - юридична особа, створена власниками квартир та/або нежитлових приміщень багатоквартирного будинку для сприяння використанню їхнього власного майна та управління, утримання і використання спільного майна; представник співвласника - фізична або юридична особа, яка на підставі договору або закону має право представляти інтереси співвласника; співвласники багатоквартирного будинку - власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку.

Відповідно ст. 10 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» вищим органом управління об`єднання є загальні збори. Загальні збори скликаються і проводяться в порядку, передбаченому цим Законом для установчих зборів, правлінням об`єднання або ініціативною групою з не менш як трьох співвласників.

Стаття 6 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» встановлює порядок скликання і проведення установчих зборів об`єднання.

Зокрема, відповідно до приписів вказаної статті повідомлення про проведення установчих зборів направляється ініціативною групою не менше ніж за 14 днів до дати проведення установчих зборів. Повідомлення направляється в письмовій формі і вручається кожному співвласнику під розписку або шляхом поштового відправлення (рекомендованим листом). У повідомленні про проведення установчих зборів зазначається, з чиєї ініціативи скликаються збори, місце і час проведення, проект порядку денного.

Вказана норма права імперативно визначає порядок і спосіб повідомлення власників: форма повідомлення обов`язково письмова; повідомляється кожен власник; таке повідомлення вручається власнику або під розписку, або шляхом поштового відправлення (рекомендованим листом).

Вказана позиція відображена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.04.2018 у справі № 904/2796/17.

Таким чином, порядок і спосіб повідомлення співвласників ОСББ має здійснюватися відповідно до положень Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» та відповідати вимогам ст. 6 цього Закону.

Порушення порядку скликання зборів є підставою для визнання недійсним рішення загальних зборів ОСББ, оскільки не дає можливості встановити факт отримання повідомлення та дату такого отримання та позбавляє співвласника реалізувати своє право на участь в управлінні об`єднанням.

Як зазначив Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 15.10.2020 по справі № 922/2575/19 необізнаність учасника товариства про конкретні дату, час, місце проведення та порядок денний зборів або неоднозначність відомостей у повідомленні може перешкодити співвласнику будинку реалізувати його право на участь в управлінні багатоквартирним будинком шляхом участі у відповідних зборах, голосування з питань порядку денного, підписання протоколу зборів тощо. Не повідомлений співвласник будинку позбавляється можливості володіти об`єктивною інформацією, що стосується управління будинком.

Недотримання ініціативною групою встановленого законом порядку повідомлення співвласників будинку, зокрема позивача, про скликання установчих зборів порушує права позивача на добровільне волевиявлення та висловлення своєї думки з приводу управління Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку та самим будинком, які є суттєвими та могли потенційно вплинути на результати голосування, а позивач позбавляється можливості реалізувати свої права та здійснити вплив на результати голосування.

Аналогічний висновок Верховного Суду викладений також у постанові від 25.06 2019 по справі № 922/1500/18.

Всупереч наведеному, ні ініціативна група, ні ОСББ "Київська-4" не надали суду доказів того, що ними, у передбачений Законом та Статутом ОСББ спосіб, повідомлено співвласників будинку, зокрема позивача, про скликання зборів ОСББ "Богоявленська 4А", які відбулися 29 грудня 2016 року, з чиєї ініціативи скликаються збори, місце і час проведення, проект порядку денного.

За таких обставин ОСОБА_1 , як учасник об`єднання був позбавлений можливості володіти об`єктивною інформацією, що стосується управління будинком.

Крім того, недотримання ініціативною групою встановленого законом порядку повідомлення співвласників будинку, а також позивача, про скликання зборів порушує права позивача на добровільне волевиявлення та висловлення своєї думки з приводу управління Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку та самим будинком, які є суттєвими та могли потенційно вплинути на результати голосування, а позивач позбавився можливості реалізувати свої права та здійснити вплив на результати голосування.

Посилання відповідача на те, що про загальні збори ОСББ, які мали відбутися 29.12.2016. повідомлено жителів будинку АДРЕСА_2 шляхом вивішування повідомлень на дошках оголошень при вході в усі під`їзди будинку, продублювано на стіні біля поштових скриньок та вкинуто повідомлення в поштові скриньки кожної квартири є безпідставним, так як, що уже зазначалося вище, відповідно до приписів статті 6 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» повідомлення про проведення установчих зборів направляється ініціативною групою не менше ніж за 14 днів до дати проведення установчих зборів, Повідомлення направляється в письмовій формі і вручається кожному співвласнику під розписку або шляхом поштового відправлення (рекомендованим листом), у повідомленні про проведення установчих зборів зазначається, з чиєї ініціативи скликаються збори, місце і час проведення, проект порядку денного. Вказана норма права імперативно визначає порядок і спосіб повідомлення власників: форма повідомлення обов`язково письмова; повідомляється кожен власник; таке повідомлення вручається власнику або під розписку, або шляхом поштового відправлення (рекомендованим листом).

Посилання відповідача на те, що збори ОСББ, що проводилися 29.12.2016 не є установчими і не регулюються ст. 6 Закону теж є безпідставним, так як відповідно до відповідно ст. 10 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» загальні збори скликаються і проводяться в порядку, передбаченому цим Законом для установчих зборів.

Список Власників квартир будинку АДРЕСА_9 повідомлених про проведення загальних зборів, які відбудуться 29 грудня 2016 року о 18:00 за адресою: АДРЕСА_10 », який надано відповідачем, не може слугувати належним доказом повідомлення позивача про дату, час та місце проведення зборів ОСББ 29.12.2016, так як Висновком експерта Рівненського Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України від 13.07.2020 року №9754/20-54 зазначено, що Дослідженням підпису в рядку 15 напроти прізвища ОСОБА_1 другого аркуша із заголовком АДРЕСА_1 в Додатку до протоколу №2 ініціативної групи від 10.12.2016 «Список Власників квартир будинку АДРЕСА_9 повідомлених про проведення загальних зборів, які відбудуться 29 грудня 2016 року о 18:00 за адресою: АДРЕСА_10 » встановлено що вони виконані за допомогою знакодрукуючого пристрою із струменевим способом нанесення зображення (літери, цифри та інші знаки при загальній подібності з друкарськими мають не стандартну будову (неоднакова будова і розмір однойменних літер, неоднакова відстань між знаками, неправильна форма овалів і напівовалів і т.п.); нерівномірне розташування барвника в штрихах; нечіткі, нерівні краї штрихів; штрихи знаків утворенні багаточисельними хаотично розташованими різнокольоровими взаємно перекривавшимися крапками - зображення №10 ілюстративної таблиці, що додається до висновку експерта).

Тобто з вищезазначеного та з пояснень судового експерта, слідує, що підпис ОСОБА_1 у вказаному Списку не може вважатися оригінальним.

Заперечення відповідача про те, що Висновок експерта не є належним доказом так як він подавався до суду у прошнурованому та скріпленому підписами вигляді, однак у висновку зазначено, що цілісність документа не збережено, не спростовують всього вищенаведеного з огляду на наступне.

До Рівненського Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України матеріали справи та витребувані експертом матеріали прибули у цілісній упаковці про що зазначено у Висновку (а.в. 3).

Відтак суд зазначає, що судовим експертом прийнято на дослідження саме ті матеріали, які направлені відповідачем до суду, а останнім до експертної установи.

Крім того суд зазначає, що з візуального порівняння підпису ОСОБА_1 у Списку з його експериментальними підписами, наданими експерту, вбачається несхожість цих підписів.

В додаток до вищезазначеного слід відмітити, що за поясненнями відповідача Розпорядження міського голови м. Рівне від 18.02.2016р. №37-р «Про перейменування топонімічних об`єктів м. Рівного» змінено назву вулиці «АДРЕСА_13» на «АДРЕСА_14» і у Статуті ОСББ зазначено, що місцезнаходження ОСББ вул. Богоявленська, будинок 4а.

В той же час ініціативна група ОСББ у протоколі №2 від 10.12.2016 року (т.1 а.с. 46) зазначає ОСББ по АДРЕСА_9 і вказує цю ж адресу місцем проведення зборів.

У Списку власників, наданому відповідачем, теж вказується про повідомлення власників квартир будинку АДРЕСА_9 .

У відповідності до пункту 4 частини 2 статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

Згідно із ч. 2-3 ст. 13 ГПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Поняття і види доказів викладені у статті 73 ГПК України, згідно якої доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів (ст. 74 ГПК України).

Згідно з ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною 1 статті 77 ГПК України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У відповідності до ст. 78 ГПК України, достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 79 ГПК України).

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на вищезазначене, суд доходить висновку, що Позивачем, належними та допустимими доказами доведено факт не повідомлення його у спосіб, передбачений законом та статутом ОСББ, про проведення 29 грудня 2016 року загальних зборів ОСББ "Богоявленська 4А", а відтак рішення загальних зборів ОСББ "Богоявленська 4А", оформлене протоколом №2 від 29 грудня 2016 року не може вважатися дійсним, і, відповідно, позовні вимоги підлягають задоволенню в частині визнання їх недійсними.

В частині вимог про скасування рішення Загальних зборів Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Богоявленська 4А», оформлене протоколом №2 від 29 грудня 2016 року позов задоволенню не підлягає так як відповідно до статті 20 Господарського кодексу України права та законні інтереси суб`єктів захищаються, зокрема шляхом визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб`єктів, що суперечать законодавству, ущемлюють права та законні інтереси суб`єкта господарювання або споживачів.

Відповідно до статті 21 Цивільного кодексу України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Суд визнає незаконним та скасовує нормативно-правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Отже суд констатує, що законодавчі акти України не наділяють суди правом на скасування актів інших суб`єктів окрім як органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування.

Відтак належним да допустимим способом захисту у даному випадку є саме визнання недійсним рішення загальних зборів Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку.

На підставі статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати у справі покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 129, 232, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1.Позов ОСОБА_1 задоволити частково.

2. Визнати недійсним рішення Ззагальних зборів Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Богоявленська 4А», оформлене протоколом №2 від 29 грудня 2016 року.

3. Відмовити у задоволенні позову в частині скасування рішення Загальних зборів Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Богоявленська 4А», оформлене протоколом №2 від 29 грудня 2016 року.

4. Стягнути з Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Богоявленська 4А» " (33022, м. Рівне, вул. Богоявленська, буд.4а, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІН НОМЕР_1 ) судовий збір у сумі 2102 грн. 00 коп.

Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Північно - західного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення через господарський суд, що прийняв рішення або безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення підписано 19 липня 2021 року.

Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі, що розглядається: http://rv.arbitr.gov.ua.

Суддя В.В.Марач