ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" липня 2021 р. Справа№ 910/3242/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Руденко М.А.

суддів: Дідиченко М.А.

Пономаренка Є.Ю.

при секретарі Реуцькій Т.О.

За участю представників:

від позивача: Осадчук Т.А. (посвідчення від 26.12.2016 року №711);

від відповідача: не з`явились,

розглянувши апеляційну скаргу комунального підприємства «Київжитлоспецексплуатація»

на рішення господарського суду міста Києва від 28.04.2021 року

у справі №910/3242/21 (суддя Бондарчук В.В.)

за позовом комунального підприємства «Київжитлоспецексплуатація»

до Головного управління ДФС у м. Києві

про стягнення 9 589, 21 грн., -

В С Т А Н О В И В:

Позов заявлено про стягнення з відповідача заборгованості за надані у період з травня по вересень 2019 року за договором про надання послуг на теплопостачання та технічне обслуговування і утримання внутрішньобудинкових інженерних систем ЦО, ГВП та їх абонентських уводів №1980 від 23.01.2013 року, але неоплачені послуги в сумі 8 462,23 грн., пені в сумі 517, 91 грн., 3 % річних в сумі 316, 50 грн. та інфляційних втрат в сумі 292, 57 грн.

Заявляючи позовні вимоги до відповідача позивач зазначив про те, що спірні послуги ним було надано ДПІ в Оболонському районі Головного управління ДФС у м. Києві, правонаступником якого є відповідач.

Рішенням господарського суду міста Києва від 28.04.2021 року у справі №910/3242/21 у задоволенні позовних вимог відмовлено.

При розгляді спору по суті суд першої інстанції встановив, що матеріалами справи підтверджується факт надання позивачем спірних послуг на заявлену до стягнення суму, а мотивуючи рішення щодо відмови у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що:

- спірний договір позивачем укладено з Державною податковою інспекцією у Оболонському районі м. Києва, правонаступником якої є ДПІ в Оболонському районі Головного управління ДФС у м. Києві, якій і було надано спірні послуги;

- з витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань слідує, державну реєстрацію юридичної особи - ДПІ в Оболонському районі Головного управління ДФС у м. Києві припинено, про що внесено відповідний запис №1032806 від 25.10.2019 року;

- при цьому правонаступником ДПІ в Оболонському районі Головного управління ДФС у м. Києві є відповідач, якій з 01.08.2019 року також перебуває у стані припинення;

- ураховуючи що відповідач знаходиться у стані припинення з 01.08.2019 року, до правовідносин, які склались між позивачем та відповідачем застосовуються положення ЦК України щодо пред`явлення вимог кредитором ліквідаційній комісії боржника;

- в силу положень ч. 5 ст. 105 ЦК України позивач повинен був не раніше ніж через два місяці та не пізніше шести місяців з дня оприлюднення повідомлення про припинення юридичної особи звернутися до ліквідаційної комісії відповідача з спірними кредиторськими вимогами на суму 8 462, 23 грн. доказів чого суду не надано;

- отже, позивач не дотримався порядку, встановленого ч. 5 ст. 105 ЦК України щодо пред`явлення кредиторських вимог до боржника, який перебуває у стані припинення, що є підставою для відмови у задоволенні позову про стягнення заборгованості за надані послуги.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, комунальне підприємство «Київжитлоспецексплуатація» звернулося з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати повністю рішення господарського суду міста Києва від 28.04.2021 року по справі №910/3242/21 та ухвалити нове рішення у справі, яким задовольнити позовну заяву.

У апеляційній скарзі позивач зазначив про те, що рішення суду прийнято при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, не доведеності обставини, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, внаслідок неправильної оцінки доказів, неправильного визначення спірних правовідносин, з порушення норм процесуального права та неправильним застосування норм матеріального права.

У обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач послався на те, що:

- механізм здійснення заходів, пов`язаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією центральних органів виконавчої влади та їхніх територіальних органів визначений Порядком здійснення заходів, пов`язаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 20.10.2011 року №1074, а відтак, суд першої інстанції дійшов помилкових висновків про те, що до спірних правовідносин мають бути застосовані положення ЦК України щодо пред`явлення вимог кредитором ліквідаційній комісії боржника щодо звернення позивача з спірним кредиторськими вимогами до ліквідаційної комісії;

- суд першої інстанції дійшов такого висновку за відсутності належних та допустимих доказів призначення ліквідаційної комісії Головного управління ДФС у м. Києві, а також перебування його у стані припинення у результаті ліквідації;

- судом першої інстанції не встановлено, що відповідач з 01.08.2019 року перебуває в стані припинення в результаті його реорганізації шляхом приєднання до Головного управління ДПС у м. Києві;

- за змістом положень ЦК України на відміну від ліквідації, реорганізація юридичної особи передбачає перехід її майна, прав та обов`язків до правонаступників;

- за змістом ЦК України ліквідаційна комісія призначається у разі ліквідації юридичної особи, у випадку ж реорганізації юридичної особи шляхом приєднання, призначається комісія з реорганізації юридичної особи та складається передавальний акт;

- норми ст.ст. 110-112 ЦК України, на які посилається суд першої інстанції, регулюють правовідносини, що виникають у процедурі припинення юридичної особи в результаті ліквідації і не можуть застосовуватись до відносин що виникли у процедурі припинення юридичної особи в результаті реорганізації шляхом приєднання, оскільки в останньому випадку підлягають застосуванню спеціальні норми, встановлені ст.ст. 106-107 ЦК України;

- враховуючи, що відповідач з 01.08.2019 року перебуває в стані припинення в результаті його реорганізації шляхом приєднання до Головного правління ДПС у м. Києві, процедура якої не передбачає призначення ліквідаційної комісії, суд першої інстанції безпідставно застосував положення ч. 5 ст. 105 ЦК України щодо пред`явлення вимог кредитором ліквідаційній комісії боржника;

- крім того, наслідки пропущення кредиторами встановленого строку для заявлення вимог встановлені лише для процедури ліквідації, а наслідком пропущення вказаного строку є лише те, що такі вимоги задовольняються з майна юридичної особи, яку ліквідовують, що залишилося після задоволення вимог кредиторів, заявлених своєчасно (ч. 4 ст. 112 ЦК України), адже пропуск такого строку не має наслідком припинення зобов`язань, що ґрунтуються на договорі;

- відповідач став правонаступником Державної податкової інспекції в Оболонському районі ГУ ДФС у м. Києві у майнових приватних правовідносинах з моменту внесення 25.10.2019 року запису про її припинення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань;

- враховуючи, що відповідач з 01.08.2019 року перебуває в стані припинення та на час звернення до суду з позовною заявою та розгляду справи, відповідно до даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, державну реєстрацію припинення відповідача не проведено, він має достатній обсяг правоздатності для виконання зобов`язань, що ґрунтуються на спірному договорі.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.05.2021 року справу №910/3242/21 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді Руденко М.А. (доповідач у справі), судді Дідиченко М.А., Пономаренко Є.Ю.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.06.2021 року комунальному підприємству «Київжитлоспецексплуатація» поновлено пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення господарського суду міста Києва від 28.04.2021 року у справі №910/3242/21, відкрито апеляційне провадження по справі, зупинено дію оскаржуваного рішення господарського суду міста Києва від 28.04.2021 року у справі №910/3242/21 до закінчення апеляційного провадження у даній справі та призначено справу до розгляду на 13.07.2021 року о 10 год. 45 хв.

Відповідач представників в судове засідання 13.07.2021 року не направив, про причин неявки суду не повідомив, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином (а.с. 187, 188).

Враховуючи належне повідомлення всіх учасників про час і місце судового розгляду апеляційної скарги, а також те, що явка представників учасників в судове засідання не визнана обов`язковою, колегія суддів дійшла висновку про розгляд апеляційної скарги у відсутність представників відповідача за наявними матеріалами апеляційного провадження.

Під час розгляду справи представник позивача апеляційну скаргу підтримав у повному обсязі та просив її задовольнити.

Дослідивши матеріали апеляційної скарги, матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, з урахуванням правил ст.ст. 269, 270 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якими суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права, колегія суддів встановила наступне.

Як встановлено в судовому засіданні та підтверджується матеріалами справи, 23.01.2013 року позивач як підприємство та Державна податкова інспекція у Оболонському районі м. Києва ДПС як споживач уклали договір (а.с. 10-12) про надання послуг на теплопостачання та технічне обслуговування і утримання внутрішньобудинкових інженерних систем ЦО, ГВП та їх абонентських уводів №1980 (далі Договір) предметом якого є надання послуг з теплопостачання та своєчасна сплата в повному обсязі спожитої у гарячій воді теплової енергії та експлуатаційних витрат, обслуговування та утримання внутрішньобудинкових інженерних систем ЦО, ГВП та їх абонентських уводів в нежилому приміщенні (будинку) за адресою: вул. Героїв Сталінграда, 56-Б літ А (п. 1.1 договору).

Відповідно до п. 2.2.2 Договору підприємство зобов`язано надавати послуги по розрахунковому обслуговуванню абонентів з енергопостачальною організацією за спожиту теплову енергію, проводити засобами дирекції технічне обслуговування внутрішньобудинкових систем опалення, ГВП, абонентських уводів згідно з доданою калькуляцією.

Згідно п. 2.3.6 Договору споживач зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати (сплачувати) на вказаний у пункті рахунок вартість спожитої теплової енергії та технічного обслуговування теплосистеми.

За змістом 6.1 вищевказаного Договору сторони погодили, що цей договір набуває чинності з 01.01.2013 року та діє до 31.12.2013 року.

Договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії про його припинення не буде письмово заявлено однією із сторін (п. 6.4 Договору).

Порядок розрахунків погоджено сторонами у додатку № 2 до Договору «Порядок розрахунків» (а.с. 15) згідно з яким:

- розрахунки за теплову енергію, що споживається, проводяться виключно у грошовій формі (п. 1);

- споживач щомісяця з 14 по 18 число самостійно отримує у підприємства по експлуатації нежилих будинків за адресою: вул. Артема, 58/2-Д, договірно-розрахунковий відділ, акт звірки на початок розрахункового періоду (один примірник оформленого акту звірки споживач повертає підприємству), розрахунок фактичного споживання теплової енергії за попередній період (за вимогою Споживача) та платіжну вимогу-доручення, куди включені вартість теплової енергії за поточний місяць з урахуванням остаточного сальдо розрахунків на початок розрахункового періоду та акт виконаних робіт (п. 2);

- cплату за вказаними в п. 2 цього додатку документами споживач виконує не пізніше 23 числа поточного місяця (п. 3);

- крім сплати вартості спожитої теплової енергії споживач сплачує на рахунок підприємства вартість послуг по технічному обслуговуванню внутрішньобудинкових систем і інженерного обладнання відповідно до додатку №1 з оформленням актів виконаних робіт (Ф-2) (п. 3.5).

В п.п. 4, 6 Додатку №1 (а.с. 14) до Договору сторони погодили, що вартість послуг з технічного обслуговування теплосистеми до 31.12.2013 року становить 933, 68 грн. (без ПДВ) в місяць з розрахунку 1, 76 грн. за 1 кв.м. Розмір податку на додану вартість визначається чинним законодавством України.

Разом з тим, у відповідності до п. 3.1.8 договору підприємство має право змінювати вартість робіт по забезпеченню технічної експлуатації внутрішньобудинкових мереж ЦО, ГВП, абонентських уводів та технічного обслуговування вузла обліку теплової енергії згідно із затвердженою калькуляцією, письмово повідомивши про це споживача.

Згідно з Калькуляцією вартості робіт по забезпеченню технічної експлуатації внутрішньо будинкових мереж ЦО, ГВП, абонентських вводів нежилих будинків та технічне обслуговування вузла обліку теплової енергії (в розрахунку на 1 кв.м. орендованої, приватизованої , прийнятої на баланс площі в місяць (без ПДВ)) (а.с. 17) затвердженої позивачем та введеної з грудня 2015 вартість послуг з технічного обслуговування становить 3, 03 грн. (без ПДВ) за 1 кв.м.

З матеріалів справи слідує та сторонами не заперечувалося, що позивачем було повідомлено споживача про зміну вартості робіт по забезпеченню технічної експлуатації внутрішньобудинкових мереж ЦО, ГВП, абонентських уводів та технічного обслуговування вузла обліку теплової енергії згідно із затвердженою калькуляцією.

Спірне приміщення за підписаним головою комісії з реорганізації ДПІ у Оболонському районі ГУ ДФС у м. Києві, директором Департаменту комунальної власності м. Києві виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) та начальником позивача від 13.09.2019 року актом приймання-передачі (повернення) нежилих приміщень передано з сфери управління ДПІ у Оболонському районі ГУ ДФС у м. Києві (а.с. 21).

Звертаючись до суду з цим позовом позивач посилається на те, що ним за Договором у період з травня по вересень 2019 року надані послуги з технічного обслуговування внутрішньобудинкових систем та інженерного обладнання на суму 8 462, 23 грн., які споживачем оплачені не були.

Звернення до суду з позовом саме до відповідача позивач обґрунтовує тим, що саме відповідач є правонаступником споживача, у тому числі і щодо заборгованості за договором №1980 про надання послуг на теплопостачання та технічне обслуговування і утримання внутрішньо будинкових інженерних систем ЦО та їх абонентських уводів від 23 січня 2013 року.

Щодо обставин правонаступництва колегія суддів зазначає про наступне.

Як встановлено вище споживачем за Договором є Державна податкова інспекція у Оболонському районі м. Києва ДПС.

Постановою Кабінету Міністрів України Про утворення територіальних органів Міністерства доходів і зборів №229 від 20.03.2013 року утворено як юридичні особи публічного права територіальні органи Міністерства доходів і зборів, зокрема і Державну податкову інспекцію в Оболонському районі Головного управління Міндоходів та реорганізовано шляхом приєднання до вказаної особи Державної податкової інспекції у Оболонському районі м. Києва ДПС.

Постановою Кабінету Міністрів України Про утворення територіальних органів Державної фіскальної служби та визнання такими, що втратили чинність, деяких актів Кабінету Міністрів України №311 від 06.08.2014 року утворено як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної фіскальної служби, зокрема і Державну податкову інспекцію в Оболонському районі Головного управління ДФС та реорганізовано шляхом приєднання до вказаної особи Державну податкову інспекцію в Оболонському районі Головного управління Міндоходів.

Постановою Кабінету Міністрів України Про реформування територіальних органів Державної фіскальної служби №296 від 28.03.2018 року реорганізовано Державну податкову інспекцію в Оболонському районі Головного управління ДФС шляхом її приєднання як структурного підрозділу до Головного управління ДФС у м. Києві (відповідач).

Постановою Кабінету Міністрів України Про утворення територіальних органів Державної податкової служби від 19.06.2019 року № 537 створено як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної податкової служби, зокрема і Головне управління ДПС у м. Києві та реорганізовано Головне управління ДФС у м. Києві (відповідач) шляхом приєднання його до Головного управління ДПС у м. Києві.

Юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення (ч. 5 ст. 104 ЦК України).

З Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань слідує що:

- державну реєстрацію юридичної особи - ДПІ в Оболонському районі Головного управління ДФС у м. Києві припинено, про що внесено відповідний запис №1032806 від 25.10.2019 року (а.с.128);

- Головне управління ДФС у м. Києві (відповідач) з 01.08.2019 року перебуває у стані припинення (а.с. 130), проте на даний час державну реєстрацію вказаної особи не припинено.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог у цій справі суд першої інстанції застосував до правовідносин, які склались між позивачем та відповідачем, положення ЦК України щодо пред`явлення вимог кредитором ліквідаційній комісії боржника вказавши на те, що в силу положень ч. 5 ст. 105 ЦК України, позивач повинен був не раніше ніж через два місяці та не пізніше шести місяців з дня оприлюднення повідомлення про припинення юридичної особи звернутися до ліквідаційної комісії відповідача з кредиторськими вимогами на суму 8 462, 23 грн. доказів чого суду не надано, що свідчить про недотримання позивачем порядку, встановленого ч. 5 ст. 105 ЦК України щодо пред`явлення кредиторських вимог до боржника, який перебуває у стані припинення, що є підставою для відмови у задоволенні позову про стягнення заборгованості за надані послуги.

Однак, колегія суддів вважає вказані висновки суду першої інстанції помилковими, з огляду на наступне.

За змістом ч. 1 ст. 104 ЦК України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників.

Згідно з Порядком здійснення заходів, пов`язаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20.10.2011 року №1074 який визначає механізм здійснення заходів,пов`язаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади (далі органи виконавчої влади) та їх територіальних органів:

- органи виконавчої влади утворюються, реорганізуються або ліквідуються Кабінетом Міністрів України за поданням Прем`єр-міністра України (п. 2);

- орган виконавчої влади утворюється шляхом утворення нового органу виконавчої влади або в результаті реорганізації (злиття, поділу, перетворення) одного чи кількох органів виконавчої влади. Орган виконавчої влади припиняється шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації (п.п. 4, 5);

- права та обов`язки органів виконавчої влади переходять, зокрема, у разі приєднання одного або кількох органів виконавчої влади до іншого органу виконавчої влади - до органу виконавчої влади, до якого приєднано один або кілька органів виконавчої влади; у разі перетворення органу виконавчої влади - до утвореного органу виконавчої влади (п. 6);

- майнові права та обов`язки органів виконавчої влади у разі їх злиття, приєднання або перетворення переходять правонаступникові на підставі передавального акта, а у разі їх поділу - згідно з розподільчим балансом (п. 7).

За правовими висновками, викладеними в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 09.09.2019 року у справі №916/376/15-г системний аналіз положень Порядку здійснення заходів, пов`язаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.10.2011 року №1074, ЦК України та Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» у свої сукупності свідчить, що інститут правонаступництва органів державної влади різниться від інституту правонаступництва суб`єктів приватного права, оскільки є більш ширшим за змістом, включаючи в себе: правонаступництво в завданнях, функціях та повноваженнях як складових категорії компетенції органу виконавчої влади, а також щодо конкретних управлінських (організаційних) прав та обов`язків, які складають зміст відповідних правовідносин - тобто публічне правонаступництво за якого відбувається перехід владних прав та функції органу, що реорганізовується до органу, що створюється та правонаступництво в майнових приватних правовідносинах, у яких орган влади виступає як юридична особа приватного права. У випадку публічного правонаступництва перехід таких прав та обов`язків оформлюється нормативним актом, тоді як правонаступництво в майнових приватних правовідносинах здійснюється на підставі передавального акту (ч. 2 ст. 107 ЦК України, п. 7 Порядку №1074 від 20.10.2011 року). При цьому юридична особа є припиненою з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення юридичної особи.

Враховуючи, що у спірних правовідносинах відбувається саме реорганізація відповідача шляхом його приєднання до Головного управління ДПС у м. Києві, положення чинного законодавства щодо припинення шляхом ліквідації та порядку заявлення кредиторських вимог у даному випадку не застосовуються, а виходячи з положень Порядку здійснення заходів, пов`язаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.10.2011 року №1074 майнові обов`язки відповідача переходять його правонаступникові на підставі передавального акта.

При цьому колегія суддів враховує, що на даний час юридичну особу відповідача ще не припинено, отже саме він має відповідати за зобов`язаннями за Договором.

Посилання відповідача на відсутність у балансі станом на 19.09.2019 року інформації щодо заборгованості за Договором колегією суддів до уваги не приймаються, оскільки вказане не може вважатися доказом ненадання позивачем послуг за Договором.

Щодо факту надання спірних послуг слід зазначити про наступне.

Як встановлено вище позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за надані у період з травня по вересень 2019 року послуги з технічного обслуговування внутрішньобудинкових систем та інженерного обладнання загальна вартість яких становить 8 462, 23 грн.

З матеріалів справи слідує, що обов`язок щодо оплати таких послуг встановлений умовами Договору, а вартість таких послуг позивачем обрахована виходячи з розміру, визначеного Калькуляцією вартості робіт по забезпеченню технічної експлуатації внутрішньо будинкових мереж ЦО, ГВП, абонентських вводів нежилих будинків та технічне обслуговування вузла обліку теплової енергії (в розрахунку на 1 кв.м. орендованої, приватизованої , прийнятої на баланс площі в місяць (без ПДВ)) затвердженої позивачем та введеної з грудня 2015 року вартість послуг з технічного обслуговування становить 3, 03 грн. (без ПДВ) за 1 кв.м., що цілком відповідає умовам Договору.

В реєстрі видачі платіжних документів за травень, червень, липень, серпень, вересень та жовтень 2019 року міститься підпис представника ДПІ у Оболонському районі ГУ ДФС у м. Києві про отримання платіжних документів за спірний період відповідно до умов п. 2 додатку №2 до Договору (а.с. 82-87 ).

Наявні у матеріалах справи акти прийому виконаного опалення та технічного обслуговування за травень-жовтень 2019 року (а.с. 76-81) споживачем не підписані, проте, враховуючи, що за умовами погодженими сторонами у додатку №2 до Договору «Порядок розрахунків», споживач щомісяця з 14 по 18 число самостійно отримує у підприємства по експлуатації нежилих будинків за адресою: вул. Артема, 58/2-Д, договірно-розрахунковий відділ, акт звірки на початок розрахункового періоду (один примірник оформленого акту звірки споживач повертає підприємству), розрахунок фактичного споживання теплової енергії за попередній період (за вимогою споживача) та платіжну вимогу-доручення, куди включені вартість теплової енергії за поточний місяць з урахуванням остаточного сальдо розрахунків на початок розрахункового періоду та акт виконаних робіт, відсутність підписаних споживачем актів виконаних робіт у спірний період (актів приймання-передачі послуг з опалення та технічного обслуговування), за умови існування обов`язку самостійного їх отримання, не може свідчити про відсутність обов`язку з оплати наданих послуг.

Слід зазначити і про те, що факт надання позивачем спірних послуг підтверджується підписаними енергопостачальною організацією актом про готовність вузла комерційного обліку споживача до роботи №3/10 389 від 23.05.2019 року (а.с. 60) та актом готовності до опалювального сезону від 03.09.2019 року (а.с. 62 ), які є належними та допустимим доказами того, що позивачем було вжито всіх заходів для своєчасної підготовки системи теплопостачання до опалювального сезону.

Враховуючи викладене, колегія суддів визнає доведеним факт надання позивачем у період з травня по вересень 2019 року послуги з технічного обслуговування внутрішньобудинкових систем та інженерного обладнання загальна вартість яких становить 8 462, 23 грн.

Водночас матеріали справи не містять доказів оплати таких послуг.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частиною 2 ст. 509 ЦК України передбачено, що зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України.

За змістом ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори.

Згідно з вимогами ч.1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 ст. 901 ЦК України встановлено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Згідно зі ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства тощо. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

За правилами ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

З огляду на вказані обставини рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних про стягнення з відповідача 8 462, 23 грн. вартості наданих у період з травня по вересень 2019 року послуги з технічного обслуговування внутрішньобудинкових систем та інженерного обладнання підлягає скасуванню з прийняттям в цій частині нового рішення яким вказані позовні вимоги задовольняються.

Щодо позовних вимог про стягнення пені в сумі 517, 91 грн., 3 % річних в сумі 316,50 грн. та інфляційних втрат в сумі 292, 57 грн. слід зазначити про наступне.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Разом з тим, згідно до п. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання, настають наслідки, передбачені договором або законом.

У силу ст. 230 ГК України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

У п. 2.3.7 Договору сторони у двухстороньому порядку погодили, що за несвоєчасну сплату передбачених цим договором нарахувань споживач на користь підприємства сплачує пеню у розмірі не нижче облікової ставки Національного банку України, що діяли на період внесення платежу.

Крім того, у п. 3.4 додатку №2 до Договору «Порядок розрахунків» сторонами погоджено, що у випадку несплати за користування послугами, вказаними у цьому договорі, до кінця розрахункового періоду (п.3 цього додатку) підприємство нараховує споживачу пеню на суму фактичного боргу в розмірі 0,5 % за кожний день прострочки платежу по день фактичної сплати, але не більше суми, обумовленої чинним законодавством України.

Частина 2 ст. 625 ЦК України встановлює, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи, що матеріалами справи підтверджується факт несвоєчасного виконання споживачем свого обов`язку щодо оплати наданих за Договором послуг, позивач відповідно до приписів Договору має право нарахувати на прострочену суму грошових зобов`язань пеню, а відповідно до положень ст. 625 ЦК України - право нарахувати на прострочену суму грошових зобов`язань інфляційні втрати та 3 % річних та звернутися за їх стягненням до суду.

З матеріалів справи слідує, що при зверненні до суду з цим позовом позивач розраховує пеню за період з червня 2020 року по листопад 2020 року виходячи з розміру подвійної облікової ставки Національного банку України.

Водночас колегія суддів зазначає про те, що за змістом ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Даною нормою передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. Необхідно також мати на увазі, що умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов`язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 ГК України, строку, за який нараховуються штрафні санкції.

Сторони, укладаючи Договір, не встановили іншого порядку нарахування штрафних санкції, ніж передбачений частиною 6 статті 232 ГК України.

Враховуючи те, що послуги споживач мав оплачувати у строк не пізніше 23 числа поточного місяця (п. 3 Додатку №2 до Договору «Порядок розрахунків») правомірним є нарахування пені за наступні періоди:

- щодо послуг, наданих у травні 2019 року - за період з 24.05.2019 року по 23.11.2019 року;

- щодо послуг, наданих у червні 2019 року - за період з 24.06.2019 року по 23.12.2019 року;

- щодо послуг, наданих у липні 2019 року - за період з 24.07.2019 року по 23.01.2020 року;

- щодо послуг, наданих у серпні 2019 року - за період з 24.08.2019 року по 23.02.2020 року;

- щодо послуг, наданих у вересні 2019 року - за період з 24.09.2019 року по 23.03.2020 року,

а відтак, вимоги про стягнення пені за заявлений позивачем період (з червня 2020 року по листопад 2020 року) є такими, що не ґрунтуються на вимогах закону, а у їх задоволенні слід відмовити.

За таких обставин у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача пені в сумі 517, 91 грн. відмовляється.

Перевіривши здійснені позивачем розрахунки 3 % річних та інфляційних втрат колегія суддів визнає їх вірними, а тому, вимоги в частині стягнення 3 % річних в сумі 316, 50 грн. та інфляційних втрат в сумі 292, 57 грн. підлягають задоволенню за розрахунками позивача.

Рішення суду першої інстанції у цій частині підлягає скасуванню.

Відповідно до ч. 1 ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню (ч. 2 ст. 277 ГПК України).

Колегія суддів вважає, що при прийнятті оскарженого рішення судом першої інстанції мале місце неправильне застосування норм матеріального права, тому рішення господарського суду міста Києва від 28.04.2021 року у справі №910/3242/21 підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення яким позов задовольняється частково - в частині позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача основного боргу в сумі 8 462, 23 грн., 3 % річних в сумі 316, 50 грн. та інфляційних втрат в сумі 292, 57 грн., в решті позовних вимог відмовляється.

Враховуючи вищевикладене та вимоги апеляційної скарги, апеляційна скарга комунального підприємства «Київжитлоспецексплуатація» задовольняється частково.

Відповідно до приписів ст. 129 ГПК України судові витрати по сплаті судового збору за подачу позову та апеляційної скарги покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 129, 252, 263, 269, 270, 273, 275, 276, 281-285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

1. Апеляційну скаргу комунального підприємства «Київжитлоспецексплуатація» на рішення господарського суду міста Києва від 28.04.2021 року у справі №910/3242/21 задовольнити частково.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 28.04.2021 року у справі №910/3242/21 скасувати.

3. Позов задовольнити частково.

4. Стягнути з Головного управління ДФС у м. Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19, ідентифікаційний код 39439980) на користь комунального підприємства «Київжитлоспецексплуатація» (01001, м. Київ, вул. Володимирська, 51-А, ідентифікаційний код 03366500) основний борг в сумі 8 462 (вісім тисяч чотириста шістдесят дві) грн. 23 коп., 3 % річних в сумі 316 (триста шістнадцять) грн. 50 коп., інфляційні втрати в сумі 292 (двісті дев`яносто дві) грн. 57 коп., витрати по сплаті судового збору за позначу позову в сумі 2 147 (дві тисячі сто сорок сім) грн. 40 коп. та витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги в сумі 3 221 (три тисячі двісті двадцять одна) грн. 10 коп.

5. В решті позовних вимог відмовити.

6. Видачу наказу на виконання цієї постанови доручити суду першої інстанції.

7. Матеріали справи №910/3242/21 повернути до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст судового рішення складено 14.07.2021.

Головуючий суддя М.А. Руденко

Судді М.А. Дідиченко

Є.Ю. Пономаренко